Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Адвокат Желанова О.Б., яка діє від імені позивача [PERSON] на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», звернулася до суду із заявою, яку в подальшому уточнила, та остаточно просила встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року або/та станом на 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] народилася в м. Харкові, від самого народження не залишала територію України жодного разу. Так, заявник здобула освіту в загальноосвітній середній школі № 77 м. Харкова. 13 серпня 1984 року офіційно працевлаштувалася до Харківської обласної контори «Укроптм`ясомолторг». У період з 16 листопада 1981 року народження по 22 [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У 1981 році заявнику був виданий паспорт громадянина СРСР, який вона втратила, після чого повторно отримала паспорт громадянина СРСР, який також в подальшому втратила, паспорт громадянина України ніколи не отримувала. Звернувшись до органів Державної міграційної служби, [PERSON] в усній формі було повідомлено про положення Указу Президента № 215/01 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України»» та рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. На даний час [PERSON] страждає на психічне захворювання та потребує відповідного лікування, яке не може у повній мірі отримувати у зв`язку з відсутністю в неї документа, що посвідчує її особу та правовий статус, що становить загрозу як для неї самої, так і для суспільства. Заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки відсутні документи на підтвердження її громадянства України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2019 року заяву залишено без руху, заявнику наданий строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлені судом строки представник заявника усунула недоліки, подавши 03 грудня 2019 року відповідну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2019 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження. Представник заявника - адвокат Желанова О.Б. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити заяву про встановлення факт, що має юридичне значення у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області Легеза А.П. надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що оскільки заявником на підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року було надано копію картки прописки (Ф- А ) з відміткою про прописку з 16 жовтня 1981 року по 22 квітня 1998 року, то вона має право подати документи для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого на підставі постанови КМУ від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 25 червня 2019 року, [PERSON] народилась [INFO] в м. Харків. У період з 16 жовтня 1981 року по 22 квітня 1998 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується карткою прописки Форми А. Зі змісту листа директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДОПРОМ» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно працювала в Харківській обласній конторі «Укроптм`ясомолторг» (на теперішній час Товарисвто з обмеженою відповідальністю «Хладопром») з 13 серпня 1984 року (наказ №35-к від 13 серпня 1984 року) по 23 квітня 1991 рік (наказ № 19-к від 22 квітня 1991 року). На час роботи на вказаному підприємстві в особовій картці форми П-2 зазначено адресу місця проживання [PERSON] . [ADDRESS] . Згідно довідки № 705/19 виданою КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня № 1» 22 жовтня 2019 року, [PERSON] дійсно перебуває на лікуванні в КНП ХОР «Обласній психіатричній лікарні № 1» з 16 березня 2019 року та на час видачі довідки. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно з частинами першою та другою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. [PERSON] у своїй заяві вказує на те, що встановлення факту її постійного проживання на території України необхідно для підтвердження належності до громадянства України та подальшого отримання паспорта. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі-Порядок). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Статтею 3 зазначеного вище Закону встановлено, що громадянами України є:1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Згідно з вимогами ст.ст.6, 7 вказаного Закону громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України від осіб без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, є громадянином України. Особа, яка народилася за межами України від осіб без громадянства, які постійно на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства іншої держави, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України, одному з батьків якої надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків або набула за народженням громадянство того з батьків, якому надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, є громадянином України. Особа, яка народилася на території України від іноземця і особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства того з батьків, який є іноземцем, є громадянином України. Новонароджена дитина, знайдена на території України, обоє з батьків якої невідомі (знайда), є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Аналіз наявних письмових доказів в їх сукупності та пояснення представника заінтересованої особи у системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України дають підстави для висновку про доведеність факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Суд, всебічно та повно оцінивши наявні докази, вважає підтвердженим факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved