Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позові вказувала, що вона , 8 листопада 2012 року надала своєму знайомому [PERSON] новорічні ялинкові прикраси на суму 54000 грн. Вказані кошти останній зобов»язався повернути протягом 5-7 днів. Однак, передавши відповідачу вказані речі, останній не виконав вчасно свого обов»язку щодо повернення коштів, а обіцяв повернути кошти частинами. На підтвердження вказаного [PERSON] власноручно написав розписку, в якій зобов»язався повернути кошти за отримані у неї ялинкові прикраси протягом трьох місяців частинами, а саме: першу частину коштів 15 000 грн. - 30 березня 2014 року; другу частину коштів 15000 грн., - 30 квітня 2014 року; третю частину коштів 15000 грн., - 30 травня 2014 року і останню частину коштів 9000 грн., - 30 червня 2014 року. По закінченні зазначеного строку відповідач кошти за отримані у неї речі не повернув, почав уникати її та ухиляється від повернення коштів і до цього часу. Оскільки відповідач не виконував умови домовленості та кошти не повертав, неодноразово зверталася до Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області та до прокуратури Вижницького району із заявою про проведення перевірки по даному факту та притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою. Зазначала, що 29 липня 2013 року та 11 жовтня 2014 року слідчим СВ Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] винесено постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201327996000214 від 14.03.2013 року за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Відповідно до вказаних постанов слідчого, в ході досудового розслідування було встановлено, що 12.11.2012 року відповідачем було отримано у неї новорічні прикраси на загальну суму 54000 грн., які останній зобов»язувався повернути через 5-7 днів після їх одержання. Також відповідно до вказаної постанови, відповідач підтверджує факт отримання у неї новорічних прикрас на вищевказану суму і зобов»язується повернути їй вказані кошти та в повній мірі розрахуватись з нею. Так як відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів і не вживає для цього жодних заходів, змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Просила стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 87025 (вісімдесят сім тисяч двадцять п»ять гривень 83 копійки), а також судовий збір в сумі 870 (вісімсот сімдесят гривень 83 копійки). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилалися на обставини вказані в позові , зазначали, що позивач знаходиться у скрутних матеріально побутових умовах, на її утриманні перебувають не повнолітні онуки, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 8 листопада 2012 року позивач [PERSON], надала своєму знайомому [PERSON] новорічні ялинкові прикраси на суму 54000 грн. Вказані кошти останній зобов»язався повернути протягом 5-7 днів. Однак, передавши відповідачу вказані речі, останній не виконав вчасно свого обов»язку щодо повернення коштів, а обіцяв повернути кошти частинами. На підтвердження вказаного [PERSON] власноручно написав розписку, в якій зобов»язався повернути кошти за отримані у неї ялинкові прикраси протягом трьох місяців частинами, а саме: першу частину коштів 15 000 грн. - 30 березня 2014 року; другу частину коштів 15000 грн., - 30 квітня 2014 року; третю частину коштів 15000 грн., - 30 травня 2014 року і останню частину коштів 9000 грн., - 30 червня 2014 року. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, 29 липня 2013 року та 11 жовтня 2014 року слідчим СВ Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] винесено постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201327996000214 від 14.03.2013 року за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Відповідно до вказаних постанов слідчого, в ході досудового розслідування було встановлено, що 12.11.2012 року відповідачем було отримано у неї новорічні прикраси на загальну суму 54000 грн., які останній зобов»язувався повернути через 5-7 днів після їх одержання. Також відповідно до вказаної постанови, відповідач підтверджує факт отримання у позивача новорічних прикрас на вищевказану суму і зобов»язується повернути їй вказані кошти та в повній мірі розрахуватись з нею. Таким чином судом встановлено, що відповідач у встановлений вимогою позивача строк не повернув їй грошові кошти, а тому позов щодо стягнення боргу підлягає задоволенню. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) у відповідності до положень постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 р. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. З урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та відповідно до роз'яснення Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 6.2.- 97 р. "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 30 травня 2014 року по 21 серпня 2015 року становить 31033,01 (тридцять одну тисячу тридцять ти гривні одну копійку). Крім того, відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що складає 1992,82 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дві гривні,82 копійки ), із наступного розрахунку: Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, В нашому випадку сума заборгованості складає 54000,00 грн. Кількість днів прострочення складає: з 30.05.2014 р. по 21.08.2015 р. - 449 дні. Сума санкції =54000,00 х 3 х 449 : 365 : 100 Сума санкції = 1992,82 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. За таких обставин, стягненню з відповідача підлягають сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 87025 (вісімдесят сім тисяч двадцять п»ять гривень 83 копійки). На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved