Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16192,37 доларів США, що за курсом НБУ складає 386026,16 грн., посилаючись на те, що 05.12.2007 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №0712/08, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 30000 дол.США на споживчі цілі із сплатою відсотків за користування у розмірі 16% річних та кінцевим терміном виконання зобов'язання до 23.11.2017 року. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 02.12.2015 року за ним рахується заборгованість в розмірі 16192,37 доларів США, яка складається з: 13241,51 доларів США. - заборгованість за кредитом; 1507,60 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 662,21 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобв'язань за договором, а також 10,49 доларів США - штраф (фіксована частина) та 770,57 доларів США - штраф (процентна складова ), які позивач просить стягнути з відповідача, а крім того - 1600,00 грн. сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Обгрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом покликається, що кредитний договір був укладений внаслідок обману зі сторони банку, який не виконав обов'язку про надання позичальнику повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням, а під час укладення договору банком не було дотримано істотних умов, встановлених законодавством та встановлено несправедливі умови договору. Разом з тим, навмисне невиконання банком передоговірної роботи в порядку ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", як передумова введення позичальника в оману. В діях банку вбачає ознаки нечесної підприємницької практики, яка мала місце як в зв'язку із введенням споживача в оману, так і внаслідок замовчування інформації про наявність іншої схеми кредитування, що є істотно дешевшою та вигіднішою для споживача. Ухвалою суду від 15 березня 2016 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, об'єднано в одне провадження та прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Мазурок А.А. позов підтримав повністю та пояснив, що вважає позовні вимоги банку доведеними в повному обсязі. Суму боргу, визначену в доларах США, просив перерахувати по курсу НБУ на дату ухвалення рішення. Щодо зустрічних вимог, то зазначив, що банком була надана інформація про сукупну вартість кредиту, що слідує з підписаної позичальником довідки. Експерт у своєму висновку вказав що сума передплати різняться з його розрахунками, проте це пояснюється тим, що він підрахував суму боргу з страховими платежами за весь період дії договору. Також розмір відсоткової ставки позивачем помилково ототожнюється з номінальною визначеною в договорі. Перед укладанням договору споживачу надавалася інформація, що стверджується тим, що сторони підписали графік погашення, де вказана вся сума платежів за договором. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, так як відповідно до правової позиції Верховного Суду України , справа №6-75 цс16, при визнанні недійсним договору, якщо не спростовано підпис, строк обчислюється з моменту вчинення правочину. Представник відповідача адвокат Євгеюк О.Є. позов банку про стягнення заборгованості за кредитним не визнав, вказуючи на те, що враховуючи висновок експерта, вважає спірний договір про надання споживчого кредиту недійсним, оскільки він не відповідає вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, представником банку не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови. Щодо заявленого банком клопотання про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог зазначив, що згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. [PERSON] фактично дізнався про введення його в оману банком при укладенні ним кредитного договору №0712/08 від 05.12.2007 р. після фактичного ознайомлення 4.03.2015 року зі змістом складеного представником - адвокатом Євгеюком О.C., приблизного розрахунку реальної процентної ставки по спірному кредитному договору. Дана обставина була підтверджена висновком експерта №2076 від 12.01.2016 р. Отже, обрахунок строків позовної давності до спірних правовідносин слід робити не з моменту підписання кредитного договору №0712/08, а принаймі з 04.03.2015 р. - дати ознайомлення з приблизним розрахунком реальної процентної ставки за спірним кредитним договором. За таких обставин вважає зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору №0712/08 від 05.12.2007 року та про визнання недійним похідного договору - договору іпотеки від 05.12.2007 року №0712/08/1 обгрунтованими. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази по справ, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи , вважає, що зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними підлягає задоволенню, що виключає задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.12.2007 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі заступника директора по програмі мікрокредитування Рівненської філії Колосок Л.M., укладено кредитний договір №0712/08. Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої ПАТ КБ «Приватбанк» для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. За умовами договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у сумі 30000 дол.США на споживчі цілі, а Позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки за користування у розмірі 16% річних та кінцевим терміном виконання зобов'язання до 23.11.2017 року. Кредит надається на споживчі цілі (п.1.4. Договору). Згідно п.4.1. кредитного договору погашення кредиту має здійснюватись у відповідності до Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток №1), що є невід'ємною частиною кредитного договору. На забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 05.12.2007р. між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №0712/08/1, посвідчений приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Скоропад В.В., зареєстрований у реєстрі за №6959, предметом якого є житлова квартира, що розташована [ADDRESS] . Відповідно до висновку судової економічної експертизи № 2076 від 12.01.2017 року реальна процентна ставка за кредитним договором №0712/08 від 05.12.2007 р. за користуванні коштами за період з 05.12.20007 р. до 23.11.2017 р. (включено) за умовами щомісячного погашення рівними частинами до 20-го числа поточного місяця, складає 18,46% (за умовами кредитного договору - 16,0%); абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором №0712/08 від 05.12.2007 р. складає 31518,12 дол.США (за умовами додатку №1 до кредитного договору - 30394,72 дол.США); арифметичний перерахунок заборгованості позичальника [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору №0712/08 від 05.12.2007 р. станом на 02.12.2015 р. склала 14749,11 дол.США (в т.ч. за основним боргом 13241,51 дол.США, за нарахованими процентами 1507,60 дол.США). Крім того, судовою експертизою встановлено, що в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують нарахування штрафу та пені по кредитному договору №0712/08 від 05.12.2007 р. Тобто, кредитний договір №0712/08 від 05.12.2007 р. не відповідає вимогам чинного законодавства в частині надання банком інформації позичальнику про сукупну вартість кредиту, де вказана щомісячна сума погашення кредитних коштів та сума процентів відповідно до фактично отриманої суми кредиту. Згідно з вказаним висновком при встановленій договором процентній ставці 16,0% фактично [PERSON] сплачував 18,46 %, що на - 2,46 % більше, ніж передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а абсолютне значення подорожчання (переплати) Позичальником по кредиту складає - 31518,12 дол.США, що визначається як сума переплати за процентами, комісійними платежами та іншими додатковими витратами, які несе Позичальник за кредитним договором, від моменту отримання кредиту до моменту його погашення. Суд рахує, що спірний кредитний договір не відповідає встановленим чинним на час його укладання вимогам законодавства, оскільки під час його укладання позивач не мав реальної змоги надати дійсну оцінку його положенням та наслідками його укладання. А крім того, вказаний договір містить несправедливі умови, наслідком яких є істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживачу. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Так, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За положеннями ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Крім того, як роз'яснено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, враховуючи висновки експертизи та невідповідність процентної ставки, вказаної у договорі, реально сплачуваній, суд приходить до висновку, що зазначена у договорі сума кредиту не відповідає його умовам і вартості кредиту. Орієнтована сукупна вартість кредиту становить значно більшу суму, проте така сума в договорі відсутня, як і будь-які посилання на неї. Виходячи із принципу рівності сторін та, враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про наявність в діях банку факту обману та недобросовісної підприємницької практики. Умисел в діях банку має місце в замовчуванні та перекрученні реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного значення подорожчання кредиту. Доказом приховування істотної інформації, що необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору, є не проведення банком визначеної Законом України «Про захист прав споживачів» переддоговірної роботи, що мало безпосередній вплив на прийняття споживачем рішення щодо кредитування на певних умовах та призвело до укладення споживачем кредитного договору за найбільш невигідною для нього, та водночас, за найбільш прибутковою для банку, ануїтетною схемою. Мотивом введення споживача в оману є отримання максимально можливого прибутку, в тому числі й прихованого. На думку суду, за таких умов, формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги. Крім того, суд погоджується з позивачем за зустрічним позовом, що вчинений сторонами правочин містить несправедливі умови, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду [PERSON] Дослідивши докази у справі та давши їм оцінку в силу вимог ст.10,60,212 ЦПК України, суд дійшов висновку про недійсність кредитного договору № 0712/08 від 05 грудня 2007 року про надання споживчого кредиту, укладеного між ПАТ КБ«Приватбанк» та [PERSON], оскільки він не відповідає вимогам ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Також, у разі визнання судом недійсним кредитного договору від 05.12.2007 року №0712/08 в силу норми ст. 17 Закону України "Про іпотеку" недійсним повинен бути визнаний і договір іпотеки від 05.12.2007 року №0712/08/1. Крім цього, суд вважає безпідставними доводи представника ПАТ КБ «Приватбанк» про пропуск позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник позивача зазначив, що про можливість існування обману з боку банку при укладенні кредитного договору йому стало відомо на початку 2015 року, коли [PERSON] ознайомився з приблизним розрахунком реальної процентної ставки по спірному договору. Лише після ознайомлення з Висновком експерта (висновок №2076 від 12.01.2017р), зі змісту якого йому стало зрозуміло про порушення його прав. Про наявність обману позивач дізнався з висновку експертизи. Окрім цього, згідно з вимогами ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки судом встановлені підстави для визнання недійсним кредитного договору №0412/08 від 05.12.2007 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] та договору іпотеки №0712/08/І від 05.12.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк", посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Скорпад В.В., зареєстрованого у реєстрі за №6959, то відсутні підстави для задоволення позову ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено, судові витрати присуджуються позивачеві за зустрічним позовом в сумі 6 352,40 грн., що документально підтверджені і складаються з судового збору в сумі 1102,40 грн. та витрат на проведення судової експертизи в сумі 5250,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved