Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

16.03.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Національного антикорупційного бюро України на його користь 1000000,00 грн. моральної шкоди та стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на його користь 1000000,00 грн., завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб Національного антикорупційного бюро України при розгляді його заяви. В обґрунтування позову посилається на те, що начальником відділу слідчого управління прокуратури Львівської області Довжик С. всупереч вимогам чинного законодавства не внесено було відомості за його заявою про кримінальне правопорушення, чим завдано йому моральну шкоду. Вказує, що 16.01.2017 [PERSON] направлено заяву до Національного антикорупційного бюро України про можливе вчинення кримінального правопорушення начальником слідчого управління прокуратури Львівської області Довжик С.М. Листом № 11-006/3506 від 27.01.2017 заяву [PERSON] , як представника ФГ «[PERSON].» скеровано до Генеральної прокуратури України відповідно до компетенції розгляду звернення. Листом № 17/7-11158-05 від 06.02.2017 Генеральна прокуратура України скерувала заяву [PERSON] до прокуратури Львівської області. Листом № 06/3-124-05 від 09.02.2017 прокурор відділу слідчого управління прокуратури Львівської області П.Бойко, [PERSON]., як представника ФГ «[PERSON]» повідомлено, що відомості, викладені у його заяві, щодо діяльності працівника прокуратури області Довжика С.М. не містять обєктивних даних, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки в ній висловлено лише міркування заявника щодо неправильно прийнятого, на його думку процесуального рішення та неналежного розгляду звернення, тощо. Зазначає, що [PERSON] 14.02.2017 на адресу Національного антикорупційного бюро України було направлено звернення щодо заяви, поданої 16.01.2017. Листом № 11-188/6957 від 22.02.2017 Національне антикорупційне бюро України повідомило [PERSON] , що його заяву було скеровано до Генеральної прокуратури України для розгляду відповідно до компетенції звернення. Вважає, що дії посадових осіб Національного антикорупційного бюро України при розгляді його заяви про кримінальне правопорушення від 16.01.2017 є незаконними та такими, що принизили честь, гідність, ділову репутацію та завдали йому моральних страждань. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 22.03.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. Ухвалою суду від 24.03.2017 в справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. 17.07.2017 на адресу суду від представника відповідача 1 надійшло заперечення проти позову в якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що позивачем не надано до суду доказів реальної шкоди та протиправності Національного антикорупційного бюро України та причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями. Просить відмовити в задоволенні позову. 05.02.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді Лазаренко В.В. від здійснення правосуддя. Представник відповідача-1 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні поданого позову посилаючись на його необгрунтованість. В судове засідання позивач не з`явився, по час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, останнім подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити. В судове засідання представник відповідача - 2 не з`явився, по час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Заслухавши пояснення представника відповідача-1, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.01.2017 позивачем направлено заяву до Національного антикорупційного бюро України про можливе вчинення кримінального правопорушення начальником слідчого управління прокуратури Львівської області Довжик С.М.(а.с.8-12). Листом № 11-006/3506 від 27.01.2017 заяву позивача [PERSON] , як представника ФГ «[PERSON].» скеровано до Генеральної прокуратури України відповідно до компетенції розгляду звернення (а.с.13). Листом № 17/7-11158-05 від 06.02.2017 Генеральна прокуратура Україна заяву позивача [PERSON] скерувала до прокуратури Львівської області(а.с.14). Листом № 06/3-124-05 від 09.02.2017 прокурор відділу слідчого управління прокуратури Львівської області П.Бойко, [PERSON]., як представника ФГ «[PERSON]» повідомлено, що відомості, викладені у його заяві, щодо діяльності працівника прокуратури області Довжика С.М. не містять об"єктивних даних, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки в ній висловлено лише міркування заявника щодо неправильно прийнятого, на його думку процесуального рішення та неналежного розгляду звернення, тощо (а.с.15). Не погоджуючись з даним рішенням, позивач 14.02.2017 на адресу Національного антикорупційного бюро України було направлено звернення щодо заяви, поданої 16.01.2017 (а.с.16). Листом № 11-188/6957 від 22.02.2017 Національне антикорупційне бюро України повідомило позивача про те, що його заяву було скеровано до Генеральної прокуратури України для розгляду відповідно до компетенції звернення (а.с.17). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що діями посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, які полягають у невнесенні до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 16.01.2017 порушено вимоги ст. ст. 55, 56, 214 КПК України та завдано моральної шкоди, що полягає у приниженні його честі, гідністі, ділової репутації. Суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 1 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що шкода завдана громадянинові підлягає відшкодування в наслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 5 статті 3 вказаного вище Закону передбачено, що у наведених ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до статті 4 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положення даної статті, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із чинним законодавством, моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 "Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок, та є вина зазначеної особи. Разом з цим, відповідно до вимог ст.1176 ЦК України відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, вказано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності за ч.1 ст.1176 ЦК України необхідно, щоб вищеперераховані дії правоохоронних органів та/чи суду були незаконними. Як встановлено судом розглядом, позивачем порушено питання про відшкодування моральної шкоди, завданої посадовими особами Національного антикорупційного бюро України, які полягають у невнесенні до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 16.01.2017. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач такі дії до слідчого судді в порядку, передбаченого ст. 303 КПК України не оскаржував. Між тим, обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди повинна бути доведена. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз"яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконнимидіями або бездіяльністю інших осіб. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідачами заподіяно шкоду, як і не надано доказів наявності такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її заподіянні, тобто факт порушення прав позивача діями відповідачів. За вказаних вище обставин та проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed