Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У січні 2021 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Коневалик А.В., звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" ( далі - ПАТ "Страхова компанія "Еталон" ) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди . Позов обгрунтовано тим, що 04 березня 2020 року приблизно о 18 год 15 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Transporter", державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою Н-09 "Мукачево-Львів" по вул.Львівській в м.Галич Івано-Франківської області здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок отриманих травм під час дорожньо транспортної пригоди ( далі - ДТП), [PERSON] помер. Постановою слідчого від 30 червня 2020 року кримінальне провадження №12020090140000075 від 05 березня 2020 року за ч.2 ст.286 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок смерті [PERSON] позивач, який доводиться йому батьком, зазнав душевних страждань, оскільки внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки втратив сина, а тому моральну шкоду оцінює в розмірі 200 000,00 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки "Volkswagen Transporter" державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП, згідно полісу № АО620734 застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Еталон". Позивач звернувся до вищезазначеної страхової компанії з заявою про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди в сумі 28 338 грн. Однак, відповідачем виплачено йому страхове відшкодування в сумі 14 169,00 грн. При зменшенні розміру відшкодування відповідачем було застосовано п.36.3 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вважає, що нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено право страховика зменшувати розмір цих відшкодувань, а відтак це гарантований для потерпілого розмір відшкодування за шкоду , заподіяну смертю внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, який він має право отримати , не залежно від вини потерпілого в ДТП. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 14 169, 00 грн та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Відповідач ПАТ "Страхова компанія "Еталон" подав відзив на позовну заяву. Заперечив проти позову з тих підстав, що з постанови про закриття кримінального провадження від 30 червня 2020 року вбачається, що ДТП сталося внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , який в порушення вимог Правил дорожнього руху ( далі - ПДР), нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, будучи одягнутий в одяг темного кольору, не виділивши себе в темну пору доби для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху, поза межами пішохідного переходу, перетинав проїзну частину дороги зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля, чим завідомо створював для водіїв транспортних засобів небезпеку для руху з обмеженою видимістю, чим порушив п.4.4, п. 4.7 та п.4.14а),б), г) ПДР. А тому з врахуванням вимог ч.2 ст.1193 ЦК України, тобто грубої необережності потерпілого відповідачем було зменшено розмір страхового відшкодування. Просив у позові відмовити повністю. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 28 січня 2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні . Ухвалами судді від 17 лютого 2021 року та від 06 квітня 2021 року судове засідання вирішено здійснювати в режимі відеоконференції . У судовому засіданні представник позивача адвокат Коневалик А.В. позов підтримав повністю, з підстав наведених в позовній заяві, просив задовольнити . Представник відповідача Панченко Ю.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав наведених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову. Фактичні обставини, встановлені судом . Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, з огляду на таке. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30 червня 2020 року, прийнятої старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Гоцанюком І.В., досудовим слідством встановлено, що 04 березня 2020 року приблизно о 18 год 15 хв. у темну пору доби водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Transporter", державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою Н-09 "Мукачево-Львів" по вул.Львівській в м.Галич Івано-Франківської області здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння перетинав проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. У результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, де в подальшому помер. Вказаною постановою слідчого кримінальне провадежння, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020090140000075 від 05 березня 2020 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В обгрунтування закриття кримінального провадження слідчим зазначено, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди були необережні дії пішохода [PERSON] , який в порушення Правил дорожнього руху, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, був одягнутий в одяг темного кольору, не виділив себе в темну пору доби для своєчасного виявлення його іншими учасниками дорожнього руху, поза межами пішоходного переходу перетинав проїжджу частину дороги злів направо відносно руху автомобіля, чим завідомо створював для водіїв транспортних засобів небезпеку для руху з обмеженою видимістю, чим порушив вимоги п.4.4, 4.7 ,4.14а),б), г) ПДР. При розслідуванні кримінального правопорушення об`єктивних доказів вини водія [PERSON] в порушенні ПДР та наїзду на пішохода [PERSON] не встановлено, оскільки з моменту виникнення небезпеки для руху він був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту настання небезпеки. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим 06 березня 2020 року виконавчим комітетом Жовчівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданого повторно 08 липня 2020 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), де в графі батько зазначено [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який на законних підставах здійснював експлуатацію транспортного засобу "Volkswagen Transporter", державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Еталон", відповідно до полісу № АО3880 ВС , який був чинний на момент настання ДТП. 23 липня 2020 року представник [PERSON] по довіреності [PERSON] повідомив ПАТ "Страхова компанія "Еталон" про настання страхового випадку та у порядку, визначеному ст. 35, п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою на суму 28 338,00 грн. 08 жовтня 2020 року та 12 жовтня 2020 року ПАТ "Страхова компанія "Еталон" надіслала представнику [PERSON] листи, в яких обгрунтувала зменшення страхового відшкодування батькам потерпілого тим, що причиною ДТП та загибелі [PERSON] є порушення останнім Правил дорожнього руху, а відповідно до вимог п.36.3 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі" у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємозв`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, а за заявленою подією на двох осіб, що становитеме 56 676,00 / 2=28 338,00 грн. Оскільки згідно ч.2 ст.1193 ЦК України , якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено Законом, а тому страхове відшкодування було зменшено на 50%. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Спірні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В цьому випадку шкоду пішоходу [PERSON] було завдано джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом марки "Volkswagen Transporter" державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . В силу ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи,визначеної договором. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, з метою забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі і у випадку настання смерті, та захисту майнових інтересів страхувальників . Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу,внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою. За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Положеннями статті 27 (27.1 - 27.5) Закону врегульовано відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно із частиною першою статтею 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня по 31 серпня 2020 року мінімальна заробітна плата складала 4 723,00 грн. За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Transporter", державний номерний знак [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , сина позивача, внаслідок чого останній загинув, а цивільно-правова відповідальність водія була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Еталон", згідно полісу №АО620734, а тому з урахуванням вимог п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача ПАТ "Страхова компанія "Еталон" не було підстав для зменшення суми страхового відшкодування завданої моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Щодо судових витрат по справі, то суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Представник позивача на підтвердження понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 6 000 грн надав суду такі докази. Так, до позовної заяви додано копію договору про надання професійної правничої допомоги №2745 від 08 липня 2020 року; копію додатку №2 до договору про надання професійної правничої допомоги №2745 від 15 липня 2020 року; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 21 січня 2021 року , де наведений розрахунок вартості наданих послуг на загальну суму 6 000 грн. Окрім цього матеріали справи містять копію ордера про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Коневаликом А.В., копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про адвокатське об`єднання «Автопоміч». В ході судового розгляду справи адвокатом Коневаликом А.В. було також подано копію рахунку-фактури від 05 квітня 2021 року та копію квитанції від 06 квітня 2021 року про оплату [PERSON] коштів в сумі 6 000 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, враховуючи наведені вище положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Коневаликом А.В. професійної правничої допомоги позивачу [PERSON] на загальну суму 6 000 грн, а тому на користь позивача з відповідача підлягають стягненню вказані витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, згідно закону позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, а тому на підставі ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 ,00 грн.

Outcome: approved