Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на будинок № 14 по вул.Черняховського в м.Бердичеві, шляхом продажу вказанного предмету іпотеки, в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором № ZRSWGA00000143 від 13.04.2007 року, в розмірі 59648,97 доларів США, що складає 476595,27 грн. В судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, позивач змінив предмет позову та збільшив позовні вимоги і просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованність за кредитним договором №ZRSWGA00000143 в розмірі 84667,43 доларів США, що еквівалентно 1788740,51 грн., по курсу НБУ 21,126666 грн./дол. США станом на 03.08.2015 року, посилаючись на те, що 13.04.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №ZRSWGA00000143 від 13.04.2007 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 22000.00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.04.2017 року. Відповідач зобов`язавcя повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, 13.04.2007 року з відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок № 14 по вул.Черняховського в м.Бердичеві, яке належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Позивач свої зобов`язання виконав, та надав відповідачу кредитні кошти у вищевказаній сумі. Відповідач зобовязання не виконує належним чином, у зв`язку з чим, станом на 03.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі позовної суми, а тому просить стягнути заборгованість в зазначеній сумі та судові витрати з відповідача по справі. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки будинку №\~ ZRSWGA00000143 від 13.04.2007 року, та внесення до державного реєстру іпотек відомостей про виключення запису з реєстру щодо нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки\~ № ZRSWGA00000143 від 13.04.2007 року, а саме житлового будинку №14 по вул.Черняховського в місті Бердичеві\~посилаючись на те, що у момент вчинення вказаних правочинів, вона неправильно сприймала суб"єктивний склад правочинів, та їх правові наслідки. Вважала, що кредитна угода укладалась для отримання коштів [PERSON], якому вона після підписання усіх документів необхідних для отримання кредиту, передала отримані у банку грошові кошти, та була переконана, що саме він буде нести зобов"язання з погашення кредиту. При цьому посилається на те, що вироком Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2013 року встановлено, що [PERSON] з метою заволодіння чужим майном, шляхом отримання та неповернення кредитних коштів в банківській установі, шляхом зловживання її довірою та введення в оману обіцянками щодо подальшого особистого виконання фінансових зобов"язань перед банківською установою, вмовив її вчинити правочин з банківською установою з подальшою передачею йому кредитних коштів. Таким чином вважає, що саме злочинні дії [PERSON], сприяли спотворенню сприйняття нею обставин, що мали місце при укладанні зазначених договорів, та вплинули на її волевиявлення, яке не було вільним, і не відповідало її намірам як суб"єкта правочину. За відсутності такої помилки правочини з банком не були б укладені. Крім того вважає, що договір іпотеки було укладено з порушенням ст.65 СК України, оскільки на момент укладання договору будинок перебував у спільній сумісній власності подружжя, і на момент укладення оспорюванного договору, згоди другого із подружжя не було отримано. Представник позивача - ПАТ КБ "ПриваБанк" надав до суду заяву в якій збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - позивач по справі [PERSON] будучи повідомленною про день час і місце розгляду справи у судове засідання не з"явилась, її представник [PERSON], позовні вимоги заявлені у зустічному позові підтримала в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог ПАТ КБ " ПриватБанк " заперечила. Вислухавши пояснення представника відповідача та позивача по справі [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог заявленних ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованності, а позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів залишити без задоволення за безпідставністю. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 13.04.2007 року між позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRSWGA00000143, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 22000.00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.04.2017 року, а відповідач зобов`язавcя повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, 13.04.2007 року, з відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок № 14 по вул.Черняховського в м.Бердичеві, яке належало їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти у вищевказаній сумі. Відповідач зобовязання не виконує належним чином, у зв`язку з чим, станом на 03.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 84667,43 доларів США, що еквівалентно 1788740,51 грн., по курсу НБУ 21,126666 грн./дол. США станом на 03.08.2015 року. Договір є кредитним договором, за яким позивач зобов`язується надати грошові кошти відповідачу у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1054 Цивільного Кодексу України та умов укладеного договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтями 509, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Крім того, зобов`язання є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов`язків. Оскільки, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, станом на 03.08.2015 року утворилась заборгованість яка складається з: 22663,78 дол. США, екв. 478810,11 грн. - заборгованість за кредитом. 18786,84 дол.США, екв. 396903,29 грн. по процентам за користування кредитом, 572,00 дол.США, екв. 12084,45 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 42644,81 дол. США, екв 900942,66 грн. заборгованість з пені, а тому, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, і підлягаючими задоволенню в повному обсязі. При цьому, вирішуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним кредитного та іпотечних договорів суд виходить з того, що 13.04.2007 року між позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRSWGA00000143, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 22000.00 доларів США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.04.2017 року, а відповідач зобов`язавcя повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, 13.04.2007 року, з відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок № 14 по вул.Черняховського в м.Бердичеві. Позивачка-відповідачка [PERSON] в позовній заяві зазначає, що під час вчинення правочинів, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, і при цьому, саме злочинні дії [PERSON] сприяли спотворенню сприйняття нею обставин, що мали місце при укладанні зазначених договорів, та вплинули на її волевиявлення, яке не було вільним, і не відповідало її намірам як суб"єкта правочину. В цивільному праві правочини, вчинені внаслідок обману, помилки або під впливом тяжкої обставини, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Положення статті 229 ЦК України 2003 року визначають правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки. Так, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно до статті 203 ЦК України 2003 року, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій кредитного та іпотечного договорів, копії вироку Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2013 року на який посилається позивачка, [PERSON] розуміла характер вчинених нею правочинів, права та обов"язки сторін правочину, але при цьому була введена в оману зі сторони засудженного за вироком суду [PERSON], обіцянками, щодо подальшого особистого виконання фінансових зобов"язань перед банківською установою. Оскільки, в ході судового засідання не було встановлено неправильного сприйняття позивачкою [PERSON] фактичних обставин правочинів які нею оспорюються, що могло вплинуло на її волевиявлення, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо визнання правочину недійсним як укладенного під впливом помилки, оскільки помилка допущена стороною внаслідок власного недбальства, незнання закону, чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Суд також, невбачає підстав для визнання кредитного та іпотечного договорів недісними як вчинених під впливом обману, оскільки як встановлено в судовому засіданні, обман позивача було здійснено третьою стороною за власною ініціативою, і третя особа якою є засуджений [PERSON] не був представником сторони правочину при його вчиненні, і не здійснював впливу на позивачку з відома або на прохання другої сторони. Так, згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним. Виходячи зі змісту ст.230 ЦК України, неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину, є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони, ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи, а саме друга сторона правочину. Друга сторона правочину може спонукати потерпілого до вчинення правочину як безпосередньо, так і через третіх осіб, при цьому такий вплив на потерпілого має чинитися з відома або на прохання другої сторони правочину. Суд також вважає безпідставними посилання позивача на недійсність правочину іпотеки, який був вчинений з порушенням ст.65 СК України, за відсутності згоди другого з подружжя як співвласника будинку, оскільки на момент укладання договору іпотеки, будинок перебував у спільній сумісній власності подружжя. Так, виходячи зі змісту ч.2, ст.369 ЦК України, яка презюмує згоду всіх співвласників у разі вчинення одним із них правочину щодо розпорядження об"єктом спільної сумісної власності, інші співвласники до участі в справі не залучаються. Разом з тим, у разі відсутності такої згоди інші співвласники з цих підстав можуть пред"явити позов про визнання такого правочину недійсним (ч.4 ст.369 ЦК України). Таким чином, правочин щодо розпорядження одним із співвласників об"єктом спільної сумісної власності може бути визнаний недійсним з мотивів відсутності згоди інших співвласників на його вчинення, лише на вимогу цих співвласників та лише в тому разі, якщо буде доведено, що інша сторона правочину знала або за обставинами справи повинна була знати про відсутність згоди інших співвласників на його вчинення. Такий висновок випливає як з системного аналізу ст.388 та 390 ЦК України, ст.65 СК України, так і з необхідності забезпечення стабільності цивільного обороту в державі, що є одним із завдань цивільного законодавства. З огляду на вказане, суд вважає безпідставними вимоги, щодо внесення до державного реєстру іпотек відомостей про виключення запису з реєстру щодо нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки\~ № ZRSWGA00000143 від 13.04.2007 року, а саме житлового будинку №14 по вул.Черняховського в місті Бердичеві, оскільки така вимога є похідною від визнання оспорюваних правочинів недійсними. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати позивача: судовий збір у розмірі 3768,70 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved