Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме право власності на земельну ділянку на якій збудований індивідуальний гараж № 34 та право власності на сам гараж [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] його дід [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів йому - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Вказав, що за своє життя спадкодавець займався оформленням документів, а саме на отримання свідоцтва на право власності на гараж [ADDRESS] . Зазначив, що в 1972 році спадкодавець почав будівництво гаража на відведеній йому земельній ділянці. З часом із забудовників гаражів був створений гаражний кооператив " Гнилоп"ять", однак [PERSON] в кооператив не вступав і членом його не був. 25.05.2017 року [PERSON] звертався до Бердичівської міської ради з заявою про безоплатну передачу йому із комунальної власності земельної ділянки, яка розташована під гаражем [ADDRESS] , однак 03.02.2018 року він отримав відповідь з Бердичівської міської ради від 14.11.2017 року, про рішення ради не розглядати його заяву. Як зазначив позивач оформлення права власності за відсутністю правовстановлюючого документа, а саме права власності на земельну ділянку [PERSON] , розташованої під індивідуальним гаражем [ADDRESS] в іншому порядку, ніж судовому неможливо, а тому від встановлення даного факту залежить виникнення його майнових прав. 30.03.2018 року ухвалою суду відкрито провадження в даній цивільній справі, вирішено справу розглядати в загальному позовному провадженні, призначено у справі підготовче судове засідання. 23.11.2018 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи позовної заяви з підстав зазначених в ній, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано доказів про набуття права власності на земельну ділянку та спірний гараж спадкодавцем з моменту завершення будівництва і до дня його смерті. Крім того містобудівною документацією не передбачено будівництво індивідуальних гаражів на земельній ділянці по [ADDRESS] . Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін прийшов до наступного висновку. ЯК визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Судом встановлено, що [INFO] в м. Бердичеві [PERSON] склав заповіт, яким все його рухоме та нерухоме майно, де б воно не було, з чого ю воно не складалося і взагалі все те, що що на день смерті буде належати йому за законом і на що за законом він матиме право , в тому числі і належні йому грошові внески, він заповів своєму внукові [PERSON] ( а.с.7-8). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] помер [INFO] ( а.с.9). Постановою приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчука А.М. від 22 травня 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж [ADDRESS] , у зв"язку з відсутністю у [PERSON] посвідчуючого право власності документа на гараж ( а.с. 88). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно позовної заяви позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а згідно копії постанови приватного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права, у встановленому законодавством України порядку. Як визначено ч. 1 ст. 316 ЦПК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, в редакції на час відкриття спадщини, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1, 3, 4ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на час відкриття спадщини, державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цьогоЗакону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно ч. 2, 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Як встановлено судом, рішенням № 657 від 18.10.1971 року виконкому Бердичівської міської ради депутатів трудящих, виконком міської Ради депутатів трудящих вирішено виділити міськкомонгоспу земельні ділянки для будівництва автостоянок і індивідуальних гаражів : по [ADDRESS] площею 5635 кв.м ( а.с.10). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, встановлено, що 07.08.2014 року між Територіальною громадою міста в особі Бердичівської міської ради та [PERSON] було укладено договір оренди землі строком на 10 років на земельну ділянку загальною площею 87 кв.м., за адресою [ADDRESS] ( а.с.17). 25.05.2017 року [PERSON] звертався із заявою до Бердичівського міського голови [PERSON] , відповідно до якої просив передати йому у власність земельну ділянку , яка розташована під гаражем [ADDRESS] ( а.с.19). Як вбачається з копії з витягу з протоколу № 32 засідання постійної комісії житлової політики, інженерного господарства, будівництва, транспорту, землекористування, комунального майна та власності , благоустрою та екології, дата проведення 14.11.2017 року, комісія вирішила не виносити питання по зверненню [PERSON] на розгляд сесії Бердичівської міської ради ( а.с.23). Згідно відповіді відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 11.02.2019 року, встановлено, що містобудівною документацією не передбачено будівництво індивідуальних гаражів на земельній ділянці по [ADDRESS] ( а.с.61-64). Як вбачається з копії вступної та резолютивної частини рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2013 року в цивільній справі № 274/5335/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про приватизацію гаража і земельної ділянки і повернення збитку позивачу, судом відмовлено [PERSON] у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю ( а.с.95). Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 12.05.2014 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2013 року залишено без змін ( а.с.96-97). Як вбачається з ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебувала адміністративна справа за позовом [PERSON] до Бердичівської міської ради Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Гаражний кооператив "Автомобіліст Гнилоп`ять" про зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої [PERSON] звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом, в якому просив зобов`язати Бердичівську міську раду Житомирської області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 100 м кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також просив стягнути з відповідача судовий збір і повернути кошти в розмірі 1500 грн. на основі акта погодження; стягнути з голови кооперативу [PERSON] збитки нанесені позивачу згідно розрахунків, відновити електролінію і включити освітлення. Позов було обґрунтовано тим, що позивач є власником гаража № 34 вже 44 роки, а тому має право на приватизацію земельної ділянки. Крім того вказує, що на підставі рішення від 18.10.1971 р. № 657 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради депутатів трудящих Житомирської області отримав земельну ділянку для будівництва індивідуального гаражу, на якій у 1971 р. побудував гараж № 34 , а тому він, як користувач цієї земельної ділянки, має право на її безоплатну приватизацію. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено. Як встановлено Житомирським апеляційним адміністративним судом рішенням від 18.08.2011 р. № 184 (пункт 10) Бердичівська міська рада Житомирської області було вирішено не надавати дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 100 м кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для індивідуального гаражного будівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови. Рішенням Бердичівської міської ради від 01.03.2012 року № 333 надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 42 кв. м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] для індивідуального гаражного будівництва. Рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області № 879 від 22.07.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду [PERSON] земельної ділянки площею 87 кв. м для індивідуального гаражного будівництва у [ADDRESS] 07.08.2014 року між позивачем та Бердичівською міською радою укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Колегія суддів вказує, що після рішення Бердичівської міської ради від 18.08.2011 р. № 184, яким відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі земельної ділянки у власність, [PERSON] в подальшому не звертався з іншими заявами з приводу оформлення права власності (приватизації) на земельну ділянку площею 100 м кв. під гаражем 34 за адресою: [ADDRESS] , до Бердичівської міської ради Житомирської області. Позивач реалізував право оренди бажаної земельної ділянки ( а.с. 98-99). Відповідно до витягу з рішення від 23.10.2015 року № 1171 Бердичівської міської ради про припинення права користування земельними ділянками, судом встановлено, що [PERSON] на підставі добровільної відмови, припинено договір оренди землі № 132 від 07.08.2014 року на земельну ділянку площею 87 кв. м., яка розташована за адресою : [ADDRESS] і надавалася для індивідуального гаражного будівництва, відповідно до звернення фізичної особи ( а.с. 92). В судовому засіданні оглянуто інвентаризаційну справу б/н на гараж [ADDRESS] , згідно якої встановлено, що технічна інвентаризація приміщення гаража здійснювалася на підставі звернення [PERSON] № 1610 від 25.08.2010 року. В технічному паспорті в графі " власник" зазначено [PERSON] у зв"язку з тим, що він був користувачем вищевказаного нерухомого майна, а право власності зареєстровано не було. Суд зазначає, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності зареєстроване у Державному реєстрі, а є технічним документом, який засвідчує факт наявності зазначеного об"єкту. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Отже, на підставі викладеного, із урахуванням того, що суду не надано правовстановлюючого документу на підтвердження того, що спадкодавцю [PERSON] спірний гараж та земельна ділянка належали на праві власності, що під будівництво гаражу була виділена земельна ділянка, яка передана у власність або користування спадкодавцю, суд приходить до висновку, що спірний гараж та земельна ділянка на якій він розташований, не входить до спадкової маси, після смерті [PERSON] , а тому суд не може визнати право власності на такі об`єки за спадкоємцем позивачем [PERSON] . Тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Outcome: dismissed