Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача в якому зазначили, що [PERSON] народилась [INFO] в с.Мордвіно Косивського району Молотовської області. Зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] від шлюбу з [PERSON] народила сина [PERSON] . [PERSON] народилась [INFO] в с.Грозіно Коростенського району Житомирської області. Зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] від подружнього життя з [PERSON] народила сина [PERSON] . Після розірвання шлюбу, яке мало місце у 2013 році продовжувала проживати однією сім`єю з [PERSON] за вищевказаною адресою і разом з сином перебували на утриманні [PERSON] . 18.03.2014 року [PERSON] призвали на військову службу через Коростенсько-Лугинський ОМВК Житомирської області у порядку часткової мобілізації на підставі Указу Президента №303 від 17.03.2014 року. З 18.03.2014 року молодшого сержанта запасу [PERSON] , який прибув для проходження служби згідно з мобілізаційним розпорядженням було зараховано до списків особового складу частини та а всі види забезпечення, а також призначено заступником бойової машини -навідником-оператором механізованого відділення 2 механізованого зенітного ракетного взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону ВОС 121100. З 01.06.2014 року [PERSON] залучався до участі в бойових діях за незалежність України. 14.08.2014 року поблизу м.Антрацит Луганської області в результаті потрапляння в башту БМП-2 реактивної протитанкової гранати молодший сержант [PERSON] отримав несумісні з життям поранення та загинув. Наведені обставини не підлягають доказуванню оскільки встановлені рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.01.2019 року у справі №279/5496/18, яким встановлено юридичний факт загибелі [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби 14.08.2014 року на території Луганської області. поблизу м.Антрацит Україна. внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Отже, внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України було порушено невід`ємне право на життя [PERSON] передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року. В Позивачі вказують на те, що порушивши основоположні права і свободи людини, а саме позбавивши життя [PERSON] Російська Федерація завдала їм тяжких моральних страждань, грубо порушивши право на повагу до сімейного життя. Внаслідок втрати [PERSON] вони відчувають безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, втратили душевний спокій. постійно відчувають незахищеність та розчарування. Син загиблого тяжко переживає загибель батька і біль від його втрати назавжди залишиться в його житті. Внаслідок втрати рідної людини вони втратили віру в майбутнє, що не дає можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя через неможливість відновити порушені права. Розмір моральної шкоди , який має бути їм відшкодований, визначений на рівні 5068800 гривень, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день підписання позовної заяви складає 180000 Євро, тобто кожному по 1689600 гривень, що є еквівалентом 60000 гривень. Вказаний розмір моральної шкоди просили стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] . [PERSON] . [PERSON] . Позивачі письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності. В наданій суду заяві зазначили, що позовні вимоги підтримують і просять задовольнити. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про отримання судових викликів. Ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатком отримала 11.10.2019 року. У встановлений судом строк відзив на позов та будь-яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи не подала. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, позивач [PERSON] доводилась матір`ю [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] виданого 21.08.1976 року. Позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , який був розірваний, про що зроблено актовий запис №3 від 12.02.2013 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Неповнолітній [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , є сином [PERSON] . що стверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] виданого 4.10.2003 року. З довідки Коростенського міського військового комісаріату Житомирської області за №2251 від 11.07.2018 року слідує, що [PERSON] проходив військову службу у порядку часткової мобілізації на підставі Указу Президента України №303 від 17.03.2014 року з 18.03.2014 року по 14.08.2014 року. З довідки військової частини польова пошта [NUMBER] за №6559 від 24.09.2014 року слідує, що [PERSON] при виконанні завдання у складі сил АТО загинув 14.08.2014 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.01.2019 року у справі №279/5496/18 встановлено юридичний факт загибелі [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби 14 серпня 2014 року на території Луганської області поблизу м.Антрацит, Україна. внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Частиною 4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, з урахуванням обставин, встановлених вищевказаним судовим рішенням слідує висновок про те, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачі порушили спір про відшкодування моральної шкоди , є Російська Федерація. Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 27 Конституції України ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави -захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Згідно з частиною першою статті 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або ушкодженням здоров"я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною шостою статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. З роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань позивачами [PERSON] та [PERSON] , з врахуванням втрат немайнового характеру, які вони зазнали внаслідок втрати сина та батька, які є непоправними, що суттєво порушило їх нормальні життєві зв`язки та призвело до їх змін. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування вказаним позивачем моральної шкоди, Суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по схожім спорам, що розглядались Європейським судом з прав людини, який становить в середньому 60 000,00 євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаевы против России" (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), "Сагаева и Другие против России" (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), "Исламова против России" (Islamova v. Russia (30/04/2015)), "Султыгов и Другие против России" (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)). Враховуючи наведене суд дійшов висновку про те, що компенсація за заподіяну [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду має бути визначена у розмірі 1689600 гривень (що на день підписання позову за офіційним курсом Національного банку України складає 60 000,00 євро). Позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки надана довідка військової частини про те, що [PERSON] до дня смерті проживав разом з сім`єю у складі цивільної дружини [PERSON] та сина [PERSON] не є належним, допустимим та достатнім доказом для відшкодування на її користь моральної шкоди на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений судовим рішенням в порядку ст.315 ЦПК України, однак на час розгляду даної справи таке рішення подано не було. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial