Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У червні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія "Комфорт-Майстер" (далі - ТОВ "ЕК "Комфорт-Майстер") про зобов'язання розділити між нею та третьою особою [PERSON] особовий рахунок по оплаті житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS], поділивши плату за площу місць загального користування пропорційно площі займаних кімнат, укласти з нею окремий договір найму жилої кімнати площею 18,4 кв.м. у вищевказаній квартирі та відповідні договори про надання житлово-комунальних послуг. Позов обґрунтований наступним. На підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2013 р. [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] одержали право на зайняття на умовах найму окремої кімнати площею 18,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. На виконання вказаного рішення суду ТОВ "ЕК "Комфорт-Майстер" зобов'язане було укласти з [PERSON] як з окремим наймачем договір найму кімнати площею 18,4 кв.м., проте відповідач рішення суду не виконав, на звернення відповідача письмової відповіді не надав. Усно позивачу було повідомлено про неможливість укладення окремого договору найму кімнати та розподіл особових рахунків у зв'язку з тим, що з рішення суду незрозуміло, яким чином при розподілі особових рахунків між двома наймачами слід розділити площу місць загального користування. [PERSON] посилається на те, що при наявності судового рішення, яке підлягає обов'язковому виконанню, вона фактично позбавлена можливості належним чином реалізувати права та обов'язки наймача жилого приміщення. За міркуванням позивача для цілей сплати вартості житлово-комунальних послуг відповідачу слід застосувати формулу, визначену п. 6 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 396 від 16.12.2009 р., згідно якої загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Від представника відповідача [PERSON] надійшла письмова заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с. 30). Третя особа [PERSON] надав заперечення на позов пославшись на те, що задоволення вимог [PERSON], яка не проживає в спірній квартирі понад 2 роки, призведе до порушення прав та законних інтересів його, його сина і матері, проживання якої у спірній квартирі обумовлене станом його здоров'я. В обґрунтування заперечень [PERSON] вказав, що Апеляційний суд м. Києва не вирішував питання ні щодо поділу квартири, ні щодо встановлення порядку користування місцями загального користування у квартирі, що знайшло своє відображення в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 р. про відмову в роз'ясненні рішення. За таких обставин він вважає обґрунтованою позицію відповідача щодо неможливості поділу особових рахунків та укладення окремого договору найму. Вважав, що до спірних правовідносин неможливо застосовувати правила, визначені Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян. За міркуванням [PERSON] доводи [PERSON] про порушення її прав надумані і не ґрунтуються на фактах, жодних спорів щодо оплати комунальних послуг у них не виникає, так як він як інвалід 3 групи має 100% пільгу з оплати комунальних послуг, а ініційовані позивачем судові процеси мають на меті отримати можливість розпоряджатися частиною квартири і здавати її квартирантам. Враховуючи, що на думку третьої особи [PERSON] задоволення визнаного відповідачем позову призведе до порушення його прав та законних інтересів, суд вважає за необхідне встановити у даній справі обставини і визначити відповідно до них правовідносини. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2013 р., ухваленому у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ТОВ "ЕК "Комфорт-Майстер", про визначення порядку користування жилим приміщенням та зобов'язання укладення окремого договору найму жилого приміщення, змінено договір найму квартири [ADDRESS] шляхом укладення ТОВ "ЕК "Комфорт-Майстер" з [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] окремого договору найму на кімнату площею 18,4 кв.м. (а.с. 15-17). Ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства та гарантує обов'язковість рішень суду. Конституційний принцип обов'язковості судових рішень знайшов своє вираження у ст. 14 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України… Судом встановлено, що в грудні 2013 р. та січні 2014 р. [PERSON] зверталася до ТОВ "ЕК "Комфорт-Майстер" з письмовими заявами про виконання рішення суду шляхом укладення з нею окремого договору найму на кімнату площею 18,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS] (а.с. 18, 19), однак всупереч вищевказаним нормам закону рішення суду виконано не було. Посилаючись на незрозумілість судового рішення, ТОВ "ЕК "Комфорт-Майстер" зверталося до Апеляційного суду м. Києва із заявою про роз'яснення рішення, проте ухвалою від 25 лютого 2014 р. у задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення було відмовлено. В обґрунтування ухвали колегія суддів послалася на те, що рішення суду є зрозумілим, а питання щодо нарахування наймачам плати за утримання місць загального користування судом не розглядалося. Відповідно ст. 61 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Ст. 104 ЖК України визначено, що член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. З огляду на вказане суд приходить до висновку, що невиконання відповідачем рішення суду про укладення з позивачем окремого договору найму на кімнату площею 18,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS] перешкоджає [PERSON] реалізувати права та обов'язки наймача жилого приміщення, надані їй рішенням Апеляційного суду м. Києва, тобто порушує її житлові права. Порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідача укласти з позивачем окремий договір найму жилого приміщення. Відповідно до норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст. 66, 67, ЖК України, а також підзаконних актів, зокрема п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2006 р. № 45, п.п. 4, 17, 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання в редакції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 р. № 476, споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаного ними житла. Таким чином при укладенні з позивачем окремого договору найму площа місць загального користування у квартирі [ADDRESS] повинна розподілятися між наймачами пропорційно площі займаних ними кімнат. Вимогу про зобов'язання розділити особовий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг суд вважає необґрунтованою, оскільки вона є похідною від вимоги про укладення окремого договору найму жилого приміщення і додатково зобов'язувати житлово-експлуатаційну організацію нараховувати плату за двома особовими рахунками підстав немає. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присудженню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial