Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач 17.12.2013 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору у розмірі 18349,02 грн. та судові витрати, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір від 06.11.2007 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 18349,02 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 5003,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9281,95 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2951,77 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 861,86 грн. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити позов в повному обсязі, уточнивши, що в позові невірно вказане прізвище позивача: правильним є "Борісов". Представник відповідача позовні вимоги не визнав і просив відмовити в задоволені позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши представників сторін по справі та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 06.11.2007 року [PERSON] підписав заяву на отримання кредитної карти з лімітом в сумі 5000,00 грн. з процентною ставкою 3% в місяць на залишок заборгованості, яку того ж дня і отримав, про що свідчить його підпис в заяві (а.с. 6). Підписавши вказану заяву, відповідач погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку та висловив свою згоду з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6). Згідно з Умовами і правилами надання банківських послуг позивач надав відповідачу кредит, а відповідач зобов'язався своєчасно та повністю погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач виконав умови кредитного договору в повному обсязі, а відповідач в порушення умов кредитного договору та ст.526 ЦК України, зобов'язання виконав частково, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 24378,96 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 18349,02 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 5003,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9281,95 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2951,77 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 861,86 грн. (а.с.3-4). Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, суд вважає безпідставним так, як відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на такий самий строк (а.с. 11). Тобто строк позовної давності не закінчився. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп., що був сплачений позивачем при звернені до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved