Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до комунального підприємства Тернопільської міської ради «Тернопільводоканал» про визнання бездіяльності щодо неукладення договору про надання житлово - комунальних послуг незаконною та такою, що порушує його права, зобов'язання відповідача укласти з ним договір з централізованого водопостачання та водовідведення до належного йому будинку в с. Великі Гаї Тернопільського району, Тернопільської області Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2013 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 квітня 2013 року та задоволено його вимоги. Зокрема, у рішенні зазначено, що між ним та відповідачем існують договірні правовідносини щодо водопостачання та водовідведення - тобто, встановлено, що КП «Тернопільводоканал» є виконавцем, а він - споживачем. Він разом з іншими мешканцями с. Великі Гаї, 15.07.2013року, надіслав КП «Тернопільводоканал» колективне звернення, в якому просив підприємство виконати свій законний обов"язок - укласти договір з централізованого водопостачання та водовідведення до належного йому житлового будинку в селі Великі Гаї Тернопільського району, складений на основі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005. У відповідь на це КП «Тернопільводоканал», 19.08.2013року, надіслало лист №1952/13, в якому відсутня чітка позиція щодо цього питання та не наведені законні підстави невиконання обов'язку, передбаченого в ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: виконавець зобов'язаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві та наданих усних поясненнях. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, надавши суду письмові заперечення проти позову в яких вказав, що офіційно підключення позивача до системи централізованого комунального водопостачання здійснено не було, оскільки жодних підтверджуючих документів з даного приводу [PERSON] не пред'являв. Фактичне підключення було проведено самовільно без отримання будь-яких дозволів чи погоджень. КП "Тернопільводоканал" видало [PERSON] технічні умови на підключення до системи централізованого комунального водовідведення та неодноразово зверталося з пропозицією з'явитися у КП "Тернопільводоканал" для погодження умов підключення. Також, зазначили, що неправомірним є посилання позивача на ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки дана стаття визначає правовий статус виконавця житлово-комунальних послуг, проте комунальне підприємство "Тернопільводоканал" не є виконавцем житлово-комунальних послуг у с. Великі Гаї Тернопільського району загалом та на вул. Верхня Підлісна зокрема. Великогаївською сільською радою не визначено комунальне підприємство "Тернопільводоканал" виконавцем послуг з водовідведення у с. Великі Гаї, а КП "Тернопільводоканал" не надавало погодження про надання таких послуг на вимогу п.4.1. вищевказаного Порядку. Відтак, застосування положень ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до правовідносин, з приводу яких виник спір є безпідставним. Водночас зазначили, що Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 р., на який посилається позивач стосується правовідносин між виконавцем житлово-комунальних послуг та споживачем. Враховуючи, що КП "Тернопільводоканал" не є виконавцем послуг з водовідведення, договірні відносини між сторонами не можуть регулюватися на основі затвердженого Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відтак, позовна вимога про зобов'язання КП "Тернопільводоканал" укласти договір з централізованого водопостачання та водовідведення на основі вказаного Типового договору є необгрунтованою. З підстав наведених у письмовому запереченні та наданих усних поясненнях представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. При розгляді справи судом встановлено, що згідно довідки, виданої виконкомом Великогаївської сільської ради 11.03.2010року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. Позивач не є власником будинку за вказаною адресою. Позивач сплачує рахунки КП «Тернопільводоканал» за послуги водопостачання та водовідведення, що зокрема, підтверджується копіями відповідних квитанцій. Дане не заперечується сторонами. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 15.11.2013року частково скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.04.2013року та ухвалено нове, яким позов [PERSON] до КП «Тернопільводоканал» про визнання незаконним відключення від мережі водовідведення, зобов'язання відновити водовідведення та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано дії КП «Тернопільводоканал» щодо від»єднання будинковолодіння [PERSON] по [ADDRESS] Тернопільського району Тернопільської області від централізованої мережі водовідведення неправомірними. Стягнуто з КП «Тернопільводоканал» на користь [PERSON] 1000,00 грн. спричиненої моральної шкоди. Судом апеляційної інстанції при розгляді даної цивільної справи було встановлено, що у травні 2012 року введено в дію каналізаційну насосну станцію, яка здійснює перекачування стоків від Тернопільського обласного комунального протитуберкульозного диспансеру, що знаходиться за адресою: вул. Підлісна, 26а в с. Великі Гаї, на очисні споруди КП «Тернопільводоканал». Стічні води від будинковолодіння [PERSON] через мережу вуличної каналізації скидаються до комунальної каналізаційної мережі. Послуги водопостачання мешканцям будинковолодіння по [ADDRESS], де зареєстрований [PERSON], надавались на підставі договору про постачання води №16110 від 29.09.2005р., укладеного з батьком позивача - [PERSON] У цьому ж рішенні апеляційної інстанції зазначено, що колегія суддів вважає, що направлення КП «Тернопільводоканал» рахунків за надані послуги з водопостачання та водовідведення є пропозицією однієї сторони укласти договір, а сплачені позивачем квитанції - прийняттям цієї пропозиції іншою стороною (споживачем послуг), а тому відповідно до ч. 2 статті 638 ЦК України правовідносини, що існують між сторонами, слід вважати договірними. Відповідно до ч. 1, 3 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 15.07.2013року [PERSON] та інші мешканці вулиць Верхня Підлісна, Фестивальна, Підлісна звернулись до КП «Тернопільводоканал» із проханням укласти договір із централізованого водопостачання та водовідведення до належних їм житлових будинків у селі Великі Гаї Тернопільського району, складений на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р. На зазначене звернення, 19.08.2013року КП «Тернопільводоканал» надало відповідь за №1952/13 з якої вбачається, що КП «Тернопільводоканал» готовий укласти із мешканцями вулиць Верхня Підлісна, Фестивальна, Підлісна, що в с. Великі Гаї договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення, за умови дотримання заявниками вимог чинного законодавства України. Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок зібраних по справі доказів у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Відповідно до статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець, зокрема, зобов'язаний: підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Разом із тим, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ч. 1 статті 3 ЦК України). Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак, свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. У разі, якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема, ст.ст. 19, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок виконавця житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір із споживачем послуг на основі типового договору. За змістом ч.3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 цього Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У зв'язку з цим укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком за умови, якщо запропонований договір відповідає типовому договору. Відмова від укладення вищезазначеного договору суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови відповідно до положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України споживач послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України, шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок. Зобов'язання ж укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України. Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 10 жовтня 2012 року по справі №6-110цс12, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Відповідно до статті 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання укласти договір слід відмовити та роз'яснити позивачу право щодо звернення до суду із позовом про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок. Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed