Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

11.05.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб зареєстрований 16.10.2014 року в відділі ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ. З позовної заяви поданої позивачем, [PERSON] вбачається, що 16.10.2014 року в відділі ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ було зареєстровано шлюб з відповідачкою, [PERSON] Спільних дітей від даного шлюбу у них немає. Сімейне життя не склалося по тій причині, що у них, як в подружжя відсутнє взаєморозуміння та довіри, різниця характерів, оскільки кожен має свої погляди на життя, що і призвело до розпаду сім'ї. Разом не проживають з лютого 2018 року, тому подальше перебування в шлюбі неможливе, як і збереження сім'ї, що суперечить їхнім інтересам. Просить шлюб розірвати. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з'явився. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримує повністю з викладених у позовній заяві підстав і просить справу розглянути без його участі, позов задовольнити повністю. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, поданий позивачем позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач, [PERSON] також в судове засідання не з'явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце судового засідання. Із поданої нею заяви вбачається, що відповідач не заперечує проти позовних вимог позивача щодо розірвання шлюбу, позов визнає, просить справу розглядати у її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.10.2014 року в відділі ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.10.2014 року (а.с.6). Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Сімейне життя у подружжя не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, проживають окремо один від одного в різних країнах. Шлюбно-сімейні відносини припинилися, сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України (ст. 279 СК України ). Вищевикладене означає, що розірвання шлюбу в Україні не залежить від громадянства подружжя і здійснюється на підставах і в порядку, передбачених Гл. 11 СК України. Згідно із ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач також у своїй заяві просив розірвати шлюб. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, суд прийшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб між [PERSON] до [PERSON] слід розірвати. Дітей у шлюбі не має. Так, ст. 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved