Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], виконавчого комітету Воскресинцівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини домоволодіння від 23.04.1996 року, сторонами якого були [PERSON] і [PERSON]. У позовній заяві зазначено, що 23.04.1996 року [PERSON] подарував [PERSON] належну йому, як члену колгоспного двору, 1/3 частину домоволодіння, що розташоване в с.Воскресинці Рогатинського району Івано-Франківської області. Про укладення вищезазначеного правочину позивачка дізналася у судовому засіданні 15.09.2014 року в процесі слухання справи за її позовом до виконавчого комітету Воскресинцівської сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини вищезазначеного домоволодіння. Вважає договір дарування домоволодіння недійсним з тих підстав, що правочин було вчинено без згоди дружини [PERSON], крім того у дарувальника не було правовстановлюючого документа на 1/3 частину домоволодіння. Договір дарування не було зареєстровано у сільській раді, реєстрація права власності на домоволодіння відсутня в ОБТІ. З цих підстав просила визнати недійсним та скасувати договір дарування 1/3 частини житлового будинку та господарських споруд від 23.04.1996 року, сторонами якого були [PERSON] і [PERSON]. У судовому засіданні позивачка, представник позивачки позов підтримали повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку (а.с.63,69). Виконавчий комітет Воскресинцівської сільської ради позовних вимог [PERSON] не визнав, представника у судове засідання, призначене на 12.02.2015 року не направив, подав на адресу суду клопотання про слуханя справи у відсутності представника виконавчого комітету (а.с.71). За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі. Суд, вислухавши доводи позивачки, представника позивачки, дослідивши і перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 23.04.1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] у Рогатинській нотаріальній конторі, посвідченого державним нотаріусом, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар належну дарувальнику 1/3 частину житлового та господарських будівель, що розташовані в с.Воскресинці. Загальний розмір житлової площі будинку становить 72 м2, до будинку примикає стайня. Будівлі розташовані на земельній ділянці, закріпленій за Воскеринцівською сільською радою площею 0,34 га. 1/3 частина житлового будинку належить [PERSON] на підставі довідки про право особистої власності, виданої виконкомом Воскресинцівської сільської ради 17.04.1996 року за №145. Відповідно до вимог ст.227 ЦК України цей договір підлягав реєстрації у виконавчому комітеті Воскресинцівської сільської ради (а.с.35-37). Відповідно до довідки №145 від 17.04.1996 року, виданої виконавчим комітетом Воскресинцівської сільської ради, згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Воскресинцівської сільської ради народних депутатів за №61 за цим двором значиться житловий будинок, що розташований в с.Воскресинці Рогогатинського району Івано-Франківської області. Характеристика будинку - глиняний, покритий шифером, загальний розмір житлової площі 72 м2. До будинку прилягає господарська будівля - сарай. Будинки розташовані на землі, закріпленій за Воскресинцівською сільською радою площею 0,34 га, належать селянському двору. в якому проживають [PERSON] -1/3 будинку, [PERSON] - 1/3 будинку, [PERSON] - 1/3 будинку. Відсутність заборони відчуження будинку перевірено (а.с.38). У погосподаській книзі Воскресинцівської сільської ради наявний запис про належність [PERSON] 1/3 частини домоволодіння відповідно до договору дарування, зареєстрованого за №151 від 23.04.1996 року (а.с.25-26). Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР ( в ред.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ст.121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років. При цьому розміри часток колишніх членів колгоспного двору в спільному майні визначалися відповідно до чинної на той час ст.123 ЦК УРСР - при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Відповідно до роз'яснень, даних у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділення при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Статтею 227 ЦК (чинною на момент укладення договору) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За ст.243 ЦК ( в редакції чинній на момент укладення правочину) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений відповідно до вимог ст.244 ЦК. Статтею 54 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII "Про нотаріат" передбачено, що нотаріуси та посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. За ст.55 вищезазначеного закону угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. При посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням вказаного майна. За ч. 1 ст. 7 Закону нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до Наказу /Інструкції Мінюсту від 14.06.1994, № 18/5 "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно та, у передбачених законодавством випадках, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни; спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів; свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Право довірчої власності підтверджується договором управління майном. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін., що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Оригінали документів (наприклад, свідоцтва про народження, шлюб, смерть) повертаються особам, що їх подали, а у нотаріуса залишаються їх копії. Копії подаються заінтересованими особами або на їх прохання виготовляються нотаріусом чи іншим працівником державної нотаріальної контори або особою, яка перебуває у трудових відносинах з приватним нотаріусом. На таких копіях нотаріус робить напис: "З оригіналом вірно", ставить дату і свій підпис, які скріплює печаткою. При посвідченні угод про відчуження частки майна (або частки від частки) на правовстановлюючих документах, що повертаються відчужувачам, робиться напис про зміст посвідченого договору. Про наявність зазначених документів робиться відмітка в реєстрі нотаріальних дій одночасно з реєстрацією нотаріальної дії, для вчинення якої вимагався один з таких документів, або відмітка на примірниках угод, на заявах про видачу свідоцтв про право на спадщину і свідоцтв про право власності або на інших документах, що приєднуються до нотаріально оформлених документів, після чого вони повертаються особі, яка їх подала. Відмітка, в якій зазначається назва документа, ким, коли, за яким номером та на чиє ім'я він виданий, підписується нотаріусом. У судовому засіданні встановлено, що договір дарування було посвідчено за відсутності правовстановлюючого документа на право власності на 1/3 частину домоволодіння. Таким документом була довідка сільської ради, що суперечить вимогам інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України на сторін по справі покладається обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачами по справі у судовому засідання не спростовано пояснення [PERSON] про те, що вона дізналася про існування договору 15.09.2014 року. Суду не представлено належних доказів про наявність правовстановлюючого документа на право власності на 1/3 частину домоволодіння. За таких обставин та доказів підстав для відмови у позові за спливом строків позовної давності у судовому засіданні не встановлено. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, визнати недійсним договір дарування 1/3 частини житлового будинку та господарських споруд від 23.04.1996 року, сторонами якого були [PERSON] і [PERSON], посвідчений 23.04.1996 року державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори. За ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено 243,60 грн. судового збору (а.с.1) та 500 грн. за правову допомогу (а.с.10-12). Понесені нею судові витрати на загальну суму 743,60 грн. документально підтверджені і підлягають стягненню з відповідачів по справі у рівних частках по 371,80 грн. з кожного (743,60:2=371,80 грн.).

Outcome: approved