Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.01.1990 р. позивач на сім'ю отримав ордер на 3-хкімнатну [ADDRESS], житловою площею 41,4 кв.м., без будь-яких відомостей щодо загальної площі і переліку підсобних приміщень. Під час заселення 31.12.1990 р. позивач (з його слів) та 20-ти його друзів відмітили наявність 2-х окремих вбиралень та ванної кімнати у вказаній квартирі. Як вказано у позові, під час приватизації, яка відбулась 18.12.1997 р. позивачу було видано „Свідоцтво про право власності на житло" з вказаною загальною площею 81,20 кв.м. У доданому до „Свідоцтва" технічному паспорті вказана житлова площа 42,6 кв.м., загальна площа 76,40 кв. м., а в перелік приміщень включено ванну кімнату площею 3,6 кв.м. з розташованою біля неї окремою вбиральнею площею 1,5 кв.м., при цьому не згадано жодним словом вбиральню біля кухні. Вважає, що невідповідність показників площ квартири та назв приміщень в наданих документах вказує на їх низьку якість та складання інвентаризаційного плану квартири без виконання обмірних робіт і порушенням Державних будівельних норм щодо визначення загальної площі квартири. Як вказує позивач, 27.07.2013 р. померла 33-річна донька позивача і проживання в даній квартирі, де все нагадує про неї, морально стало надзвичайно тяжким та змусило дружину більшу частину часу проводити у брата в селі, а син зняв однокімнатну квартиру в м. Києві. Позивачу було поставлено завдання успадкувати частину квартири доньки, продати її, отримані кошти протягом року покласти на депозити у банках м. Києва та придбати одну двохкімнатну і дві однокімнатні квартири з наступною передачею однієї однокімнатної квартири в статутний фонд „Благодійного фонду імені доньки". 08.12.2013 р. позивач, (як він стверджує), оформив та оплатив замовлення № 39252 на виконання технічної інвентаризації квартири, результати позивач отримав 10.12.2013 р., але під час виконання робіт з'ясувалось, що БТІ не бажає закінчувати роботу без письмового підтвердження експлуатуючою організацією наявності двох окремих вбиралень на момент заселення квартири. Призупинивши виконання інвентаризації позивач звернувся до головного інженера ЖЕК-502 [PERSON], що знала про відсутність змін в фактичних планувальних рішеннях ванної і двох вбиралень нашої квартири, але остання відмовилась видати вищезгадане підтвердження та видала невірно виконаний інвентаризаційний план дванадцятого поверху. 06.12.2013 р. позивач відправив листи з проханням вирішити питання видачі матеріалів інвентаризації до Оболонської РДА, управління ЖКГ Оболонського району та БТІ м. Києва і з 25.12.2013 р. по 19.01.2014 р. отримав негативні відповіді, а згідно рекомендацій Оболонської РДА, звернувся у Департамент містобудування та архітектури КМДА де отримав рекомендацію про необхідність вирішення цих питань в районі та БТІ або суді. Вважає, що необґрунтована відмова БТІ виконати замовлення № 39252 та небажання представників експлуатуючих організацій і Оболонської РДА надати необхідну інформацію призвела до затримки терміну оформлення спадку та продажі квартири, а тому просить зобов'язати БТІ м. Києва виконати замовлення № 39252 (договір послуг) щодо інвентаризації квартири згідно фактичних планувальних рішень, зобов'язати відповідачів відшкодувати втрачену ним вигоду в розмірі 439726 грн. 03 коп., зобов'язати усіх відповідачів відшкодувати моральні збитки в розмірі, які вирахував - (1218 * 25) = 30450 грн. У судове засідання позивач та його представник позивача підтримали кожен зі своїх підстав та просили кожен окремо задовольнити його. Представник відповідача № 1 - Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні заперечила проти даного позову та надала суду письмові заперечення. Представник відповідача № 2 - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» так і не з'явився. Представники відповідача № 3 - КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" у судовому засіданні також позов не визнали та вказали, що позивач у листопаді 2013 р. власноруч написав відмову у видачі технічної документації на свою квартиру. Представник 3 особи - УЖКГ Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації також у судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи та інші докази по справі в їх сукупності вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як з'ясовано судом, 22.01.1990 р. позивач на сім'ю з 4 чоловік отримав ордер на 3-хкімнатну [ADDRESS]. 18.12.1997 р. на позивача, його дружину [PERSON] та їх двох дітей - [PERSON] та [PERSON] було видано „Свідоцтво про право власності на житло" з вказаною загальною площею 81,20 кв.м. При цьому позивач у судовому засіданні у категоричній формі стверджував, що він є єдиним власником даної квартири, і нібито усі інші мешканці [ADDRESS] про це знають та усно уповноважили його на це. У відповідності до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. за № 127 визначений чіткий порядок та методика проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків. Як з'ясував суд, 27.07.2013 р. [PERSON] - донька позивача померла. У судовому засіданні позивач стверджував, що саме він 08.12.2013 р. оформив та оплатив замовлення № 39252 на виконання технічної інвентаризації квартири. При цьому у відповідності до замовлення № 39252 (КВ-2013) від 13.11.2013 р. позивач [PERSON] не є ініціатором проведення обстеження квартири та виготовлення технічного паспорту на дану квартиру, а замовником є його донька [PERSON] Також суд з'ясував, що 27.11.2013 р. позивач особисто відмовився від проведення огляду його квартири без пояснень причин, і на даному факті наполягав у своїх поясненнях один із представників відповідача № 3 - [PERSON] (і даний факт не заперечується сторонами) та про це свідчить доповідна від 27.11.2013 р. долучена до матеріалів справи. У відповідності до ч. 6 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Також як вбачається з пояснень представника відповідача № 3 [PERSON], у [ADDRESS], в якій на той час не перебував позивач, було виявлено, що мешканцями даної квартири було внесено зміни у планування квартири, а саме перенесення у комору вбиральні, що не відповідає санітарним вимогам. Таким чином суд приходить до висновку, що саме своїми діями позивач [PERSON] Зробив у се можливе, щоб не отримати відповідний технічний паспорт на квартири, відмовившись від неї 27.11.2013р., а тому у цій частині його позов не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення втраченої вигоди та моральної шкоди, то суд з'ясував наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Поняття «збитки» включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Як вбачається з матеріалів справи, саме на розташуванні вбиралень наполягав позивач у своїх позовних вимогах, і нібито саме у зв'язку із неналежним їх розташуванням на документах від БТІ у позивача і виникли проблеми із продажем квартири після смерті доньки та недоотриманої вигоди у зв'язку з цим. Суд вважає, що у даному випадку позивачем не обґрунтована позиція щодо компенсації упущеної вигоди, а саме, не додано ним належних та допустимих доказів саме чим його право було порушено та не надано до суду документів про оціночну вартість квартири. У відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (статі 58, 59 ЦПК України). Тому суд приходить до висновку, що так як у першій позовній вимозі позивача було відмовлено, а компенсація втраченої вигоди та моральна шкода є похідними від зобов'язання видати новий технічний паспорт на квартиру, то і ці позовні вимоги позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому також не підлягають задоволенню. Тому враховуючи обставини викладені вище суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] повинно бути відмовлено у повному об'ємі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed