Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

В травні 2017 року Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі є усиновлювачами даної дитини. Відповідачі свідомо ухиляються та нехтують своїми обов'язками по вихованню неповнолітньої дитини. Умови проживання, які склалися між усиновителями та усиновленою дитиною являють собою загрозу для життя, здоров'я та нормального розвитку дитини. За ці роки батькам не вдалося знайти спільної мови з дитиною, вони не змогли знайти до дитини підхід та створити сприятливий мікроклімат в родині. Дитина не стала в сім'ї рідною, так як їх дратує навіть сама його присутність дома. Роману не прощають найменші проступки, у зв'язку з чим постійно виникають конфліктні ситуації між батьками і дитиною. Батьки не можуть налагодити стосунки з дитиною та у сім'ї повністю відсутнє взаєморозуміння між ними. До судового розгляду по справі до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], [PERSON] до Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про скасування усиновлення та виключення відомостей про батьків з актового запису про народження дитини, в якій позивачі в обґрунтування позову вказали, що висновок органу опіки та піклування про позбавлення їх батьківських прав сформований на припущеннях та є необґрунтованим, та вони в повній мірі виконують батьківські обов'язки, проте між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків Представник позивача по первісному позову в судовому засіданні підтримала свій позов та просила суд задовольнити його. Зустрічний позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Відповідачі по первісному позову (позивачи по зустрічному позову) [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позов Новомиргородської РДА не визнали та заперечували проти його задоволення, при цьому підтримали свою зустрічну позовну заяву та просили суд задовольнити її. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення первісного позову Новомиргородської РДА. Неповнолітній [PERSON], в інтересах якого поданий первісний позов, просив відмовити у задоволенні обох позовів, оскільки хоче жити з своїми батьками [PERSON] та [PERSON], а також своїми сестрою і братом (біологічними дітьми відповідачів), він не хоче повертатися до дитячого будинку. [PERSON] зазначив, що батьки доглядають за ним, купують йому одяг, ліки, іноді дають йому гроші на повсякденні витрати, він добре харчується, у нього є вільний час, друзі, він нормально спілкується з сестрою і братом (біологічними дітьми відповідачів). Поряд з вказаним, [PERSON] зазначив, що батько приділяє йому набагато більше уваги, піклується за ним коли він хворіє, вони краще знаходять спільну мову, а з матір'ю йому складно, оскільки вона не дозволяє заходити до себе у кімнату, часто свариться на нього, не обнімає його, не каже добрі слова, краще відноситься до своїх рідних дітей. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні як первісного, та і зустрічного позовів, слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2014 року справа № 314/1304/14-ц громадяни [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], усиновили неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Цим же рішенням внесли зміни до актового запису у свідоцтві про народження дитини записавши [PERSON] матір'ю, а батьком - [PERSON]. В зв'язку з усиновленням змінили прізвище [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]», по-батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]», ім'я, дату та місце народження залишили без змін. 09 квітня 2014 року [PERSON] переданий на виховання батькам - [PERSON] та [PERSON], про що складено акт про передачу дитини в сім'ю усиновлювачів. Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації від 19 квітня 2017 року № 26-528 громадянці [PERSON] призначено допомогу при усиновленні дитини на [PERSON], [INFO], з 01 березня 2014 року по 31 березня 2014 року в сумі 10320,00 грн., та з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2016 року в сумі 860,00 грн., щомісячно. Загальна сума виплачених коштів складає 30960,00 грн. Відповідно до характеристики виданої Веселівською сільською радою Кіровоградської області від 13 квітня 2017 року № 129 та №130 [PERSON] характеризується позитивно. [PERSON] разом з чоловіком виховує трьох дітей шкільного та дошкільного віку, утримують велике домашнє господарство, залучають дітей до праці, з односельцями в дружніх стосунках, серйозних конфліктів не допускала, має велике коло друзів, спиртних напоїв не вживає, приводів до поліції не було. Відповідно до характеристики виданої Веселівською сільською радою Кіровоградської області від 14 квітня 2017 року № 128 [PERSON] характеризується позитивно, наданий час працює одноосібно на землі - ПП «[PERSON]». Разом з дружиною виховують трьох дітей шкільного та дошкільного віку, є депутатом Веселівської сільської ради, головою громадської організації Веселівської сільської ради «Карпенків край», з односельцями в добрих стосунках, неконфліктний, завжди бере активну участь у громадському житті села, спиртних напоїв не вживає, приводів до поліції не мав. Відповідно до характеристики виданої Веселівською сільською радою Кіровоградської області від 14 квітня 2017 року № 133 [PERSON] проживає на території сільської ради. Станом на день видачі характеристики навчався у 9 класі Мар'янівської школи Маловисківського району Кіровоградської області. [PERSON] за характером флегматик, спокійний, добрий, веселий, привітний, не конфліктний, добре фізично розвинутий, займається спортом, з ровесниками у дружніх стосунках, скарг від односельців на поведінку [PERSON] не надходили, громадський порядок не порушував, до адміністративної відповідальності не притягувався. Згідно заяви [PERSON] та [PERSON], адресованої до служби у справах дітей Новомиргородської райдержадміністрації від 12 квітня 2017 року, позивачі вказали, що поведінка дитини нестерпна. Дуже часті напади агресії. На зауваження не реагує, сперечається з батьками, при батькові вживає нецензурну лайку. У школі у дитини постійні проблеми, він не проявляє уваги до навчання, в колективі з дітьми конфліктує, веде себе знервовано, на зауваження вчителів не реагує. Їх (як батьків) неодноразово викликали до школи по цих питаннях. Останнім викликом до школи був привід, що [PERSON] ходить по школі із п'ятисот-, двохсот-, та стогривневими купюрами та тратить їх у магазинах. Як вияснилося, [PERSON] із чоловікової куртки з карманів крав грошові кошти від 200 гривень і більше тисячі за один раз. Пояснює свої крадіжки тим, що він хотів втекти у Запоріжжя до своєї рідної бабусі та брата. Вони бояться, щоб [PERSON] не почав красти по школі в учнів, учителів, чи у магазинах. Як батьки, вживали всіх заходів щодо виховання дитини - проводили співбесіди особисто, сільський голова проводила йому роз'яснювальну роботу, в школі - з дирекцією, вихователями, психологом, при цьому маючи надію на виправлення, але жодних результатів це не дало. Відповідно до характеристики виданої Мар'янівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Маловисківського району Кіровоградської області від 9 квітня 2017 року [PERSON] навчається в 9 класі. Поступив до школи з початковим рівнем знань та асоціальною поведінкою. Протягом навчання у середніх класах змінив на краще своє ставлення до науки, оточуючих та родини, проте рівень знань залишається низьким та з окремих предметів середній. Особливого інтересу до предметів не виявив, заважав однокласникам, сперечався із учителями. Школу відвідував систематично. Цікавився справами класу. Брав участь у трудових десантах та суспільно корисних заходах, був учасником художньої самодіяльності, але останнім часом активність значно знизилася. Із однокласниками дружить, стосунки з учителями вибірково нестабільні. За характером сангвінік: веселий, щедрий, комунікабельний. Не вміє зосереджуватися, неуважний, відсутня сила волі, не вистачає наполегливості, не здатний добиватися поставленої мети, схильний до брехні, безвідповідальний. Чутливий, вміє підбадьорити, помилки свої визнає, але даного слова не дотримується. Виконував доручення члена редколегії та тимчасові доручення. Фізично здоровий. Любить спорт. Брав участь у шкільних та районних спортивно-масових змаганнях. Вболівав за честь класу та школи. Батьки приділяють належну увагу вихованню сина, постійно цікавляться його успіхами у навчанні, спілкувалися з учителями, слідували їх порадам, проте не завжди знаходили з сином спільну мову та належне взаєморозуміння. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно висновку Новомиргородської райдержадміністрації від 03.05.2017 р., як органу опіки та піклування [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно [PERSON]. Разом з тим, як вбачається з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Абзацом 2 п. 18 вказаної постанови передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Враховуючи виключно позитивні характеристики відповідачів за місцем їх проживання, виключно позитивну характеристику на неповнолітнього [PERSON] за місцем проживання, переважно позитивну характеристику за місцем навчання, позитивну характеристику у судовому засіданні представника позивача по первісному позову щодо всієї сім'ї [PERSON], довідку Мар'янівського ФАП, враховуючи створені [PERSON] та [PERSON] сприятливі умови для виховання [PERSON], його повноцінного всебічного розвитку, і в першу чергу приймаючи до уваги бажання та об'єктивну можливість останнього жити у свої сім'ї з батьками (відповідачами [PERSON]), сестрою і братом, суд не вбачає законних підстав для задоволення первісного позову. Що стосується висновку суду з приводу відсутності законних підстав для задоволення зустрічного позову, то необхідно вказати наступне. У відповідності зі ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. При винесенні рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2014 року справа № 314/1304/14-ц громадяни [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], усиновили неповнолітнього [PERSON], [INFO], судом враховано всі вищевикладені обставини справи, а також законодавчі норми. Отже, звернувшись до суду з заявою про усиновлення [PERSON] та [PERSON] бажали бути її усиновлювачами, мали до цього всі необхідні дані та підстави. Крім того, [PERSON] та [PERSON] знали про взаємні особисті немайнові та майнові права та обов'язки, які виникали між ними та дитиною у зв'язку з усиновленням з чим були згодні, також вони знали про те, що усиновлення надало їм права і накладало обов'язки щодо [PERSON] у такому ж обсязі, які мають рідні батьки щодо дитини (ч.4 ст.232 Сімейного кодексу України). Стаття 238 СК України передбачає вичерпний перелік підстав, за яких усиновлення може бути скасоване. Позивач, зокрема, посилається у позові на п.3 ч.1 вказаної статті, відповідно до якого усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. [PERSON] та [PERSON] та їх представник в судовому засіданні не надали жодного належного доказу на підтвердження своїх вимог щодо вказаної ними підстави (п.3 ч.1 ст.238 СК України) скасування усиновлення, а саме: того, що між ними та [PERSON] склалися, незалежно від їх волі як усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими виконання ними своїх батьківських обов'язків. Так, підставами скасування усиновлення у позові та у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] вказали що, їм не вдалося знайти спільної мови з дитиною, вони намагалися знайти до нього підхід та вони в повній мірі виконують батьківські обов'язки, проте подальше їх спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов'язків неможливе. Вказані обставини не знайшли свого об'єктивного підтвердження, а тому законних підстав для скасування усиновлення судом не виявлено з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей суди мають приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Відповідно до статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Враховуючи вище наведені обставини, норми як національного, так і міжнародного права, судом не виявлені у даній справі об'єктивні причини для скасування усиновлення. У ході розгляду справи судом не встановлена: стійка, тривала, обопільна відсутність взаємопорозуміння подружжя [PERSON] з усиновленим; що відповідачі [PERSON] не користуються авторитетом у дитини, що вбачається як з письмових доказів, так із самого відношення і пояснень учасників процесу один до одного під час судових засідань; після усиновлення не виявлено розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні. Суд вважає, що у даній справі скасування усиновлення буде мати для дитини, яка до цього вже зазнала велике моральне страждання, вкрай негативні, непоправні наслідки, що може вплинути на її емоційно - психологічний стан. Доводи відповідача (позивача по зустрічному позову) [PERSON] про те, що особисто вона не може і не зможе знайти взаємопорозуміння з [PERSON], не є підставою для скасування усиновлення, а лише є підставою для звернення до фахівців в цій галузі (психологів) і використання такої допомоги з метою збереження сім'ї, при цьому така можливість не була використана [PERSON] як щодо себе, так і щодо усиновленого [PERSON] на час розгляду справи судом. Що стосується [PERSON], то судом встановлено, що він та [PERSON] знаходять спільну мову, постійно спілкуються, допомагають один одному, [PERSON], хоча і не завжди, але піддається виховному впливу з боку батька, підтвердженням чого є позитивні характеристики щодо неповнолітнього та пояснення під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] Судом не встановлено, що розірвання сімейних зв'язків є єдиним можливим і виправданим виходом з ситуації, яка склалася між подружжям [PERSON] та усиновленим. Отже, доводи зустрічного позову не підкріплюються достатньо переконливими і зваженими аргументами, при цьому, враховуючи найвищі інтереси дитини, бажання неповнолітнього [PERSON] та встановлена можливість жити у свої сім'ї з батьками (відповідачами [PERSON]), сестрою і братом є пріоритетним. З урахуванням вище викладеного, у задоволенні зустрічного позову також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed