Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-06 00:00:00

В листопаді 2015 року до Білоцерківського міськрайонного суду надійшли позовні заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. В позовних заявах позивачі вказували, що 04.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] були укладені договори відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов яких відповідач відступила, а позивачі набули право вимоги грошових коштів та стали кредиторами в певній частині за договором про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «ІмексБанк». Зазначали, що листами від 16.10.2014 року та від 25.08.2015 року відповідач повідомила позивачів про відмову в односторонньому порядку від укладених з ними договорів цесії та заборонила звертатися до банку для отримання цих коштів. Посилаючись на безпідставність відмов відповідача від укладених з позивачами договорів цесії, позивачі просили визнати за кожним з них з 04.08.2014 року право власності на грошові кошти в розмірі 199 000 грн., які кожний з них набув відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 04.08.2014 року за договором № [NUMBER] про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, вклад «_» Постійний клієнт» 13 міс.» від 03.06.2014 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ІмексБанк», які обліковувались на рахунку 26356492288007 станом на 04.08.2014 року з набуттям кожним з позивачів за вказаним договором на суму в розмірі 199 000 грн. статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року відкрито провадження за позовними заявами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], а також залучено в якості третіх осіб по даним справам Публічне акціонерне товариство «ІмексБанк». Ухвалою суду від 21.01.2016 року обєднано в одне провадження цивільні справи за позовними заявами: [PERSON] до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство "ІмексБанк" про визнання права власності; [PERSON] до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство "ІмексБанк" про визнання права власності та [PERSON] до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство "ІмексБанк" про визнання права власності. В судовому засіданні представник позивачів, надавши письмові пояснення, підтримав позовні заяви та просив їх задовольнити у повному обсягу. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі відповідача в якій просила судове засідання провести без її участі. Представник третьої особи, надавши письмові заперечення на позовні заяви, в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними поштовими повідомленнями. Заслухавши пояснення представника позивачів та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 04.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов яких відповідач відступила, а кожний з позивачів набув право вимоги грошових коштів в сумі 199 000 грн. та став кредитором в певній частині за договором № [NUMBER] про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, укладеного 03.06.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ІмексБанк» із сумою вкладу 3 000 000 грн. Разом з цим, листами від 16.10.2014 року та від 25.08.2015 року відповідач повідомила кожного з позивачів про відмову в односторонньому порядку від укладених з ними договорів цесії та заборонила звертатися до банку для отримання цих коштів, оскільки вважає їх своєю власністю. 26.01.2015 року правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 50 «Про віднесення ПАТ «ІмексБанк» до категорії неплатоспроможних», а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2015 року № 16 запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» дано визначення банківського вкладу відповідно до якого вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Стаття 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» закріплює, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Центральний депозитарій цінних паперів має право провадити окремі банківські операції на підставі ліцензії на здійснення окремих банківських операцій, що видається у встановленому Національним банком України порядку. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що договір банківського вкладу є реальним і вважається укладеним із моменту прийняття банком від вкладника грошової суми (вкладу), які з цього часу починають належати банку та, водночас, у банку виникає зобов'язання щодо повернення вкладнику такої ж суми грошей та нарахованих на цю суму процентів на умовах та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Уклавши з відповідачем договори про відступлення права вимоги (цесії) за договором банківського вкладу, позивачі отримали право грошової вимоги до банку за договором № [NUMBER] про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року. На підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивачі посилались на листи відповідача про те, що вона відмовляється від договорів про відступлення права вимоги (цесії), оскільки вважає, що уклала їх помилково. Разом з цим, суд вважає, що вказані листи не припиняють зобов'язальних правовідносин та не обмежують цивільних прав учасників спірних правовідносин, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач в установленому законом порядку ставила питання про розірвання зазначених договорів від 04.08.2014 року або визнання їх недійсними. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України). За змістом ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Втім, позивачами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів повідомлення ПАТ «ІмексБанк» про заміну кредитора з 04.08.2014 року. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Таким чином, судом не встановлено, а представником позивачів не доведено в судовому засіданні про те, що позивачі звертались до банку з метою реалізації свого права за договорами цесії, тобто з вимогами про видачу вказаних в них грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність в задоволенні позовних заяв по даній справі відмовити.

Outcome: dismissed