Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить надати дозвіл неповнолітній [PERSON],[INFO] перетинати кордон з Російською Федерацією та надання дозволу на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію України (зону проведення АТО) у супроводі матері - [PERSON],[INFO], без згоди батька дитини до повноліття дитини, посилаючись на те, що позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Від шлюбу мають дитину- доньку [PERSON],[INFO]. Позивач та її неповнолітня дитина тимчасово проживають в м.Харків. Отримання дозволу для в'їзду/виїзду неповнолітній дитині необхідно для повернення в м.Луганськ та Російської Федерації,де проживають родичи .Просить допустити рішення до негайного виконання. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась. Представник позивача- адвокат [PERSON] в судове засідання не з"явився,надавши суду заяву про розгляд справи без його участі.Позов підтримав. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - служба у справах дітей Білокуракинської РДА Луганської області в судове засідання не з"явився.Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Позивачка разом з донькою проживаває в [ADDRESS],однак тимчасово перебуває в м.Харків. Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом № 415ог від 12 червня 2015 року, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частин 1 і 3 ст. 151 Сімейного Кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право на самозахист своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.18 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року), батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити відповідно до ст. 174 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов і є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв"язку з проведенням антитерористичної операції" та за розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.09.2014 року "Про визначення територіальної підсудності справ",підсудність справ Лутугинського районного суду Луганської області визначена Білокуракинському районному суду Луганської області. За таких обставин, суд вважає за можливе надати дитині позивача дозвіл на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО) на постійне місце проживання в м.Луганськ, а також за межі України: до Російської Федерації у супроводі матері без дозволу і супроводу батька дитини строком на три роки. Суд вважає,що відсутні підстави до негайного виконання рішення суду,передбачені ст.367 ЦПК України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial