Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

08 січня 2020 року АТ "Перший український міжнародний банк" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №GP-6404737, відповідно до якого останній видано кредит у розмірі 11680,88 грн. 19 липня 2016 ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинив свою діяльність, правонаступником останнього став ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" та отримав право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Оскільки, позичальник [PERSON] свої зобов`язання по договору не виконала, тому станом на 10 грудня 2019 у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 64256,74 грн., з яких: 10862,87 грн. - заборгованість за кредитом; 1933,82грн. - заборгованість за процентами; 6884,61 грн. заборгованість за комісією; 44575,44 грн, - штрафні санкції, тому позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у сумі 64256,74 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн. Суддя Нововолинського міського суду, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, за клопотанням позивача, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу було запропоновано подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. На адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача. З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, поданий стороною відповідача відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України. Судом встановлено, що 28 травня 2014 року відповідач [PERSON] підписала запропоновану банком ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" пропозицію укласти договори (оферта) з доданими до неї Загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, що в цілому становили кредитний договір №GP-6404737. Відповідно до договору, остання отримала грошові кошти в розмірі 11680,88 грн., зі сплатою 9% відсотків річних та сплати 1,35% комісії за обслуговування кредиту строком на 48 місяців (а.с.5-7). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що відповідач [PERSON] , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним. Із дослідженої в судовому засіданні виписки з рахунка заборгованості за договором (а.с.10) вбачається, що станом на 10.12.2019 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 64256,74 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10862,87 грн., прострочена заборгованість за комісією 6884,61 грн., прострочена заборгованість за процентами 1933,82 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту 44575,44 грн. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що у наданій позивачем виписці з рахунка [PERSON] (а.с.10) відсутній розрахунок заборгованості за відсотками, які заявлені на суму 1933,82 грн., тому у зв`язку з відсутністю належного розрахунку відсотків на заявлену суму заборгованості, вимога про стягнення заборгованості за відсотками до задоволення не підлягає. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією до задоволення не підлягає виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, та сторонами не спростовується, що 28 травня 2014 року відповідач [PERSON] підписавши пропозицію укласти договори (оферта) з доданими до неї Загальними умовами договорів кредитування, відкриття та подання рахунків підписала кредитний договір №GP-6404737. Із договору (оферти) встановлено, що банк надав позичальнику споживчий кредит на поточні потреби (загальні споживчі цілі), тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 Договору встановлено, що отримана відповідачем сума в розмірі 11680,88 грн. включала в себе наступні призначення: з метою рефінансування 10657,74 грн., оплата Договору страхування 1023,14 грн., сплата разової комісії 0,00 грн. (а.с.5-7). Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. За умовами частини 2 кредитного договору, процентна ставка по кредиту становить 9,00 % річних, розмір комісії за обслуговування кредиту - 1,35%. Проте в умовах договору відсутні пояснення в чому саме полягає кредитне обслуговування, та періодичність нарахування відсоткової ставки (щомісячна, річна ставка). Відповідно до Графіку платежів за кредитним договором (а.с.5), що є додатком до кредитного договору, сторони погодили строки та порядок внесення щомісячних платежів. При цьому в графіку, платіж "комісія за обслуговування кредиту" визначено в розмірі 157,69 грн., щомісячний платіж в розмірі 448,44 грн. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому банк нараховував, а відповідач сплачувала комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Таким чином, умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Відтак, суд дійшов висновку про незаконність встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит. Відповідач [PERSON] в особі свого представника, у відзиві на позовну заяву просила застосувати позовну давність, зокрема і до вимоги позову про стягнення неустойки за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 44575,44 грн. Статтею 257 ЦПК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ч.1 ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність один рік. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З поданої банком виписки з рахунку [PERSON] (а.с.10) вбачається, що у відповідача [PERSON] станом на 10.12.2019 року заборгованість по неустойці за порушення зобов`язань по кредиту становить 44575,44 грн., позивач у позові просить стягнути загальну суму заборгованості у розмірі 64256,74 грн., зазначаючи у позові, що загальна сума заборгованості включає у себе і штрафні санкції в розмірі 44575,44 грн. (а.с.2 зі звороту). У поданій позивачем виписці з рахунку [PERSON] не вказано за який період проведено нарахування неустойки, сума є не деталізованою, що позбавляє можливості встановити підставність та обґрунтованість такої вимоги, тому, за відсутності обґрунтованого, із зазначенням періодів нарахування штрафних санкцій, розрахунку заборгованості неустойки, дана вимога до задоволення не підлягає. Суд, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, зокрема відсутність наданого банком розрахунку нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій, дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 10862,87 грн., яка є заборгованістю за кредитом. Відтак, до задоволення підлягає позов в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 10862,87 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: partial