Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом з подальшим збільшенням позовних вимог, в якому просив стягнути з відповідача кошти в сумі 8849,41 грн. , безпідставно списаних з його зарплатної картки в рахунок заборгованості за кредитним договором, проте якої не існує. В останнє судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив про задоволення позову. В судове засідання представник відповідача не зявився, хоча явка представника відповідача ухвалою суду визнана судом обовязковою. Надав письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що за [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором від 11 травня 2006 року (кредитна картка [NUMBER]) в сумі 11 574,43 грн., яка складається з 2997 грн. 50 коп. тіла кредита, 8576,63 грн процентів , а також заборгованість по штрафам 828,72 грн. . Позивачем був укладений з банком 10 березня 2015 року шляхом підписання анкети-заяви Договір про надання банківських послуг , а згідно п. 2.1.1.3.5 Умов та правилам надання банківських послуг, з якими погодився позивач, передбачено договірне списання коштів з рахунків Клієнта в разі наявності кредитної заборгованості. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 11 травня 2006 року [PERSON] укладено з ПАТ КБ "Приватбанк" шляхом підписання Заяви кредитний договір про відкриття карткового рахунку. Дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між позивачем та банком договір про надання банківських послуг. Згідно умов зазначеного договору банк відкрив позивачеві картковий рахунок та надав кредитну картку "Універсальна" № [NUMBER] , строком дії 2 роки з кредитним лімітом 3000 грн., а останній зобов'язувалася сплачувати відсотки за користування коштами. [PERSON] підписався в тому, що ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - умови), Правилами користування банківською карткою (далі - Правила) та Тарифами банку. Відповідно до п. 7.3 Правил при втраті картки чи її незаконному використанні, клієнт зобовязаний повідомити банк за контактним номером 8888-50000-30. При цьому, банк зобовязаний забезпечення призупинення розрахунків з використанням картки. 10 березня 2015 року [PERSON], шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку укладено Договір про надання банківських послуг та отримано зарплатну картку для виплат . Згідно положень договору, Умови та правила надання банківських послуг є невідємною частиною договору, клієнт з ними ознайомився та згоден. З вказаної картки для виплат протягом 10.03.-20.07.2015 року списано відповідачем як "автоматичне списання коштів на погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER] загалом 8849,41 грн. Відповідно до п. 2.1.1.3.5 Умов, Клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим договором, при настанні термінів платежів, списання грошових коштів з рахунків Клієнта у разі настання термінів платежів по інших договорах Клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання). Відповідно до наданого банком Розрахунку заборгованості за кредитним договором № SAMDN 20000004943586 від 15.12.2005 року , укладеного між Приватбанком та [PERSON] станом на 30.06.2015 року - загальна сума заборгованості становить 11 574,43 грн., яка складається з 2997 грн. 50 коп. тіла кредита, 8576,63 грн процентів , а також заборгованості по штрафам 828,72 грн. При цьому вбачається, що останнє погашення заборгованості відбувалося 18 грудня 2006 року - 3172 грн., а потім 27.04.2007 року - 20 грн. Після цього, погашення заборгованості відбувалося вперше 31.03.2015 року - шляхом списання з картки для виплат. Згідно виписки з особового рахунку по кредитній картці № [NUMBER] за договором SAMDN 20000004943586 [PERSON] вбачається, що останнє викристання картки на території м. Миколаєва у валюті кредитування -гривні відбулося 24 липня 2006 року, заборгованість прострочена погашена 14.09.2006 року. Після цього використана картка була - зняття готівки в російських рублях на території м. Дедовск, Росія відбулося в період з 24.09.2006 року -21.12.2006 року. 09 травня 2006 року позивачем здійснювався звонок за номером [NUMBER] о 08.40 год. В січні 2007 року позивач звертався до банку з Листом - претензією стосвно того, що після блокування картки за № [NUMBER] 09 травня 2006 року, за його заявою ним була отримана повторна кредитна картка за № [NUMBER] із зазначенням втрати попередньої. Проте, як йому стало відомо, що з втраченої картки протягом червня-грудня 2006 року проводилися зняття коштів. За такого, просив здійснити погашення заборгованості по незаконно знятим сумам та закрити всі рахунки на його імя. Повторно, 10 липня 2007 року позивач написав відповідне пояснення до головного спеціаліста УБ по МРУ Приватбанка. Судовим наказом Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.02.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" борг за кредитним договором в розмірі 4480 грн. 64 коп. Ухвалою цього ж суду від 28 березня 2008 року судовий наказ за заявою позивача скасовано. В січні 2010 року банком на адресу позивача направлялася вимога щодо сплати заборгованості у розмірі 7930,90 грн за кредитним договором № SAMDN 2000000494358, на що [PERSON] відповів листом від 27 серпня 2010 року стосовно повторного викладення обставин щодо втрати картки, несанкціонованого зняття коштів та незгоди з нарахованою заборгованістю. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг , дійсно передбачені обов'язки та відповідальність клієнта щодо належного зберігання Картки та Пін-кода та вживання заходів щодо запобігання втрати(викрадення) картки. Відповідно до п.п. 1.5.6, 1.5.7 цих Умов, банк не несе відповідальності випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, про картку, ідентифікатор користувача, паролі мобайл-банкингу стане відома іншим особам внаслідок недобросовісного виконання Клієнтом умов їх зберігання та використання; за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженими особами і в тих випадках, коли з використанням передбачених банківськми правилами і Договором процедур Банк не міг встановити факту видачі розпорядження неуповноваженими особами. (а.с.40) . Пунктами 1.5.29, 2.1.7.1 абз.3 передбачено про покладення відповідальності на держателя картки за всі операції, які як супроводжуються авторизацією, так і не супроводжуються авторизацією (авторизація - процедура отримання дозволу на здійснення операцій з використанням платіжної картки) до момента постановки картки в СТОП-ЛИСТ. За пунктом 2.1.9.5 Умов- держатель картки зобов'язаний приймати міри для попередження втрати , пошкодження, викрадення Картки, нести відповідальність по операціям, здійсненим з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролей. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від квітня 1985 р. №39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципу захисту інтересів споживачів, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно п. 2.1.1.3.6 Умов - при отриманні банком усного чи письмового повідомлення від держателя про викрадення або втрату картки банк зобовязаний призупинити рахунки з використання Картки. Пунктом 2.1.1.7.4 Умов передбачено, що держатель картки несе відповідальність за сплату всіх операцій за карткою - домомменту звернення власника картки в банк та блокування картки - до моменту постановки картки в стоп-лист. За такого, беззаперечних доказів того, що банком дотримані наведені умови договору стосовно блокування картки та занесення у електронний стоп-лист, оскільки 09 травня 2006 року було повідомлено банк шляхом телефонного дзвінка на встановлений договром номер про втрату картки, а згодом за заявою позивача ця картка була перевипущено, отжа втрачена нем могла бути викоистана за договором № SAMDN 20000004943586. Так, відповідно до Правил Національної системи масових електронних платежів (НСМЕП), затв. Постановою НБУ 10.12.2004 N 620 та зареєстрованої в МЮ України 11 січня 2005 р. за N 25/10305, а саме п.2.1. надається визначення поняття авторизації, як процедури отримання дозволу на проведення фінансової або службової операції із застосуванням платіжної або службової картки. Отже, виходячи з наведенного, фактично банком не було вжито заходів щоджо запобігання можливості зняття з карткового рахунку коштів сторонньою особою, не зважаючи на повідомлення Держателя картки. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. Суд, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. За такого, суд приходить до висновку, що за наведених обставин банком не було вжито усіх заходів щодо запобігання порушень прав клієнта банку, не надано беззаперечних доказів наявності безспірної забогованості [PERSON] за кредитним договором, тим більше строк дії якого закінчився в 2008 році, тоді як списання коштів з іншого рахунку останнього в погашення заборгованості почалося в березні 2015 року, тобто за межами встановлених строків позовної давності. До того ж , не відповідають загальним положенням цивільного законодавства дії банку щодо розповсюдження умов договору від 10.03.2015 року про надання банківських послуг ( в даному випадку - щодо договірного списання) на інші договірні правовідносини , які виникли між сторонами в 2006 році за регулювання останніх згідно інших Умов та правил надання банківських послуг. За такого , відповідно до положень ЗУ "Про захист прав споживачів", ст. 1066 , ч. 2 ст. 1071 ЦК України у банку не було законних підстав для здійснення автоматичного списання грошових коштів з зарплатного рахунку клієнта [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SAMDN 20000004943586. Відповідно до положень с. 1073 ЦК України у разі безпідставнеого списання банком з рахунку клієнта банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на орахунок клієнта , сплатит проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням наведених норм права та договірних норм , засад справедливості, добросовісності та розумності, визначених ст.3 ЦК України, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial