Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора КП «Гарант +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора. Позов мотивований тим, що 10.04.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Гарант+» Васюрою П.В. у відсутність та без відома позивача було звернено стягнення на майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на належну позивачу та [PERSON] квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки, серії та номерів: 4241, виданого 18.08.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.А., кредитного договору №026/0806/88-013, виданого 17.08.2006 року, договору відступлення права за іпотечними договорами, серія та номер: 6970, виданого 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 2189, виданого 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., повідомлення, серія та номер 4241, виданого 13.02.2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснено запис про право власності за №31162910 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1809972605101. На думку позивача, рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, оскільки ним дійсно укладався договір іпотеки, але з АКБ "ТАС-Комерцбанк», а не з ТОВ «Кредитні ініціативи» і даний договір має номер 026/0806/88-013-Z-01, а не 2189, як вказав державний реєстратор. Предметом договору іпотеки виступає квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] по [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] за підставу здійснення реєстрації права власності взяв неіснуючий договір іпотеки, оскільки підписаний позивачем договір іпотеки від 18.08.2006 року має номер 026/0806/88-013-Z-01, а не 6970. На момент укладення договору іпотеки №026/0806/88-013-Z-01, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, власниками квартири був позивач та його батьки [PERSON] та [PERSON] , а тому договір іпотеки вони підписували втрьох. [PERSON] помер і дана обставина відома ТОВ «Кредитні ініціативи», а реєстратор міг і повинен був перевірити цей факт. В даному випадку відбулась заміна однієї з сторін кредитного та іпотечного договорів, а саме кредитора та іпотекодержателя, яка відповідно до ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами кредитного та іпотечного договору взагалі не передбачене право банку в односторонньому порядку змінювати умови договору або передавати свої права іншим особам, а п. 30 договору іпотеки прямо передбачає, що внесення будь-яких змін в договір відбувається тільки за згодою сторін. Будь-яких згод в тому числі письмових позивач не надавав. Зміни в кредитний договір та договір іпотеки не вносились, а тому стороною залишається АКБ «ТАС-Комерцбанк», а не ТОВ «Кредитні ініціативи». В зв`язку з викладеним ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права іпотекодержателя та ним не являється. 07.06.2014 р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п.п.1 п. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Також позивач зазначає про те, що відповідно до п. 12.3.1. договору іпотеки АКБ «ТАС-Комерцбанк» мав право звернути стягнення на предмет іпотеки, попередньо провівши оцінку предмету іпотеки і у випадку, якщо заборгованість за кредитним договором менша, ніж його вартість повернути різницю протягом 60 днів. ТОВ «Кредитні ініціативи» квартиру не оцінило, не встановило дійсний розмір заборгованості. Відносини, пов`язані з держаною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 р. Відповідно до ч. 3 ст. 16 цього Закону визначено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі : договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житловим приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згаданий перелік є вичерпним, однак всупереч закону, державний реєстратор за підставу реєстрації прав власності безпідставно взяв кредитний договір, повідомлення та договори про відступлення права вимоги. Дії державного реєстратора також не узгоджуються з п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник крім документів, що зазначені у пункті 37 цього Порядку, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» позов не визнав у повному обсязі, посилаючись на відзив на позов. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. 10.04.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Гарант+» Васюрою П.В. було звернено стягнення на майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на належну позивачу та [PERSON] квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки, серії та номерів: 4241, виданого 18.08.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.А., кредитного договору 026/0806/88-013, виданого 17.08.2006 року, договору відступлення права за іпотечними договорами, серія та номер: 6970, виданого 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 2189, виданого 28.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., повідомлення, серія та номер 4241, виданого 13.02.2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснено запис про право власності за №31162910 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1809972605101. 18.08.2006 року [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (після зміни найменування ПАТ «Сведбанк») було укладено кредитний договір №026/0806/88-013, за умовами якого [PERSON] , отримав кредит в сумі 30 000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту до 20.07.2016 року. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між АКБ «ТАС «Комерцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір №026/0806/88-013-Z-01 від 18.08.2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим №4241. Згідно з договором іпотеки було передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з рішенням Вінницької міської ради №71 від 25.12.2015 р. «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в [ADDRESS] було перейменовано на вулицю [ADDRESS] . 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, згідно з яким відступлено право вимоги в тому числі і за кредитним договором. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно з яким відступлено право вимоги, в тому числі і за кредитним договором. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, який нотаріально посвідчений та між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, який нотаріально посвідчений, згідно з п. 1.2 якого іпотекодержатель передає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, в тому числі і за договором іпотеки. Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» є новим кредитором і правонаступником за кредитним договором і договором іпотеки, в зв`язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість згідно з додатком №2 від 21.11.2017 року. Станом на 01.09.2018 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 93068,54 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на дату розрахунку становить 2\~631 925, 91 грн., а саме: 21825,92 доларів США (617224,72 грн. за курсом НБУ) заборгованість за кредитом, 15\~157,54 долари США (428646,70 грн. за курсом НБУ) заборгованість за процентами та 56085,08 доларів США (158604,49 грн. за курсом НБУ) заборгованість з пені. Відповідно до п. 10.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 11 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним). Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього закону. Пунктом 12 договору іпотеки передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі і згідно з пп.12.3. Згідно з п.п.12.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених в пп. 12.3.1 та пп.12.3.2 цього пункту договору іпотеки. Відповідно до пп. 12.3.1. договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому підпункті п. 12.3 договору іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідно до абзацу 3 пп.12.3.1 договору іпотеки сторони із змісту ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положення цього підпункту п. 12.3 договору іпотеки є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавців або позичальника. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в редакції на дату укладання договору іпотеки договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосовувати інші, встановлені цим законом способи звернення на предмет іпотеки. Отже, в договорі іпотеки зазначене пряме іпотечне застереження, яке в законодавстві України передбачалося на час укладання договору іпотеки, так і передбачено на даний час. Відповідно до ч.1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 14.02.2019 року на адресу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було направлено рекомендованим листом повідомлення з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором, розмір якого визначений станом на 01.09.2018 року із застереженням, що в разі не погашення заборгованості по кредитному договору банком (іпотеко держателем) буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. 19.02.2019 року відправлення не було вручене адресатам, а 03.03.2019 року повернуто за зворотньою адресою. Право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем було зареєстроване 10.04.2019 року тобто процедура та строки, визначені законом були дотримані. Повернення від боржника належно направленої вимоги за закінченням встановленого строку зберігання свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. Повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржник про наявність заборгованості. Такий правовий висновок зазначений в Постанові Верховного суду від 29.08.2018 р. у справі №755/5691/16-ц. Згідно ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. 11 лютого 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Ассіст» було проведено оцінку предмету іпотеки, яка станом на 01.02.2019 р. становить 908 658,00 гривень. Строк дії оцінки 6 місяців. Заборгованість лише по тілу кредиту і процентах станом на 01.09.2018 р. у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становила 1 045 871,42 грн. Тобто, банком було дотримано процедуру щодо визначення вартості предмета іпотеки на який звертається стягнення шляхом набуття права власності іпотекодержателем. Відповідно до пп. 1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими ми, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. На переконання суду, до виниклих правовідносин цей закон не підлягає застосуванню з таких причин: -предмет іпотеки не продавався (не відчужувався), а був набутий іпотекодержателем у власність в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором, крім цього на це була згода іпотекодавця, яка визначена іпотечним застереженням в Договорі іпотеки; -вимоги ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні договору іпотеки. Відповідна правова позиція визначена у постанові Верховного суду від 12.07.2018 року, справа №372/977/16-ц, провадження №61-30624св18 та у постанові Верховного суду від 13.06.2018 року, справа №645/5280/16-ц. Також у повідомленні-вимозі банку йдеться, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», позичальнику буде прощено (анульовано) залишок заборгованості за кредитним договором. Тобто прощення решти боргу є свідченням того, що за рахунок предмета іпотеки було повністю погашено заборгованість за кредитним договором, що не дає підстав застосувати пп. 2 п. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті», а саме: 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки)». Отже, посилання позивача на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як причину незаконних дій відповідача є безпідставним. На переконання суду, в діях державного реєстратора відсутні порушення чинного законодавства України. Згідно з ч. 2 т. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 14 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться зокрема на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Норми ЗУ «Про іпотеку», зокрема ст. ст. 36-37 цього закону передбачають, що застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а відповідно є підставою для набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 р. для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1)копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2)документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3)заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Статтею 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений вичерпний перелік підстав, які надають можливість державному реєстратору відмовити у державній реєстрації прав на нерухоме майно. Жодної підстави, на які посилається позивач в позовній заяві, положення цієї статті не містять. А положеннями ч. 5 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених ч. 1 цієї статті заборонена. Відтак, дії відповідача державного реєстратора не суперечать положенням Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 13 ст. 83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач разом з поданням відзиву. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Крім того, сторони в справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed