Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Олефіра Максима Миколайовича, Миколаївської місцевої прокуратури №1, третя особа головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївської області про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, чксті , гіднгсті та ділової репутації у загальному розмірі 58 638 грн., яка завдана внаслідок незаконного проведення обшуку в ході кримінального провадження співробітниками органів досудового розслідування, прокуратури. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначено, що відповідно до справи № 490/7498/17, провадження н\\п 1-кс/490/4522/2017 прокурор [PERSON] склав і видав завідомо неправдивий документ клопотання до слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва про надання дозволу на проведення обшуку житла квартири , в якій вона проживає і яка належить їй на праві власності по [ADDRESS] , до цього документу вніс завідомо неправдиві відомості. Внаслідок введення прокурором в оману слідчий суддя виніс ухвалу від 31 серпня 2017 року, якою надав дозвіл на проведення обшуку в її квартирі . 05 вересня 2017 року в належному їй з донькою житлі було проведено обшук житлового приміщення , під час якого було вилучено документи та речі, які належать їй та доньці особисто і не мають жодного відношеня до ТОВ «Роскосметика», щодо якого і проводилося досудове розслідування. Внаслідок таких незаконних дій прокуролра вона понесла матеріальні збитки у складі витрат на залізничні квитки на поїздку до м.Києва до омбудсмена за захистом своїх прав, витрати на правову допомогу за звернення за адвокатською допомогою, витрати на лікування, оскільки під час обшуку нею двічі викликалися бригада швидковї медичної допомогит через великий стресс, крім того вона вимушена була сплачувати за виготовлення нового банківського ключа від банківської скриньки, яки був незаконно вилучений під чсас обшуку, адже там зберігалися сімейні цінності та лікарські документи - всього на загальну суму 8638 грн. Також такими діями щодо проведення незаконного обшуку їй була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазначла у зв`язку з ушкодженнням здоров`я, у душевних стражданнях, завданих протиправною поведінкою щодо неї та членів її сім`ї, позбавлення користування власним майном, приниженням честі та гідності , компенсацію якої вона оцінює у 50 000 грн. 20 лютого 2018 року були надані письмові пояснення тертьої особи ГУ ДКС України в миколахвській обласі, в якому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначили про заявлення вимог про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, прокуратруи, до неналежного відповідача, адже така шкода стягується з державного бюджету України, а відповідний орган Декржавної казначейської службиу до участі у справі не залучений в якості відповідача.Також посилалися на відсутність доказів на завдання позивачеві матеріальної та моральної шкоди саме діями прокуратури з проведення незаконного обшуку, який був прведений на підставі чинної ухвали слідчого судді. 19 вересня 2019 представником Миколаївської міської прокуратури № 1 було подано відзив на позовну заяву, в якому було зазначено, що Миколаївська міська прокуратруа не може бути відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою. Юридичними особами є прокуратура Миколаївської області та Генеральна прокуратура України. Також зазначає, що вимоги позивача є необгрунтованими та недоведеними. Так, щодо посилання позивача на ухвалу слідчого судді від 22.09.2017 року щодо відмови у накладенні арешту на речі, вилучені під час незаконного, на думку позивача, обшуку жодним чином не доводить факт незаконності проведення самого обшуку. Ухвала сілдчого судді від 30.11.2017 року с праві № 490/10134/17, постановлена за результатми скарги [PERSON] щодо зобовязання внести відомості до ЄРДР за фактом внесення прокурором Олефіром М.М, недостовірнихз відомостей до клопотання про проведення обшуку. На виконання вимог ухвали внесено відповідні відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 366 КК України, досудове розслідування наразі триває . Отже факт внесення недостовірних відомостей до клопотання прокурором на теперішній час не є доведеним, а сама по собі ухвала не підтверджує факт незаконності проведення обшуку у позивачки. Обшук було проведено в установленому КПК України порядку на підставі ухвали слідчого судді, що свідчить про дослідження судом вказаного клопотання прокурора на предмет його законності та обгрунтованості. Так, щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, представник зазначив, що позивачем не надано жодного належного доказу завдання моральної шкоди, причинного зв`язку між завданням шкоди та діями прокурора. 24 вересня 2019 року позивачкою було подано заперечення проти доводів представника ГУ ДКС України в Миколаївській області від 19.02.2018 року. Зазначено, що безпідтавно проігноровано посилання позивача на те, що обшук проводився на підставі даних про те, що позивачка ніби-то є бухгалтером ТОВ «Роскосметика», наданих прокурором Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Олефіром М.М. слідчому судді , але цей факт спростовано належними доказами, наданими нею до матеріалів справи, отже він і є недостовірними відомостями. Також зазначає, що в подальшому у кримінальному провадженні № 12017150020002867 відносно ТОВ «Роскосметика» було змінено правову кваліфікацію за ч.3 ст. 191 КК Україги на ч.2 ст. 212 КК ( вже закрито за відсутності скалду злочину) та ч. 4 ст. 358 КК України, де досудове розслідування рриває і провадиться СВ Новодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області. Цей факт також підтверджує незаконність проведеного обшуку в ході кримінального провадження за ознаками ч.3 ст. 191 КК України. 24 вересня 2019 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якому позивачка зазначила, що не погоджується з твердженням Миколаївської місцевої прокуратрури № 1 щодо неналежного відповідача, адже саме незаконними діями її працівника позивачеві заподіяно шкоду. В обгрунтування підставності своїх вимог виклала ті самі заперечення, що і в запереченнях проти доводів представника ГУ ДКС України в Миколаївській області від 24.09.2019 року. 20 лютого 2018 року керівником Миколаївської міської прокуратури № 1 було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі , оскільки справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, обгрунтовуючи клопотання тим, що фактично оскаржуєтьмя процесуальна діяльність прокурора у рамках кримінального провадження № 12017150020002867, по якому досі триває досудове розслідування. 20 лютого 2018 року позивачкою було подано клопотання до суду про долучення додакових доказів з доданими документами, також в клопотанні фактично зазначені додаткові пояснення по суті позовних вимог щодо незаконності дії прокурора Олефра М.М, та інших посадових осіб Миколаївської місцевої прокуратури № 1 .Також клопотала про призначення у справі судово-психологічної експертизи для встановлення розміру моральної шкоди та судово-товарознавчої експертизи для встановлення розміру майнової шкоди, проведення якої доручити Миколаївському ОНДІСЕ. Вказане клопотання про призначення судових експертиз попереднім складом суду не було розглянуто. В підготовчому засіданні, призначеному новим складом суду , представнику позивача було роз`яснено положення ст. 106 ЦПК України, і до закриття підготовчого засідання таке клопотання заявлено не було і представником позивача пояснено, що вони вже не просять суд про розгляд їх клопотання. 19 вересня 2018 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій [PERSON] , не змінюючи викладу фактичних обставин справи, конкретизує правові підстави позову ст.ст. 116,1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої гроимадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування, прокуратури та суду» , статтями 3,6,8,19,55,64,68, 129 Конституції України змінює попередньо заявлені вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 8638 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн , завданої незаконними діями Миколаївської місцевої прокуратури № 1, заявляючи її до двох належних відповідачів Миколаївської місцевої прокуратури № 1 та Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївської області. 24 жовтня 2017 ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С. було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання по справі на 20.02.2018 року. 20 лютого 2018 року судом було відкладено розгляд справи на 16 квітня 2018 року в зв`язку з неявкою відповідачів в судове засідання. В подальшому судові засідання переносилася судом неодноразово. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Чулупа О.С. від 23 січня 2019 року заяву [PERSON] про відвід судді Чулупа О.С, задоволено, відведено суддю Чулупа О.С. від розгляду цивільної справи № 490/8882/17. 06.02.2019 вказаний позов було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно розпорядження № 235 та згідно протоколу від 06.02.2019 розподілено судді Гуденко О.А. 08.02.2019 ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. вказану справу було прийнято до провадження судді та з врахуванням поданих документів учасниками процесу, тривалого перебування справи у провадженні суддів, справу було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. 27 березня 2019 року керівником Миколаївської міської прокуратури № 1 повторно було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі , оскільки справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, обгрунтовуючи клопотання з тих самих підстав, що і попереднє клопотання. В зв`язку з неявкою відповідачів підготовче засідання відкладено до 30.08.2019 року. Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. За клопотанням представника позивача оголошено переву в підготовчому засіданні та додатково роз`яснено відповідачу його право надати відзив на позов. Протокольною ухвалою суду від 04 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідача Прокуратури Миколаївської області, зобов`язано представника відповідача до наступного засідання надати інформацію/довідку , на якій стадії перебуває вказане кримінальне провадження, а також час та підстави здійснення Миколаївською міською прокуратурою № 1 чи прокуратурою Миколаївської області процесуального керівництва у цьому провадженні. В зв`язку з залученням співвідповідача продовжено перерву в підготовчому провадженні до 27.11.2019 року. 30 жовтня 2019 року надійшов відзив на позов Прокуратури Миколаївської області, де в повному обсязі підтримано викладені у відзиві Миколаївської місцевої прокуратрури № 1 заперечення. Зазначено також, що кримінальне провадження № 12017150020002867 у зв`язку зі зміною правової кваліфікації кримінального правопорушення передано за підслідністю, на теперішній час здійснюється Новоодеським ВП ГУ НП в Миколаївській області. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог, а також в зв`язку з заявленням позову до неналежного відповідача. Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, надано додатковий час позивачеві для надання письмових доказів по справі та призначено справу до судового розгляду . 21 лютого 2020 року позивачкою надана заява про приєднання доказів, в якій вона просить долучити до матеріалів справи певні докази на спростування, на її думку, висновків прокурора Олефіра М.М. як щодо місця її роботи в ТОВ «Роскосметика», так і створення її чоловіком [PERSON] , офшорної компанії, перофрмлення корпоративних прав підконтрольних підприємств, зазначила про нагородження ТОВ "Роскометика" дипломами міжнародного зразка, також надала документи на підтвердження придбання нею ліків та проходження лікування внаслідок нанесення їй психологічної травми внаслідок незаконного обшуку. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, спрямувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала. В судовому засіданні представник позивача адвокат Бєлік В.Г. вимоги позову підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, заяві про зміну предмету позову, запереченнях та відповіді на відзиви, а також інших заявах з процесуальних питань . Наполягав на задоволенні позову з підстав доведеності викладення неправдивих відомостей прокурором Олефіром М.М, в клопотанні про надання дозволу на обшук , вналідок таких дій ним було введено суд в оману та позбавлено суд можливості перевірки викладених у клопотанні прокурора відомостей що і призвело до проведення незаконного общуку в помешканні позивачки. Вилученням особистого майна позивачки, самим фактом незаконного проникнення в її житло їй завдано моральну шкоду, компенсацію якої вона оцінює в 50 000 грн, також матеріальну шкоду у розмірі, доведеному належними доказами, наявними в матеріалах справи. В судовому засіданні представники відповідачів прокуратури Миколаївської області та ГУ ДКС України в Миколаївській області просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважають, що позов є необґрунтованим та безпідставним з підстав, викладених у відповідних відзивах. Таким чином, суд вислухавши думку учасників процесу, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступного висновку. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами. Так, встановлено, що СВ Центарльнгого ВП ГУНП в Миколаївській області знаходилося здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017150020002867 за фактом привласнення коштів державного бюджету посадовими особами ТОВ "Роскосметика" шляхом безпідставнорго формування та відшкодування податкового кредиту з ПДВ , за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3ст. 191 КК України . Згідно листів від 25.07.2017 року та від 28.08.2017 року Упраління СБУ в Миколаївській області на виконання доручення по кримінальному провадженню № 12017150020002867 прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 , зазначено, що до незаконної діяльності залучено [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , серед іншого [PERSON] , бухгалтера ТОВ «Промхімскло», яке створено з метою реалізації злочинної схеми. 31 серпня 2017 року з клопотанням звернувся прокурор Миколаївської місцевої прокуратруи № 1 Олефіра М.М. до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва про надання дозволу на проведення обшуку житла та іншого володіння особи в рамках кримінального провадження № 12017150020002868. Серед іншого обгрунтування клопотання, зазначено, що у сторони обвинувачення виникла необхідність у проведенні обшуку за фактичним місцем проживання [PERSON] ( співзасновника ТОВ «Роскосметика») та [PERSON] ( являється бухгалтером ТОВ «Роскосметика»). Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.08.2017, у справі 490/7498/17 за клопотанням прокурора Миколаївської місцевої прокуратруи № 1 Олефіра М.М, було надана дозвіл на проведення обшуку в рамках кримінального провадження № 12017150020002868 від 29.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України за місцем мешкання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] з метою відшукання та вилучення: грошей, цінностей; комп`ютерної техніки та носіїв інформації , на яких можуть містится створені документи фінансо-господарської діяльності ТОВ «Роскосметика» , ТОВ «Промхімскло» та інших перерахованих юридичних осіб; засновницькі документи та документи банківського обслуговування, печаток та штампів, документів податкових та інших форм звітності, документів первинного бухгалтерського обліку , документів дозвільного характеру , документів тіньової бухгалтерії перелічених юридичних осіб; мобільних терміналів (телефонів) [PERSON] та [PERSON] . З вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що прокурор звернувся з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , яка є власником вказаної квратири, з метою відшукання та вилучення грошей, цінностей та іншого майна, набутого врезультаті вчинення розслідуваних кримінальних правовпорушень, компьютерної техніки та носіїв інформації, документів, що посвідчують особу , на анкетні дані яких можуть бути оформлені ТОВ "Роскосметика», ТОВ "Промхімскло» та інших перелічених юридичних осіб , бухгалтерських документів , мобільних терміналів [PERSON] та [PERSON] . Серед іншого зазначено, що в ході досудового розслідування було проведено ряд оперативно-розшукових заходів та отримана інформація про можливу причетність до вчинення вказаного злочину ( ч.3 ст. 191 КК України за фактом привласнення коштів державного бюджету посадовими особами ТОВ «Роскосметика» шляхом безпідставного формування та відшкодування податкового кредиту з ПДВ) [PERSON] та [PERSON] ( є бухгалтером ТОВ «Роскометика» ), які мешкають за адресою [ADDRESS] , власником даної квратири є [PERSON] . Необхідність проведення обшуку прокурор обгрунтовує тим, що у органу досудового розслідування є достані підстави вважати, що за цієїю адресою можуть знаходитися вищезазначені предмети ( цінності набуті в результаті вчинення кримінальних правопорушень, бухгалтерські документи тощо). 05 вересня 2017 року за вказанорю адресою слідчими СВ Це6нтрального ВП ГУ НПв Миколаївській обласмті було проведено обшук, в ході якого вилучено комп`ютерна техніка,носії інформації флеш-накопичувачі, телефон, банківськи картки, гроші, документація та рожевий тканевий мішечок з ключем. Згідно опису речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді а володільцем зазначеного майна вказано [PERSON] , яка і підписала вказаниий додаткок до протоколу обшуку. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2017, у справі 490/7498/17 за клопотанням начальника відділення СВ ГУ НП в Миколаївській області, погодженого з прокурором Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Олефіром М.М, про арешт майна на вилучене майно у ході проведеного 05 вересня 2017 року обшуку за місцем мешкання [PERSON] , та [PERSON] , квартири [ADDRESS] відмовлено в задоволенні клопотання. З ухвали вбачається, що в судовому засіданні власник майна [PERSON] , та її представник посилалися на те, що вилучені в ході обшуку речі є її особистими та не мають ніякого відношення до кримінального провадження. [PERSON] не є підозрюваною у кримінальному провадженні , слідчим не доведено, що вилучені у неї речі використовувалися як предмет кримінального правопорушення. Так, позивачем в обгрунтування матеріальних збитків надано копію свого звернення до Уповноваженого з прав людини ВРУ, з яким вона звернулася до канцелярії вказаної установи 13 вересня 2017 року та копії посадочних квитків на залізничний транспорт на проїзд [PERSON] та [PERSON] до м.Києва на 13 вересня 2017 року та назад до м.Миколаєва на 14 вересня 2017 року - з яких вбачається, що вони придбані 22 серпня 2017 року. За такого, оскільки вказані квитки були придбані задовго як до звернення прокурора до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку за місцем помешкання [PERSON] , так і до проведення самого обшуку - суд не може їх взяти до уваги як доказ складової розміру матеріальних збитків , завданих саме внаслідок проведення зазначеного обшуку. Також надала копію квитанці про сплату штрафу за втрату ключа від комірки банковського депозитарію ПАТ КБ «Приватбанк» від 06 вересня 2019 року у розмірі 3000 грн. Проте доказів та підтвердження того, що саме цей ключ був вилучений у неї під час обшуку 05 вересня 2017 року ( адже в описі вилученого зазначено лише про «рожевий мішечок з металевим ключем») суду не надала, тим більше, що все вилучене у неї після розгляду клопотання про арешт майна 22 вересня 2017 року їй було повернуто слідчим, про що її представником в судовому засіданні не заперечувалося. Також матеріалами справи підтверджується, що за вказаною адресою 05 вересня 2017 року [PERSON] двічі здійснювався виклик бригади ШМД , з яких вбачається, що хвора має певні неврологічні захворювання, а після перенесення стресу у неї виник головний біль та різка слабкість. Хвора наполягала на госпиталізації, проте після відповідної ін`єкціїї стан хворої поліпшився і підстави для госпиталізації відсутні. Також позивачем в обгрунтування своїх вимог надано суду копії наказів 2013 року про прийняття на роботу [PERSON] на посаду менелджера з продажів ТОВ «Промхімскло» по переведенню з ТОВ «Роскосметика» та довідки директора ТОВ «Промхімскло» [PERSON] , що позивачка працює на посаді виконавчого директора цього товариства з липня 2013 року та директора ТОВ «Роскосметика» [PERSON] , що на цьому підприємстві [PERSON] не працює, а також копію своєї трудової книжки з відповідними записами. Ухвалою слідчого судуд Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2017 року зобов`язано прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 забезпечити внесення до ЄРДР відомостей, викладених в заяві [PERSON] , від 06.10.2017 року в частині внесення недостовірних відомостей в клопотання про проведення обшуку щодо місця роботи [PERSON] бухгалтером ТОВ «Роскосметика». За поясненнями представника позивача досудове розслідування за цим провадженням ще триває, відповідних доказів цьому позивачка не надала. Також матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] протягом вересня 2017 року і до жовтня 2018 року багаторазово зверталася до прокуратури Миколаївської області з заявами щодо вчинення працівниками Миколаївської місцевої прокуратруи № 1 кримінальних правопорушень, у відповідь на які їй роз`яснювався порядок оскарження відповідно до вимог КПК України. Також в матеріалах справи містяться надані позивачкою медичні документи з приводу проходження нею лікування з лютого по листопад 2018 року з приводу неврологічного захворювання. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Частиною 1 ст.ст.1166, 1167 ЦК України встановлено, що матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положеннями частин другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону передбачено, що у випадках незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного накладення арешту на майно громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на повагу до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. При цьому, частина 2 цієї статті містить випадки, в яких втручання у право на повагу до житла є виправданим і не становитиме порушення. Так, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення зазначеного права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб. Отже, за загальним правилом право на повагу до житла є непорушним, і держава повинна виконувати взяті на себе негативні зобов`язання. За практикою Європейського суду з прав людини аналіз втручання у право на предмет порушення гарантій статті 8 Конвенції здійснюється через застосування трискладового тесту (пункти 69-72 Рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України», заява №17318/06; пункти 46-55 Рішення від 28 квітня 2016 року у справі «Багієва проти України», заява № 41085/05). Так, з метою перевірки обшуку на предмет порушення гарантій статті 8 Конвенції необхідним є визначення таких обставин: чи мало місце втручання, чи було втручання відповідно до закону, чи переслідувало легітимну мету, чи було необхідним у демократичному суспільстві, тобто пропорційним. Аналізуючи встановлені факти за наведеними критеріями, суд виходить з того, що обшук у житлі позивача безперечно становив втручання у його право на повагу до житла, а тому необхідно визначити, чи було це втручання здійснено відповідно до закону та чи переслідувало законну мету. Так, положеннями ст. 234 КПК України передбачено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості про: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого подається клопотання; 3) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 4) підстави для обшуку; 5) житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, де планується проведення обшуку; 6) особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; 7) індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна або осіб, яких планується відшукати, а також їхній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням; 8) обґрунтування того, що доступ до речей, документів або відомостей, які можуть у них міститися, неможливо отримати органом досудового розслідування у добровільному порядку шляхом витребування речей, документів, відомостей відповідно до частини другої статті 93 цього Кодексу, або за допомогою інших слідчих дій, передбачених цим Кодексом, а доступ до осіб, яких планується відшукати, - за допомогою інших слідчих дій, передбачених цим Кодексом. Зазначена вимога не поширюється на випадки проведення обшуку з метою відшукання знаряддя кримінального правопорушення, предметів і документів, вилучених з обігу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання. Клопотання про обшук розглядається у суді в день його надходження за участю слідчого або прокурора. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням (частина 3 статті 234 КПК України). Вимоги до ухвали слідчого судді визначені статтею 235 КПК України. Так, вбачається, що обшук було проведено 05.09.2017 саме з дозволу, наданого ухвалою суду від 31.08.2017 і виключно в межах , визначених в ухвалі слідчого судді. При цьому судом зазначено, що судом вивчено матеріали клопотання та кримінального провадження і метою є виявлення та фіксація відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення , відшукання та вилучення об`єктів, які можуть мати суттєве значення для кримінального првадження та в подальшому можуть бути визнані доказами вчинення кримінального правопорушення. Аналізуючи наявність такої складової як «необхідність у демократичному суспільстві», суд звертається до практики Європейського суду з прав людини (надалі - Суд), в якій останнє тлумачиться як «нагальна суспільна потреба» такого втручання. В пункті 71 Рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України» (заява №17318/06) Суд зазначає, що обшук, про який йдеться, був призначений в рамках кримінального розслідування крадіжки. Таким чином, обшук слугував легітимній меті, а саме запобіганню злочину. Залишається розглянути, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві». Суд нагадав, що коли держави вважають за необхідне вдаватися до таких заходів, як обшуки житлових приміщень, з метою отримання доказів факту вчинення правопорушень, Суд буде оцінювати, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та чи було дотримано принцип пропорційності. Суд також буде вивчати наявність у національному законодавстві ефективних гарантій від зловживань та свавілля та перевіряти, як ці гарантії працюють в окремому випадку, який розглядається. Критерії, які слід брати до уваги в цьому контексті (але не обмежуватись ними), - це спосіб та обставини, за яких було ухвалено постанову про проведення обшуку, інші докази, доступні на той час, а також зміст та обсяг постанови. При цьому особлива увага має приділятись гарантіям, застосованим з метою обмежити розумними рамками вплив цього заходу (пункт 72 Рішення). Оскільки, для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою - підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону. Однак для настання відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди, передбаченої ст.1176 К України, повинні існувати обставини, визначені частиною 1статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Таких обставин в ході розгляду справи не встановлено. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовувала тим, що спричинення їй матеріальної та моральної шкоди, завдано внаслідок проведення незаконного обшуку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так,\~позивачем \~не надано\~доказів,\~що були\~ визнані\~неправомірними \~дії органу\~слідства чи\~прокуратури. Не може слугувати таким доказом ухвала слідчого судді від 22.09.2017 року про відмову у накладенні арешту на вилучене при обшуку майно адже судом зроблено висновок лише щодо відношення вилученого майна у [PERSON] до предмету розслідування у вказаному кримінальному проваджені. Жодних висновків про підстави проведення самого обшуку ухвала слідчого судді не містить. Крім того, безпосередньо сам обшук проводився посадовими особами іншого органу досудового розслідування , ними ж приймалося рішення про вилучення певного мйна - а не працівниками прокуратури. Не є таким доказом і ухвала слідчого судді від 31.11. 2017 року щодо зобов`язання прокурора Миколаївської місцевої прокуратруи № 1 забезпечити внесення до ЄРДР відомостей , викладенних в заяві [PERSON] від 06.10.2017 року в частині внесення недостовірних відомостей в клопотанні про проведення обшуку щодо місця роботи позивачки. Сам факт внесення відповідних відомостей в ЄРДР не є обставиною, яка доводить вчинення особою вчинення кримінального правопорушення адже ці відомості передлягають перевірці у встановленому КПК порядку під час досудового розслідування. Виключно вирок суду за внесеними відомостями в ЄРДР та за результатами проведеного досудового розслідування є єдиними документом, який може встановлювати, що особа, відносно якої такі відомості внесені, вчинила інкримінуєме кримінальне правопорушення, і встановлювати вину цієї особи . Незаконні (неправомірні) дії - це дії, вчинені всупереч встановленому порядку або закону. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав;шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. При цьому, вказані статті ЦК України та Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв`язку. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб. В частині застосування деліктних (не договірних) правовідносин на які посилається позивач в позовній заяві то загальними підставами, для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; г) вина заподіювана шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, оскільки позивачем суду не надано доказів на підтвердження факту незаконності дій відповідачів по проведенню обшуку у приміщенні за місцем його проживання, наслідком чого стало завдання позивачу моральних страждань, суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача шкоди, завданої незаконними діями працівників Миколаївської міської прокуратури № 1 при проведенні ними вказаного обшуку. До того ж щодо вимог, заявлених до Миколаївської місцевої прокуратури № 1, то суд додатково наголошує, що ця особа не є\~самостійною юридичною\~особою,\~тож не\~може бути\~окремим учасником\~справи,\~ тобто\~не має\~цивільної правоздатності\~та дієздатності.\~ Інші доводи позову зводяться до невірного розуміння позивачкою вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. При цьому суд звертає увагу на те, що у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]). Таким чином, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. З врахуванням зазначених обставин, суд вважає, за необхідне відмовити в задовленні вимог позивача. Відповідно до положень ст. 137,141 ЦПК України, в разі відмови у задоволенні позову, витрати позивача на правову допомогу ( у розмір 2700 грн, сплата яких [PERSON] , адвокату Бєліку В.Г. підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи) не відшкодовуються.

Outcome: dismissed