Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 11.03.2008 р. між позивачем - ПАТ КБ „ПриватБанк" та 3 особою - [PERSON] було укладено кредитний договір № K3S0A800000042 у розмірі 111331,30 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 9% на рік на суму залишку заборгованості, із кінцевим терміном до 08.03.2013 р. Також 11.03.2008 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави автомобіля «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., д/н [NUMBER]. Як вказує позивач, у порушення умов договору застави, ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», без згоди позивача, відповідач [PERSON] реалізував заставний автомобіль «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., д/н [NUMBER]. Як вказує позивач, станом на 31.01.2013 р. у відповідача [PERSON] є заборгованість 422107,58 грн., яка складається: 3608,61 грн. - заборгованість за кредитом; 150,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 50099 гри. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 214911,17 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 грн. штраф (фіксована частина); 20088,46 грн. штраф (процентна складова). Тому представник позивача просить суд вилучити у відповідача та передати в заклад предмет застави - автомобіль «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., д/н [NUMBER], комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., д/н [NUMBER], № шасі [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON], у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K3SOA800000042 від 11.03.2008 р. в сумі 422107,58 грн., звернути стягнення на предмет застави: «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., д/н [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля позивачу - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, із наданням позивачу усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнути із відповідача судовий збір. У судовому засіданні представник позивача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримав позовні вимоги в повному об'ємі та не визнав зустрічний позов 3 особи [PERSON] При цьому під час судових дебатів вказав, що суд не повинен звертати увагу на докази подані [PERSON], що стосується проведеної експертизи та не підписання ним договору у 2008 р. та те, що банк станом на січень 2009 р. (а даний представник вважав, що листопад 2009 р.) не мав жодних претензій до [PERSON], так як особа, яка підписала даний лист - [PERSON] не був представником банку вже із вересня 2008 р. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надіслала письмову заяву про слухання справи у її відсутність, при цьому підтримала у повному об'ємі свою позовну заяву щодо визнання кредитно-заставного договору від 11.03.2008 р. недійсним та неукладеним, визнання дій ПАТ КБ „ПриватБанк" щодо подання заяви до реєстратора про реєстрацію обтяження автомобіля «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., д/н [NUMBER] неправомірними, визнати обтяження від 12.03.2008 р. відносно «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., д/н [NUMBER] припиненим із 11.03.2008 р. У подальшому представник відповідача [PERSON] [PERSON] спочатку відмовився від позовних вимог про визнання договору від 11.03.2008 р. недійсним, а потім і взагалі від позовних вимог до позивача за основним позовом - ПАТ КБ „ПриватБанк". 3 особа - [PERSON] та його представник позов ПАТ КБ „ПриватБанк" не визнали у повному об'ємі. При цьому представник 3 особи вказав, що [PERSON] жодного відношення до автомобіля «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., номер шасі [NUMBER], д/н [NUMBER] не має, так як документи відносно даного автомобіля було підроблено від його імені та 01.04.2011 р. було порушено кримінальну справу відділом дізнання Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській обл. У подальшому також подали позов щодо не визнання кредитно-заставного договору недійсним вищеперелічених підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясував наступне. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача посилається на те, що 11.03.2008 р. між ним - ПАТ КБ „ПриватБанк" та 3 особою - [PERSON] було укладено кредитний договір № K3S0A800000042 у розмірі 111331,30 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 9% на рік на суму залишку заборгованості, із кінцевим терміном до 08.03.2013 р. Як з'ясовано судом, 15.09.2009 р. позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Жовтневого р/с м. Дніпропетровська із позовною заявою до 3 особи - [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до ухвали суду від 23.09.2011 р. позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" про звернення стягнення на предмет застави було залишено без розгляду. У зв'язку з розглядом Жовтневим р/с м. Дніпропетровська даної цивільної справи [PERSON] звернувся до Білоцерківського МРЕВ ДАІ із запитом щодо обставин постановки та зняття з обліку автомобіля, про що мені нічого відомо не було. На даний запит [PERSON] отримав копію листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2009 р. (а.с. 132), у відповідності до якого банк - позивач по справі до останнього - [PERSON] ніяких претензій не має. Зважаючи на пояснення представника позивача під час судових дебатів, у суду не має підстав вважати даний доказ не належним та не допустимим, а посилання представника позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що на даний час службою безпеки банку - позивача по справі проводиться нібито якісь дії щодо з'ясування неправомірності дій [PERSON] - колишнього працівника даного банку є нічим іншим як затягування справи та не бажанням виконувати свої посадові обов'язки. Як з'ясовано судом, у відповідності до висновку експерта № 308 від 13.05.2011 р. підписи в графі заяв від 05.03.2008 р. та від 27.01.2009 р. до Білоцерківського МРЕВ ДАІ виконані не [PERSON], а іншою особою. Щодо висновку експерта № 309 від 13.05.2011 р., то підписи в графі «Позичальник [PERSON]», підписи в графі «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто», копії кредитно-заставного договору №K3SOA00000042 від 11.03.2008 р. вірогідно виконані не [PERSON], а іншою особою. Як з'ясував суд, дані експертизи проведені працівниками ОВС по копії кредитно-заставного договору, оскільки на той час позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» відмовився надати органу досудового слідства оригінал договору від 11.03.2008 р. відповідно до постанови про проведення виїмки, що свідчить про бажання позивача будь яким чином отримати рішення суду та стягнути грошові кошти та отримати автомобіль «Фольксваген-Т5» 2005 р.в., номер шасі [NUMBER], д/н [NUMBER]. Таким чином суд вважає, що вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" не підлягають задоволенню, у зв'язку із недоведеністю позовних вимог з боку банку та підтвердженням існування договірних зобов'язань між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] та існуванням таких саме відносин між банком та 3 ососбою по справі - [PERSON] Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання кредитно-заставного договору від 11.03.2008 р. недійсним, то суд вважає, що вона підлягають задоволенню у повному об'ємі зважаючи на вищевикладене. Судовий збір необхідно стягнути з відповідача - ПАТ КБ „ПриватБанк" на користь позивача [PERSON] у відповідності зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved