Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на 1/6 частинку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [PERSON] та [PERSON] були його батьками. Під час шлюбу вони придбали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зокрема спочатку ця квартира належала ЖБК «Домобудівельник-1», потім вона була надана батькам і у період з 1968 р. по 1980 р. вони виплатили пайові внески в повному обсязі. Зазначена квартира була оформлена на батька [PERSON] [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя матір заповітів не залишала. [INFO] помер його батько [PERSON] за життя батько залишив заповіт, відповідно до якого залишив все своє майно [PERSON] . Він звернувся до дванадцятої Харківської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , однак йому була відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не було надано документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. На момент виплати батьками пайових внесків за квартиру був чинний Кодекс про шлюб та сім`ю, відповідно до якого нажите подружжям за час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю. Таким чином [PERSON] належала Ѕ частина спірної квартири. На момент смерті матері, з нею проживали спадкоємці першої черги: чоловік [PERSON] , він та його брат [PERSON] таким чином після смерті матері він прийняв спадщину, зокрема 1/6 частину спірної квартири. Відповідач [PERSON] не бажає надавати нотаріусу правовстановлюючі документи на квартиру для оформлення спадщини, тому він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 17.10.2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.11.2018 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. Відповідач [PERSON] не погодившись з первісним позовом подав до суду зустрічну позовну заяву в якій зазначив, що право власності на спірну квартиру було зареєстроване за його батьком [PERSON] . У даній квартирі були зареєстровані його батьки, він та його брат [PERSON] , проте з листопада 2013 року [PERSON] не проживав за адресою реєстрації. У листопаді 2013 року [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] за згодою батька та матері були вселені в спірну квартиру. Але після вселення фактично у витратах на утримання квартири участі не приймали, систематично порушували правила співжиття, що виражалось у вчиненні фізичного та психологічного насилля щодо похилого віку батьків. Неодноразові виклики батьком [PERSON] міліції, звернення до райвідділу позитивних результатів не дали і лише після того, як батько [PERSON] 22.10.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації, під час розгляду даної справи [PERSON] з дружиною виїхали зі спірної квартири. З 2015 року речей [PERSON] в спірній квартирі не було. Окрім цього, весь цей час [PERSON] до батьків не навідувався, не піклувався про них, не цікавився їх життям і взагалі з ними не спілкувався. [INFO] померла мати, яка заповітів не залишала. [INFO] помер батько, який за життя залишив заповіт, відповідно до якого заповів все майно йому. Спадщина після смерті [PERSON] складається за Ѕ квартири, яку фактично прийняли спадкоємці [PERSON] та [PERSON] , оскільки саме вони проживали із спадкодавцем на час її смерті. Про те, що мати померла [PERSON] дізнався від знайомих та замість допомоги став висловлюватись на його адресою нецензурною лайкою. [PERSON] в організації поховання не допомагав, участі у похованні [PERSON] не приймав. Оскільки [PERSON] не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то мав би подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, однак зробив це через рік та два місяці, тобто фактично пропустив строк на подання заяви. Таким чином [PERSON] фактично спадщину після померлої [PERSON] не прийняв та має бути усунутий від спадкування за законом. В зв`язку з чим просив встановити факт не проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину від спадкодавця [PERSON] та усунути його від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] померлої [INFO] . Аналогічні обставини викладені відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву. Позивачем за первісним позовом [PERSON] подана відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідач посилається на те, що він не надав доказів постійного проживання з матір`ю. Однак ним була надана копія паспорта з відміткою про проживання за адресою [ADDRESS] . Крім того, в матеріалах спадкової справи є відповідь відділу реєстрації місця проживання у Немишлянському районі м. Харкова, що він проживав з матір`ю на день її смерті за зазначеною вище адресою. Інші доводи відповідача є неправдивим, недоведеними і такими, що не стосуються суті справи. Відповідач за первісним позовом [PERSON] надав заперечення на відповідь на відзив, яких зазначив, що документально підтверджено, що [PERSON] за спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав. Наявність його реєстрації за спірною адресою не вказує на фактичне проживання та прийняття спадщини. Ухвалою суду від 11.12.2018 року зустрічну позову заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 19.02.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначено, що [PERSON] вводить суд в оману, оскільки позов його батька був залишений без задоволення. Таким чином обставини про які зазначає [PERSON] в своєму позові не встановлені рішенням суду. Належними доказами не підтверджені посилання [PERSON] , що він виїхав зі спірної квартири. До смерті матері він постійно проживав за спірною адресою. Посилання [PERSON] на факти сплати комунальних послуг, призначення субсидії є безпідставними. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відповідь на відзив, я кому зазначив, що відзив на зустрічний позов є необґрунтованим. Ним належними доказами підтверджено факт не проживання [PERSON] з матір`ю на час відкриття спадщини. Батьку було відмовлено у задоволенні позову про виселення [PERSON] не через недоведення, а через відсутність доказів застосування до відповідачів заходів запобігання або заходів громадського впливу. Ухвалою суду від 17.04.2019 року було закрито підготовче провадження у справи та справу призначено до судового розгляду. (за первісним та зустрічним позовами). Ухвалою суду від 05.11.2019 року за клопотанням [PERSON] в судове засідання викликані свідки. Позивач та його представник подали письмову заяву с прохання закінчувати розгляд справи за їх відсутності. Позивні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити в задоволенні позову, зустрічний позов просили задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради надав заяву с прохання слухати справу за його відсутності, ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа Дванадцята харківська державна нотаріальна контора про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі прийшов до наступного. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.08.1965 року, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєне прізвище [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] в м. Харкові, батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] народився [INFO] в м. Харкові, батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.03.2018 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 18.09.2014 Реєстраційною службо Харківського міського управління юстиції Харківської області. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 268/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 209/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 03.07.2018 року державним нотаріусом Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] стало відсутність документів, що посвідчують право власно сіна спадкове майно. Згідно довідки ОСББ «Домобудівельнк-1» № 45 від 17.09.2018 року, зазначено, що [PERSON] та [PERSON] були членами ЖБК «Домобудівельник-1» і виплатили у повному обсязі пайові внески за 3 кімнатну квартиру, що знаходиться на 4 поверхі 5 поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Перший внесок було внесено у 1967 році, повну вартість виплачено у 1980 році повністю. Згідно довідки ОСББ «Домобудівельник-1» від 16.10.2014 року зазначено що [PERSON] є членом ОСББ «Домобудівник-1», зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , склад родини: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] син. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.11.2014 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.01.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.11.2014 року залишено без змін. [PERSON] надані копії звернень [PERSON] та відповідей органів поліції щодо сварок його та [PERSON] . Надані документи були предметом дослідження при розгляді цивільної справи № 641/11167/14-ц за позовом [PERSON] та їм надана оцінка судом під час ухвалення рішення у справі. Відповідно до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.3\~ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооператив» №9 від 18.09.1987, судам роз`яснено необхідність врахування, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ними у позичку, а після повної сплати пайового внеску\~квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Отже, як на момент виплати пайових внесків за спірну квартиру, так і на момент державної реєстрації права власності, вони визнається спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] належала Ѕ частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначена частина квартири. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У ч.1 ст. 1261 ЦК України вказано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. За ч. 1, 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. На момент смерті [PERSON] з нею за однією адресою були зареєстровані: її чоловік [PERSON] та її сини [PERSON] та [PERSON] . Таким чином після смерті [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контри 03.07.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру, тобто право позивача оспорюється, а тому підлягає захисту в судовому порядку. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано та знайшли свого підтвердження в ході розгляд справи. Щодо зустрічного позову [PERSON] суд зазначає наступне. Положеннями ч.ч.1,6\~ст. 29 ЦК України\~\~ передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з вимогами\~ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Статтею 1270 ЦК України\~встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців. Згідно п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012р. за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Як зазначено в ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] був допитаний в якості свідка та підтвердив суду обставини викладені у позовній заяві. Крім того була допитана в якості свідка [PERSON] , яка також підтвердила обставини викладені [PERSON] у позові. З боку [PERSON] в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердити факт проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , крім того свідки зазначили, що померла [PERSON] до останнього дня свого життя не потребувала сторонньої допомоги та догляду, у безпорадному стані не знаходилась. Оцінюючи показання свідків, суд дотримується встановленого\~ст. 212 ЦПК\~принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. Суд, оцінюючи у сукупності пояснення сторін, також враховує, що [PERSON] який є позивачем за зустрічним позовом та відповідно своїми свідченнями підтвердив викладені у позові обставини є зацікавленим у результаті розгляду справи, інші свідки надавали пояснення відповідно до викладених сторонами у справі обставин. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Так рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.11.2014 року (справа № 641/11167/14-ц) [PERSON] було відмовлено в усуненні перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселенням без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] . Так, зазначеним рішенням суду встановлено, що [PERSON] проживав в квартирі, яка належала на праві власності [PERSON] та заселився туди з його згоди. Обставин, що [PERSON] у спірній квартирі не проживав судом не встановлено. Надані [PERSON] копії звернень до правоохоронних органів [PERSON] з приводу вчинення сварок з боку його сина [PERSON] не є підтвердженням не проживання останнього за спірною адресою. Наявність таких заяв навпроти вказує на те, що [PERSON] за спірною адресою проживав та між ним та батьком траплялись сварки. Отримання субсидії на двох осіб, також не може бути підтвердженням факту непроживання особи у житловому приміщенні. Інших належних доказів, які б беззаперечно вказували на непроживання [PERSON] за спірною адресою на час відкриття спадщини [PERSON] не надані. Підстави для усунення від права на спадкування перелічені у ст. 1224 ЦК України, вони є зрозумілими та розширеному тлумаченню не підлягають. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. [PERSON] просить усунути [PERSON] від права на спадкування, оскільки останній не прийняв спадщину у відповідності до ч. 3,5,6 ст. 172 ЦК України, однак вказана обставина не є підставою для усунення від права на спадкування. В ході розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину, однак не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Також суд зазначає, що у ст. 1272 ЦК України відсутні частини 5 та 6. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та у їх задоволенні слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved