Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.02.2015року в загальній сумі 60 428,74грн і судові витрати в сумі 1921грн. Обгрунтовує вимоги тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв"язку з чим підписав заяву №б/н від 02.02.2015року згідно якої отримав кредит у розмірі 21000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов"язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов"язаннями у зв"язку з чим станом на 18.08.2020року має заборгованість 60 428,74грн, з яких 28971,97грн заборгованість за тілом кредита; 25832,68грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2270,34грн - заборгованість за нарахованими відсотками; штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500грн щтраф (фіксована частина) 2853,75грн - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 27 грудня 2019року відкрито провадження у данній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання (а.с.39) В судове засідання сторони не з"явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач в позові просить, у разі неявки в судове засідання відповідача ,розглядати справу за відсутності представника банку. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково - тіло кредиту, в іншій частині просить відмовити. Представник відповідача також надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просить відмовити банку в частині стягнення суми штрафу. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Згідно зі статтями 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати кредиту і процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 02 лютого 2015року укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 21000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] отримав кредитну картку № терміном дії 05/21. (а.с. 10,61) Судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти , проте не виконував умови договору щодо своєчасного їх повернення. Останній раз здійснив оплату на повернення кредитних коштів 21.01.2018року в сумі 600грн. (а.с.59-60) Такі дії відповідача свідчать про порушення ним умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів і відповідно до ст. 612 ЦК України відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов"язання. Отже у позивача виникло право вимоги на дострокове стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, також підлягають стягненню відсотки за користування кредитом. Проте суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту частково, в сумі 16219,38грн, замість 54804,65грн., виходячи з такого. [PERSON] на кредитну картку був встановлений кредитний ліміт 21000грн, цей факт відповідачем визнаний і не спростований ніяким чином. Згідно виписки по карті № [NUMBER] відповідач використав тіло кредиту в період з 19.09.2017р по 18.08.2019р в сумі 16219,38грн (а.с.59-60). Як з виписки по карті, так і з розрахунку заборгованості за договором, (а.с. ), вбачається, що позивачем в період з 01.07.2018р по 01.09.2019р , нараховується відповідачеві пеня за прострочку по кредиту в загальній сумі 33557,73грн, яка позивачем включена в суму заборгованості за тілом кредиту, чим збільшено заборгованість за тілом кредиту. Як вже зазначав суд, відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 21000грн, який він використав в розмірі 16219,38грн, а тому до стягненню підлягає саме розмір використаного кредитного ліміту в сумі 16219,38грн . Позивачем до позову додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, якими передбачено пеню за несвоєчасне погашення кредиту або процентів, а також штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. (а.с.11) Проте, доказів, що відповідач ознайомлений з цими тарифами, суду не надано. Витяг не містить підпису позивача про його ознайомлення і погодження з цими тарифами. Позивачем на обгрунтування своїх вимог долучено до позову Умови та Правила надання банкіських послуг (а.с.12-27). Доказів, що відповідач ознайомлений саме з цими Умовами, суду не надано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення штрафу в сумі 500грн фіксована частина, штрафу в сумі 2853,75грн - процентна складова, а також суми 33557,73грн, яка позивачем включена в суму заборгованості за тілом кредиту, за рахунок чого збільшено заборгованість за тілом кредиту. З виписки також вбачається, що в період з 01.01.2018 по 01.06.2018р , позивач нараховує відповідачу проценти за користування кредитного ліміту в сумі 5281,81грн (244,96+565,29+540,67+1235,35+1280,70+1414,84), які відповідачем не оплачені, тому підлягають стягненню з відповідача. В решті позову суд вважає необхідним відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог (35,6%) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 684 грн. (а.с.6).

Outcome: partial