Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Адвокат Глагола Віталій Степанович в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до Закарпатської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури. На обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 30 березня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості №42014070140000004 про те, що 30.03.2014р. о 02:00 год. старший оперуповноважений СКР Рахівського РВ УМВС Сутормін В.А., за попередньою змовою з [PERSON] та невстановленою особою, з метою скоєння крадіжки незаконно проник до квартири, де був затриманий власником. У цьому кримінальному провадженні, згідно протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.03.2014р., [PERSON] було затримано о 10:00 год. 30.03.2014р., як раніше невстановлену особу. Зазначає, що того ж дня, [PERSON] , о 19:40 год. 30.03.2014р. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 та ч.3 ст.185 КК України. За клопотанням старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області - радника юстиції І.С.Рак, слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду було винесено ухвалу від 01.04.2014р., якою відносно [PERSON] було обрано запобіжний у вигляді тримання під вартою та визначено грошову заставу у розмірі 80000,00 грн. Окрім зазначеного, 01.04.2014 р. старший слідчий СВ прокуратури Закарпатської області клопотав перед слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду про відсторонення позивача від посади на два місяці, однак, він відкликав це клопотання так як, згідно Наказу Управління МВС України в Закарпатській області від 04.04.2014р. №62о/с "По особовому складу" - [PERSON] було наказано звільнити зі служби в органах внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п.64 "є" (за порушення дисципліни) майора міліції [PERSON] (М-088244), старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, з 04.04.2014р. Вислуга років на день звільнення в ОВС у календарному обчисленні складає 14 р. та 03 дні. Підставою цього наказу зазначено п. 2 наказу УМВС України в Закарпатській області від 31.03.2014 №377, який, у свою чергу, винесений із-за грубого порушення вимог ст. 7 ЗУ "Про Дисциплінарний статут ОВС", Присяги працівника ОВС, ЗУ "Про міліцію", наказів МВС України №№81-2007, 157-2007, що проявилося у підозрі до замаху на вчинення крадіжки з житлового будинку. 02.04.2014р. було внесено грошову заставу, що стверджується повідомленням ТУ ДСА України в Закарпатській області від 02.04.2014р., після чого [PERSON] було звільнено з під варти. Не зважаючи на внесену грошову заставу, на вищевказану ухвалу, було подано апеляційну скаргу, яка була задоволено Ухвалою Апеляціного суду Закарпатської області від 24.04.2014 р. та ухвалу слідчого судді скасовано, клопотання слідчого - залишено без задоволення, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 28.05.2014 р. Представник заявника зазначає, що через відмову у поверненні грошової застави, необхідним було знову звернутися до суду із заявою про її повернення, яка була задоволена Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.05.2014р. Окрім цього, 09.04.2014р. з 09:30 год. по 10:15 год., за адресою фактичного проживання позивача по [ADDRESS] , проводився обшук, у ході та в результаті проведення якого виявлено і вилучено карточку мобільного оператора " [PERSON] [INFO] , [PERSON] було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України. З таким формулюванням слідчим було складено обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні, який 24.09.2014 р. був затверджений прокурором та направлений до суду. Представник позивач вказує, що в загальному, у судах дане кримінальне провадження розглядалося аж до червня 2021 р. 13.11.2019 р. Тячівським районним судом по справі №305/2022/14-к винесено Вирок яким визнано невинуватими та виправдано [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні за ст. 15 ч.3, ст. 28 ч.2 , ст. 27 ч.5, ст. 185 ч.3 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Внаслідок подання апеляційної скарги на вказаний вирок, Львівським апеляційним судом 29.12.2020 р. винесено ухвалу, якою виправдувальний Вирок залишено без змін. Прокуратурою було подано і касаційну скаргу на Вирок та Ухвалу судів, результатом розгляду якої було винесення Постанови ВСУ від 15.06.2021р., якою Вирок та Ухвалу - залишено без змін, касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Таким чином, представник вказує що, впродовж більш ніж 7 років позивач безпідставно підозрювався, обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) та притягався до кримінальної відповідальності, безпідставно був затриманий і був під вартою, безпідставно вносилася за нього грошова застава, яка йому поверталася тривалий час із-за відсутності у той період у казначействі грошей, безпідставно постійно їздив на численні судові засідання з м.Рахів до м.Тячів, до м.Львова на розгляд апеляції, а також до м. Києва, на касаційний розгляд. Також зазначає що [PERSON] був безпідставно притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений з посади у званні майора міліції, за підозри, яка не підтвердилася, хоча до того мав 12 заохочень та достроково присвоювалися чергові звання офіцера. Вказує про ганьбу якою є сама, підозра, обвинувачення, звільнення з органів працівника міліції, з формулюванням "у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину", "...замаху на крадіжку...", розголос ситуації в засобах Інтернету, та моральні страждання які зазнав не лише він, а й його жінка та дочка, та 7 (сім) років безробіття. Враховуючи, що кримінальне провадження відносно позивача було закрито, представник вважає, що [PERSON] має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому просить: - зарахувати позивачу, до безперервного загального трудового стажу, а також до безперервного стажу роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку майора, міліції/поліції за період часу з 04.04.2014р. і до дня набрання законної сили судовим рішенням по даній справі; - прирівняти позивачу при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, період часу з 04.04.2014р. і до дня набрання законної сили судовим рішенням по даній справі - до роботи старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку майора, міліції/поліції; - стягнути за рахунок державного бюджету на користь [PERSON] , втрачений заробіток за період часу з 04.04.2014 р. по 15.06.2021р., з врахуванням індексу інфляції, розміром 895384,19 грн; - стягнути за рахунок державного бюджету на користь [PERSON] , відшкодування моральної шкоди, встановленої цивільним законодавством, розміром 500 000,00грн; Стягнути за рахунок державного бюджету на користь [PERSON] , відшкодування моральної шкоди, за час перебування під слідством та судом у розмірі 1 000 000, 00. 1.10.2021 до канцелярії суду надійшов відзив на позов від Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області. Обгрунтовуючи поданий відзив представник відповідача вказує на те, що враховуючи компетенцію Казначейства України, та органів прокуратури жодні правові зв`язки Казначейства України з позивачем не виникали. Таким чином, Казначейство України відповідно до Бюджетного кодексу України не є розпорядником усіх бюджетних коштів і не відповідає за зобов`язаннями інших бюджетних установ. Вказує, що Головне управління Казначейства не є належним відповідачем у даних спірних правовідносинах, не може нести відповідальність за дії які не вчиняли, а також в межах своєї компетенції не уповноважені на безспірне списання коштів державного бюджету. Окрім того, представник відповідача зазначає на те, що Позивач не був позбавлений права на оскарження наказу про звільнення у судовому порядку, вважають що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із Державного бюджету є недопустимим та порушує норми законодавства України. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 1.10.2021 представник відповідача Закарпатської обласної прокуратури надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивачем не долучено жодних доказів, які б підтверджували настання вказаних ним негативних наслідків та не зназначає у чому полягає погіршення стану здоров`я, негативний вплив на звичайний ритм життя. Також вказує, що срок перебування [PERSON] під слідством слід обраховувати з 30.03.2014 по 29.12.2020 рік 67 місяців і 15 днів, так як ухвала Львівського апеляційного суду від 29.12.2020 року на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області набрала законної сили з моменту її проголошення. Також зазначає, що [PERSON] має право порушувати питання про відшкодування йому моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, однак розмір компенсації моральної шкоди який просить стягнути позивач є завищеним та не підтвердженним належними доказами, так як [PERSON] не обгрунтовує якими доказами доводяться обмеження, яких він зазнав під час розслідування та судового розгляду. Просить у задоволенні позову [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди відмовити, а в частині стягнення майнової шкоди провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився та забезпечив явку свого представника, який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити посилаючись на викладені в позові обставини. Додатково зауважив, що позивач не тільки за період перебування під слідством та розгляду справи судами різних інстанції, а й на даний час продовжує відчувати на собі наслідки звільнення з роботи, тримання під вартою, незаконних обшуків, приниження та знищення репутації чесної людини, повноцінне відновлення якої неможливе. Пояснив, що в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Рахівського РВУ МВС №377 від 31.03.2014 року містяться відомості про звільнення [PERSON] за п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби, однак фактичне звільнення відбулося згідно наказу №62 о/с від 04.04.2014 року та до цього часу позивачу нараховувалася заробітня плата. Відтак розмір завданої позивачу моральної шкоди, ним обраховано за період з 4.04.2014 р. по дату ухвалення судом касаційної інстанції рішення від 15.06.2021 р. Стосовно розмежування ним за пред`явленим позовом двох позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, встановленої цивільним законодавством та моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом пояснив, що на його думку незалежно від того, що обставини завдання моральної шкоди позивачу тотожні, однак це дві природи і два інститути моральної шкоди. Обидві позовні вимоги не змінюють та не доповнюють одна другу, а тому повинні розглядатися окремо. Зазначив, що розмір середнього заробітку за час перебування [PERSON] під досудовим слідством і судом обчислював виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень постанови КМУ від 8.02.1995 р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Також додав, що розмір індексації заробітної плати обраховував самостійно без залучення допомоги спеціалістів та відповідно до ч.1 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» за період з квітня грудень 2014 р. та січень-липень 2021 року помісячно, виходячи з розмірів як місячного грошового забезпечення так і місячного індексу інфляції, а за період 2015-2020 р.р. річних. Представник Закарпатської обласної прокуратури підтримав заперечення викладені в поданому відзиві та просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Заперечив зазначений в позовній заяві розмір моральної шкоди, вказавши, що в справі відсутні докази понесення позивачем моральних страждань. Представник Державної казначейської служби Закарпатської області будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися причини неявки суду не повідомили, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів суд приходить до наступного висновку. Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права. Відповідно до\~статтей 55, 56 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. \~Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право\~\~в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (стаття 1 Закону). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої\~статті 3 цього Закону\~у випадках постановлення виправдувального вироку суду, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої\~статті 3 цього Закону\~і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (частини 1, 5\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою\~статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4\~статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого\~наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі винесення виправдувального вироку, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Згідно зі\~статтею 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, та з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінального провадження сформованого станом на 1.04.2014 р. у кримінальному провадженні №42014070140000004, вбачається, що 30.03.2014 року до ЄРДР були внесені відомості, про те, що 30.03.2014 року о 2 год. 00 хв. оперуповноважений сектору карного розшуку Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області, за попередньою домовленістю з [PERSON] та іншою невстановленою особою, незаконно проникли до приміщення квартири [ADDRESS] . Орган досудового розслідування Прокуратура Закарпатської області (а.с. 8). 30.03.2014 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Закарпатської області радником юстиції Турок І.С., [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України (а.с.10). Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.03.2021 року, [PERSON] було затримано о 10:00 год. 30.03.2014 року в прокуратурі Рахівського району як особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 9). Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 1.04.2014 р. задоволено клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області та обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 80000 гривень (а.с.11-12). Згідно листа начальника ТУ ДСА України в Закарпатській області від 2.04.2014 року повідомлено, що [PERSON] 2.04.2014 року зараховано кошти (заставу) у розмірі 80\~000 грн. (а.с. 16). З клопотання адресованого слідчому судді Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2014 року вбачається, що прокурор заступник начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області, звертався до слідчого судді щодо відсторонення підозрюваного [PERSON] від посади старшого оперуповноваженого СКР Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області, строком на два місяці (а.с. 13). З наказу в.о. начальника Управління МВС України в Закарпатській області №377 від 31.03.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Рахівського РВ УМВС» вбачається, що 30.03.2014 року о 20 год. 00 [PERSON] затримано у порядку ст. 208 КПК України. Подія, що проявилася в замаху на вчинення крадіжки з житлового будинку, стала наслідком низьких ділових та моральних якостей [PERSON] , ігнорування ним вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України Закону України «Про міліцію», та ряду інших наказів МВС України (а.с. 14). Вказаним наказом за грубе порушення вимог ст. 7 ЗУ «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Присяги працівника органів внутрішніх справ ЗУ «Про міліцію», наказів МВС України №№ 81-2007, 157-2007, що проявилося у підозрі до замаху на вчинення крадіжки з житлового будинку, старшого оперуповноваженого СКР Рахівського РВ УМВС України Закарпатської області, майора міліції [PERSON] , відповідно вимог наказу МВС України №90-2010, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, із органів внутрішніх справ звільнено за п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби. Наказом в.о. начальника Управління МВС України в Закарпатській області №62 о/с від 4.04.2014 р. "По особовому складу" - відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п.64 "є" (за порушення дисципліни) майора міліції [PERSON] (М-088244), старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, з 04.04.2014р. Вислуга років на день звільнення з ОВС у календарному обчисленні складає 14 років та 03 дні. (а.с. 15). З особової картки працівника, вбачається що у період з січня по квітень 2014 року, [PERSON] нараховувалася заробітна плата, таким чином судом встановлено, що [PERSON] було звільнено згідно наказу в.о.\~начальника Управління\~МВС України\~в Закарпатській\~області №62\~о/с\~від 4.04.2014\~р.\~"По\~особовому складу"\~(а.с.\~30).\~ З протоколу обшуку від 09.04.2014 року, вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 2.04.2014 року, в період з 09:30 год. по 10:15 год., за адресою фактичного проживання [PERSON] по [ADDRESS] , було проведено обшук, у ході та в результаті проведення якого виявлено і вилучено карточку мобільного оператора "Діджус". (а.с. 21) Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 р., ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2014 року про застосування щодо [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасовано, клопотання слідчого - залишено без задоволення, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 28.05.2014 року. (а.с. 18-19) Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22.05.2014 р. роз`яснено, що внесена [PERSON] , застава в розмірі 80000 гривень на підставі ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 року, підлягає поверненню заставодавцю (а.с. 20). Відповідно до довідки про звільнення [PERSON] , вбачається, що він відбував покарання в установах державної кримінально-виконавчої служби Закарпатська УВП №9 з 30.03.2014 р. по 2.04.2014 р. та на підставі Ухвали ужгородського міськрайонного суду від 1.04.2014 р. звільнений під заставу в розмірі 80\~000 грн. (а.с. 17). 09.09.2014 року, [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.З ст.15, ч.З ст.185 КК України (а.с. 22). 09.09.2014 року слідчим відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України [PERSON] складено обвинувальний, який 24.09.2014р. був затверджений прокурором та направлений до суду (а.с. 23-24). Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 13.11.2019 р. у кримінальному провадженні №305/2022/14-к, [PERSON] визнано невинним у пред`явленому обвинуваченні за ст. 15 ч. 3, ст. 28, ч. 2, ст. 27, ч. 5, ст. 185, ч. 3 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю ним вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 15 ч. 3, ст. 28, ч. 2, ст. 27, ч. 5, ст. 185, ч. 3 КК України (а.с. 25-26). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.12.2020 року вищезазначений вирок Тячівського районного суду було залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора, без задоволення (а.с.27). Постановою Верховного суду від 15.06.2021 р., вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.11.2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 29.12.2020 року залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення (а.с.28). За таких обставин, встановлено, що в розумінні визначеному ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» періодом перебування [PERSON] під слідством чи судом є період, який починається з дня оголошення [PERSON] підозри - з 30.03.2014 року, по день ухвалення Верховним Судом постанови 15.06.2021 року. Саме виходячи з цього періоду, який в загальному тривав 86,5 місяців підлягають обрахунку розмір завданої [PERSON] моральної шкоди, втраченого заробітку та трудового стажу. Разом з цим при вирішення даного спору, судом буде здійснюватися обрахунок моральної шкоди та втраченого заробітку, виходячи з загального періоду тривалістю 84,5 місяці, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог, відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України. Доводи викладені представником відповідача Закарпатської обласної прокуратури, у відзиві на позовну заяву, про невірність визначення позивачем строку перебування під слідством, з посиланням на те, що ухвала Львівського апеляційного суду від 19.12.2020 року, якою вирок Тячівського районного суду від 13.11.2019 року залишено без змін, набрала законної сили з моменту її проголошення, а відтак строк перебування під слідством необхідно вважати з 30.03.2014 року по 29.12.2020 тобто - 67 місяців і 15 днів, суд вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах Закону. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, розгляд кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України остаточно припинено саме постановою Верховного Суду від 15.06.2021 року. Закінчення перебігу такого періоду з посиланням на дату набрання ухвалою суду апеляційної інстанції, яка не була остаточним судовим рішенням у цьому кримінальному провадженні та виникнення у [PERSON] права на пред`явлення позову про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування слідства, прокуратури і суду, не відповідало б положенням ст. 13 ЗУ «Про\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду». Разом з цим доводи викладені представником відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, у відзиві на позовну заяву, щодо неналежного відповідача з посиланням на те, що Головне управління Казначейства не повинно нести відповідальності за шкоду, завдану Позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів, є безпідставними. \~ \~ \~ \~У постанові від 22 липня 2020 року у справі № 295/711/19 (провадження № 61-5855св20) Верховний Суд зазначив, що безпідставними є доводи касаційної скарги про відсутність підстав для стягнення коштів із посиланням на те, що Державна казначейська служба України не вчиняла будь-яких протиправних дій стосовно позивача, оскільки належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, незалежно від вини цих осіб чи органів. \~ \~ \~ \~При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого заподіяну шкоду. Орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, може бути відповідачем у такій категорії справ. Водночас залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Вирішуючи спір, щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Із метою\~захисту своїх\~порушених прав,\~посилаючись на ЦК України,\~Закон України N 266/94-ВР, представник позивач просив відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, встановлену цивільним законодавством у розмірі 500\~000,00 грн. та моральну шкоду, за час перебування під слідством та судом, розміром 1\~000\~000,00 гривень. Таким чином з сформованих позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та їх правового обгрунтування, вбачається, що представник позивача не заперечуючи того факту, що по суті позивачу було завдано однієї моральної шкоди, він розрізнив її на моральну шкоду право на відшкодування якої виникає на підставах визначених Цивільним кодексом України та моральну шкоду за час перебування під слідством чи судом з посиланням на положення Закону України N 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудвого розслідування, прокуратури і суду». Однак суд вважає, що обраний представником позивача спосіб захисту прав не грунтується на вимогах матеріального закону, виходячи з наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у спарві № 686/23731/15-ц зазначила, що відповідно до частини першої\~статті 43 КПК України\~виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Надання особі статусу виправданого зумовлює появу у такої особи певних прав. Ні в\~КПК України 1960 року, ні в чинному\~КПК України\~немає окремої статті, яка б безпосередньо була присвячена правам виправданого. Проте частина третя\~статті 43 КПК України\~передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені\~статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. У\~статті 42 КПК України\~міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що однією з новел чинного\~КПК України\~є глава під назвою "Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов", згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. На теперішній час єдиним таким законом є\~Закон N 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі на виправданих. Отже, внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме:\~статті 1176 ЦК України,\~Закону N 266/94-ВР. Таким чином за встановлених в судовому засіданні обставин щодо завдання позивачу незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, моральної шкоди, суд приходить до висновку, що визначені ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють лоперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду №266/94-ВР від 1.12.1994 р. правові механізми, які передбачають право та порядок відшкодування моральної шкоди, яка у даній справі за своєю правовою природою є однією й тією ж, не надає позивачу права на подвійне відшкодування такої шкоди. Разом з цим, вирішуючи спір в цій частині, суд вважає, що з ухваленням Верховним Судом 15.06.2021 року постанови у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі\~статті 1176 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) та\~Закону України від 01 грудня 1994 року N 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~(далі -\~Закон N 266/94-ВР), яку необхідно визначити, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення [PERSON] підозри до дати постановлення Верховним Судом постанови, якою залишено без змін вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію в постанові у справі від 20.09.2018 №\~686/23731/15-ц, відповідно до якої, у разі припинення кримінального провадження єдиним законом про відшкодування шкоди незаконним засудженням є Закон України № 266/94-ВР, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі на виправданих. Розгляд вказаної вимоги необхідно здійснювати за правилами цивільного судочинства в суді, який ухвалив виправдувальний вирок. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити таке роз`яснення шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. \~ \~ \~ \~Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. \~ \~ \~ \~Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. \~ \~ \~ \~Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості. Підстави для звернення до суду позивача за захистом своїх прав, в даному випадку ґрунтуються на вимогах закону і він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, передбаченої Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При визначенні та обрахунку розміру такої шкоди суд, виходить з мінімального розміру моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, який у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, що узгоджується з роз`ясненнями викладеними у ч.2 п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Як зазначено, вище обрахунок моральної шкоди, здійснюється за період в межах заявлених позовних вимог, тривалістю - 84,5 місяці. Статею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" з 1 січня 2021 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6000 грн. Враховуючи період перебування позивача під слідством і судом 84,5 місяці, суд вважає, що мінімальний поріг розміру відшкодування заподіяної [PERSON] моральної шкоди, становить 507 000 гривень (84.5 х 6000,0 = 507\~000). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3, 5, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, судом враховуються, обставини кримінального провадження у межах якого було обвинувачено та в подальшому виправдано [PERSON] . Тривалість цього кримінального провадження, яка становила 7 (сім) років. Як встановлено під час розгляду справи, позивача незаконно було затримано та поміщено до установи Державної кримінально виконавчої служби з 30.03.2014 р по 02.04.2014 р. Окрім тримання під вартою, відносно нього обиралися запобіжні заходи у вигляді застави та домашнього арешту. З безперервним стажем роботи в органах внутрішніх справ, який становив більше чотирнадцять років, останнього незаконно було звільнено в званні майора з посади старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні наказів, підставою звільнення слугувало саме повідомлення [PERSON] про підозру у кримінальному провадженні за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України та його затримання у порядку ст. 208 КПК України. За весь цей час позивач, був позбавлений заробітку, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд також враховує та вважає доведенними зазначені представником позивача обставини, які вказують на те, що в результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, позивач зазнав ганьби, від незаконних підозри, обвинувачення, звільнення з органів внутрішніх справ, з формулюванням «у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину», «… замаху на крадіжку …» неможливість відновлення кар`єрного росту та безповоротну втрату відновлення можливих призначень на посаду - за 7 (сім) років безробіття. При цьому, суд не погоджується з твердженням представника прокуратури щодо недоведення позивачем обставин, якими він мотивує розмір компенсації моральної шкоди та моральних страждань, оскільки наявність таких доводиться дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що визначений законом мінімальний розмір 507\~000, 00 грн. моральної шкоди не буде достатнім та співмірним відшкодуванням, тим моральним стражданням, яких зазнав [PERSON] в результаті незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури, а тому на його користь слід стягнути моральну шкоду в розмірі 700\~000, 00 тисяч гривень. Суд не вбачає підстав, вважати що визначений для відшкодування позивачу розмір моральної шкоди призведе до явного та безпідставного збагачення [PERSON] . Вирішуючи спір в частині вимог щодо відшкодування втраченого заробітку, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до п.1 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Як встановлено, [PERSON] було звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області 4.04.2014 року. Таким чином, в період з 04.04.2014 року по 15.06.2021 року позивачеві не виплачувалась заробітна плата. Дослідивши та обчисливши проведний представником позивача розрахунок середнього заробітку за останні 2 місяці до звільнення, суд вважає, що такий обчислено вірно та відповідно до Постанови КМУ від 8.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» Як вбачається з долученої до матеріалів справи, особової картки працівника (а.с.30) за повні робочі місяці у лютому 2014 року [PERSON] було нараховано 3207,26 грн., а у березні 3185, 29 грн. Середній заробіток [PERSON] за останні два місці до звільнення становить 3196,28 грн. на місяць, за наступним розрахунком - (3207,26 + 3185,29 / 2 = 3196,28 грн.) Таким чином на користь [PERSON] підлягають стягненню 270\~085,24 грн. втраченого заробітку, за наступним розрахунком (84,5 х 3196,28=270 085, 24 грн.) Разом з цим судом встановлено, відсутність підстав для задоволення позову про стягнення на користь [PERSON] індексу інфляції грошових доходів у розмірі визначеному представником позивача виходячи з наступного. Основними нормативно правовими актами, які регулюють індексацію заробітної плати, являється Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.1991 року №1282-ХІІ, Постанова КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 №1078, Постнова КМу №526 від 13.06.20212 р. Згідно ст. 2 закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Якщо мова йде по індексацію заробітної плати, то необхідно орієнтуватися на прожитковий мінімум для працездатних осіб, який на час розгляду справи складає 1218 грн. Якщо поріг індексації перевищено та заробітна плата підлягає індексації, індексуватися повинна лише її частина, яка дорівнює прожитковому мінімуму. Отже при індексації заробітної палти, береться велечина прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на місця, за який здійснюється індексація. Як вбачається з проведеного та зазначеного в позовній заяві обрахунку, позивач індексував заробітну плату виходячи з повного її розміру, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на місць за який здійснюється індесація. Судом за допомогою калькулятора програми Ліга, який за умов нарахування однакової суми заробітної плати, дозволяє розрахувати індексацію, за період більш як одного місяця, здійснено розрахунок індексації заробітної плати позивача в період з квітня 2014 року по червень 2021 року, відповідно до якого, загальний розмір втраченого та проіндексованого заробітку за період в межах позовних вимог, складає 438 746, 15 гривень. З метою\~уникнення надмірної\~деталізації рішення\~та складності\~його розуміння\~навдений судом\~розрахунок міститься\~при матеріалах\~цивільної справи\~та у\~рішенні суду\~не відображається. Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо зарахування [PERSON] безперервного стажу роботи, суд виходить з того, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. Трудовий стаж робітників і службовців, а також стаж роботи осіб, які працювали на підставі членства (в кооперативі, колгоспі тощо), обчислений із зарахуванням періодів, зазначених у частині першій цієї статті, враховується при наданні робітникам, службовцям і зазначеним особам різних пільг і переваг, в тому числі при призначенні пенсій і допомоги по державному соціальному страхуванню. Робітникам і службовцям цей стаж враховується також при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років. Також, відповідно до статті 8 цього Закону, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах періоди, зазначені в частині першій статті 7 цього Закону, на вибір громадянина, який звернувся за пенсією, прирівнюються до роботи, яка передувала незаконному засудженню чи незаконному притягненню до кримінальної відповідальності або яку він мав після звільнення від кримінальної відповідальності чи після відбування покарання. Таким чином, з урахуванням встановленим судом обставин, вимоги позивача в частині зарахування [PERSON] до безперервного загального стажу, а також до безперервного стажу роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку, майора міліції/поліції період часу з 04.04.2014 р. по 15.06.2021 р. протягом якого він не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку, майора міліції/поліції, та прирівняння [PERSON] до вислуги років для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, період часу з 04.04.2014 року по 15.06.2021 р. протягом якого він не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи до роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку, майора міліції/поліції, підлягають до задоволення. Разом з\~цим суд\~не вбачає\~підстав для\~задоволення цих\~вимог за\~період часу\~з 15.06.2021\~року і\~до дня\~набрання законної\~сили судовим\~рішенням по\~даній справі,\~виходячи з\~навдених вище\~мотивів щодо\~визначення періоду\~перебування [PERSON] \~під слідством\~чи судом. На даний час діюча редакція ст.141 ЦПК України «Розподіл судових витрат між сторонами» не містить жодної норми, яка визначає порядок стягнення судового збору на користь держави у разі звільнення позивача від його сплати при подачі позову, тим більш, що держава не є стороною у справі. У зв`язку з цим, судові витрати із судового збір суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial