Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

17.02.2015 року КС "Єдність" звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою господарського суду Рівненської області від 13.06.2012 року Кредитна спілка "Єдність" визнана банкрутом та введено процедуру ліквідації підприємства. Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03 квітня 2013 року ліквідатором КС "Єдність" призначено арбітражного керуючого Тихончук Л.Х. В ході ведення ліквідаційної процедури ліквідатору КС "Єдність" стало відомо про існування боргу, який виник на підставі кредитного договору від 22.02.2008 року №150-к, укладено між позивачем та [PERSON], відповідно до якого останній було надано кредит в сумі 5842,11 гривень, зі сплатою 24% річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення 22 лютого 2011 року. [PERSON] прийняла вказану суму кредитних коштів та зобов'язалася належним чином використовувати і повернути кредит у порядку і на умовах, зазначених в даному договорі. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 22 лютого 2008 року було укладено договори поруки №150п. Всупереч кредитному договору відповідач [PERSON] не здійснює платежів для погашення кредиту та процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на 01.01.2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 15036,16 грн., з яких 3858,16 грн. заборгованості за кредитом, 11178 грн. проценти згідно п.7.1 кредитного договору. Позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку в користь позивача вказану заборгованість та сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з?явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов не визнала повністю. Просить суд застосувати строки позовної давності звернення до суду та відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у клопотанні. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають в зв'язку з наступним. Як встановлено в судовому засіданні, 22 лютого 2008 року між позивачем і [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 150-к (а.с.5-7) відповідно до якого останній було надано кредит в сумі 5842 гривень, зі процентною ставкою 24% річних за користування кредитом на фактичний залишок заборгованості за кредитом. 22 лютого 2008 року між Кредитною спілкою "Єдність" та [PERSON] укладено договір поруки №150п (а.с.10-11), яким встановлено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з договору про надання кредиту№150-к від 22.02.2008 року, укладеного між КС "Єдність" та [PERSON] Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03 квітня 2013 року (а.с. 17,18) ліквідатором КС "Єдність" призначено арбітражного керуючого Тихончук Л.Х. Як зазначено в ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі № 6-53цс14 наведено обов'язкову для судів в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЩІК України наступну правову позицію: "Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п.1.2.3 кредитного договору №150-к від 22.02.2008 року остаточне погашення кредиту повинно бути здійснене не пізніше 22 лютого 2008 року. Відповідно до п. 11.1.цього ж договору спілка має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги спілки. В цьому випадку позичальник зобов?язується достроково повернути отриманий кредит, погасити інші заборгованості за кредитом у встановлений новий термін в повному обсязі. В будь-якому випадку, новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги спілки не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення спілкою вказаної вимоги позичальнику. Як встановлено в судовому засіданні, вимогами від 22 жовтня 2008 року № 1441, 1442 (а.с.12,13), банк повідомив позичальника та поручителів про наявність простроченої кредитної заборгованості та вимагав її погасити. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у даному випадку позивач, звернувшись 17 лютого 2015 року до суду з даним позовом до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 150-к від 22 лютого 2008 року - порушив шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Правовідносини за договорами поруки є припиненими. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За вимогами ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст.. 252 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли 22 лютого 2008 року, коли було укладено між позивачем та [PERSON] кредитний договір №150-к від 22.02.2008 року. Відповідно до п. 1.2.3 цього договору остаточне погашення кредиту повинно бути здійснене не пізніше 22 лютого 2011 року. Відтак перебіг строку позовної давності розпочався з 23 лютого 2011 року, оскільки позивач мав можливість достовірно пересвідчитись про неповернення в обумовлені договором строки коштів і як наслідок - про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до довідки від 10.02.2015 року (а.с.4) заборгованість за кредитним договором №150-к від 22.02.2008 року станом на 01.01.2015 року становить 15036,16 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту в сумі 3858,16 грн., проценти згідно п.7.1 кредитного договору в розмірі 11178,00 грн. Останній платіж в розмірі 95 грн. [PERSON] здійснила 26 лютого 2008 року. В подальшому відповідачем не проводилось перерахування особистих коштів для погашення кредитної заборгованості. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, враховуючи, що з позовом позивач звернувся до суду лише 17 лютого 2015 року, тобто із значним пропуском позовної давності. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку позовної давності позивач не надав, та відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності звернення до суду, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що банком пропущено строк позовної давності звернення до суду. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача не подав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених вимог, як і не спростував заперечень відповідача на позов. Проаналізувавши надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище норми матеріального і процесуального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed