Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якому, після уточнення вимог, просить зняти арешт з іпотечного майна, а саме: нежилого приміщення, загальною площею 69,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , що накладений після укладання договору іпотеки, а саме: накладений арешт на майно боржника, постанова б/н, від 28.01.2010 року, СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (згідно ЗУ «Про Національну поліцію» з 07.11.2016 року - Головне управління національної поліції в Одеській області). В обґрунт ування позову позивач послалась на те, що 07.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11126578000. Згідно розділу 2 Кредитного договору та відповідно до п.1.5 Договору іпотеки від 23.03.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , останній у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань передав в іпотеку, а банк прийняв наступне нерухоме майно: нежиле приміщення, загальною площею 69,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, наразі, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 139701386 від 01.10.2018 року, на вищевказане (іпотечне) майно накладено обтяження: Постанова про накладення арешту на майно боржника, б/н. 28.01.2010. СВ ОМУ України в Одеській області, слідчий Дімчев Р.Ф. Дане обтяження порушує права та законні інтереси банка, як іпотекодержателя, в зв1язку з чим банк вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків у позові. Після усунення недоліків, ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шкамерди К.С. від 26.12.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 04.10.2019 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я. та прийнята в загальне позовне провадження ухвалою від 16.10.2019 року з призначення підготовчого засідання на 20.11.2019 року. 20.11.2019 року за клопотанням представника позивача, підготовче засідання відкладено на 21.01.2020 року. 21.01.2020 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладене на 27.02.2020 року. 27.02.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладене на 30.03.2020 року. 30.03.2020 року у зв`язку із запровадження карантину на території України, підготовче засідання відкладене на 29.04.2020 року. 29.04.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладене на 30.06.2020 року. 30.06.2020 року судом прийнято уточнення позовних вимог та закрито підготовче провадження з призначенням справи до розгляду по суті на 23.07.2020 року. 23.07.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 13.08.2020 року. У судове засідання 13.08.2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином. Від представника позивача Гладиш Я.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги представник підтримала. Від представника відповідача Бушилової Ю. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні та перенести розгляд справи на іншу дату. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи, суд враховує наступне. Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що відповідач (представник відповідача) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Також варто відзначити, що представник відповідача посилається на необізнаність з матеріалами справи, втім доказів поважності причин неможливості ознайомитися з ними раніше суду не надає. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що за такий тривалий час слухання справи, відповідач мав змогу подати всі докази, що стосуються предмета доказування, суд відмовляє у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», а правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11126578000. Згідно розділу 2 Кредитного договору та відповідно до п.1.5 Договору іпотеки від 23.03.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , останній у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань передав в іпотеку, а банк прийняв наступне нерухоме майно: нежиле приміщення, загальною площею 69,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наразі, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 139701386 від 01.10.2018 року, на вищевказане (іпотечне) майно накладено обтяження: Постанова про накладення арешту на майно боржника, б/н. 28.01.2010. СВ ОМУ України в Одеській області, слідчий Дімчев Р.Ф. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення. З 01.01.2013 року з набранням чинності Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" почала функціонувати нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) змінив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, Абзацом 1 пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11.02.2010 року № 1878-VI, встановлено, що державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, надання інформації із зазначених реєстрів здійснюється до 01 січня 2013 року. Згідно з ч. 4 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила, щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Як передбачено ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Стаття 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до статей 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень» в даному випадку Банк має вищий пріоритет, так як право застави у Позивача виникло з моменту укладення договору іпотеки, а саме 23.03.2007 року, і має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі і в позасудовому порядку. Статтею 20 Закону «Про Заставу», передбачено, що Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Тобто, у разі порушення Позичальником умов кредитного договору, Кредитор на підставі Кредитного договору набув право вимоги до Позичальника, а у Позичальника, згідно Кредитного договору виникло зобов`язання повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, виконати інші зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Таким чином, суд вважає, що на момент накладення арештів на іпотечне майно [PERSON] , заставодержателем іпотечного майна, а саме: нежилого приміщення, загальною площею 69,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є саме ПАТ "УкрСиббанк", у зв`язку з чим, накладанням арешту на вказане майно порушуються саме права Позивача, як заставодержателя, так як за даних обставин та за наявності вказаного вище арешту Заставодержатель не має можливості скористатися наданими йому чинним законодавством України та Договором іпотеки правами на першочергове, безперешкодне, та повне задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок переданого в іпотеку майна. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові по справі № 643/3614/17 від 08.11.2019, та вважає, що Позивач пред`явив позов не у зв`язку з завданням йому матеріальної шкоди обвинуваченим, а з підстави необґрунтованого обмеження його права власності постановою слідчого. Тобто, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин і можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції, так як є фактично єдиним можливим способом захисту порушеного права позивача. За таких обставин, суд доходить висновку про обгрутованість позову ПАТ «УкрСиббанк» та задовольняє його.

Outcome: approved