Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає, що 20.07.2014 року [PERSON] уклав з ТОВ«Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 140720-182216 та отримав кредит в розмірі 1500 грн. Відповідно до п.3.3 Договору відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 1500 грн, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 840 грн. , що разом складає 2340 грн. у строк до 16.08.2014 року. В порушення договірних умов відповідач станом на 15.10.2018 року не виконує свої зобов'язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 1500 грн. , а також сплати процентів за користування кредитом. Заходи досудового врегулювання не вживалися, так як відповідач на зв'язок не виходить. Згідно п.6.2 договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. А отже , згідно розрахунку, сума заборгованості разом з пенею становить 47 970 грн. Станом на 15.10.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, тому позивач, посилаючись на статті 509, 512, 526, 530, 549, 610-612, 625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Згоден не прийняття заочного рішення . Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з"явився. В своїй заяві також просить суд справу розглянути без його участі. Позов не визнає , так як позивачем пропущено строк позовної давності . Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню . Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у цивільно-правових відносинах урегульованих кредитним договором №140720-182216 від 20.07.2014 року . Згідно з умовами даного договору , позивач ( кредитодавець ) надав відповідачу (позичальнику ) кредитні кошти у розмірі 1500,00 грн. на споживчі цілі, з процентною ставкою 2 % за кожен день користування кредитом строком до 16.08. 2014 року. Крім того , сторони в договорі обумовили всі істотні умови даного договору , а саме обумовили строки договору , плату за користування кредитом та умови взаєморозрахунків , права та обов"язки сторін , відповідальність сторін та інші умови. Свої зобов'язання за кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало у повному обсязі, а саме: надали відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором , а відповідач в свою чергу отримав відповідну грошову суму . Дані обставини сторони не оспорюють . Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином , суд вважає, що позивач надав достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог щодо порушення відповідачем своїх договірних зобов"язань і на думку дані вимоги є обгрунтованими та базуються на вищезазначених нормах матеріального права . В той же час , відповідач вищезазначений позов не визнає по тим підставам , що позивачем пропущено строки позовної давності. З розрахунку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором вбачається , що з 20.07. 2014 року відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 1500 грн. та йому нараховано на дану суму проценти у розмірі 150 грн. Крім того , з 20.07.2014 р. позивач почав нараховувати відповідачу суму боргу , а з 17.08.2014 р. щомісячну пеню у розмірі 30 грн. Станом на 15.10.2018 р. всього борг становить 47 970 грн. Враховуючи наданий позивачем розрахунок суд дійшов висновку про те , що відповідач з дня отримання кредитних коштів не здійснив жодного грошового платежу на повернення отриманих грошових коштів. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову по даним підставам , суд бере до уваги наступне . Як зазначалося вище , згідно розрахунку заборгованості наданої позивачем 20.07.2014 р. відповідач отримав кредитні грошові кошти і в подальшому не здійснив жодного платежу. Згідно ст.256 та ст. 257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку тривалістю у три роки. А до вимог щодо стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов"язання за договором має застосовуватися спеціальна позовна давність в один рік. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.4 та ч.5 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як зазначалося вище , згідно розрахунку заборгованості наданої позивачем 20.07.2014 р. відповідач отримав кредитні грошові кошти і в подальшому не здійснив жодного платежу. В той же час ТОВ " Служба миттєвого кредитування " пред'явило позов до суду 31.10.2018 р. ( день сплати судового збору ) , тобто після закінчення строку позовної давності. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач пред'явив позов після спливу строку позовної давності . При цьому, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження обставин, які перешкодили позивачу вчасно пред'явити позов. Зважаючи на це, підстави для поновлення позивачу строку позовної давності відсутні. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз"яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і у зв"язку з цим, відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed