Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

28.11.2018 року позивач звернулася в суд із вказаним позовом, де зазначила, що 15.06.2006 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк", яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк" і нею було укладено кредитний договір №СМ-001/209/2006, відповідно до якого вона отримала кредит в сумі 50100 доларів США на придбання нерухомого майна з кінцевим строком повернення 15.06.2013 року. Крім того, з метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання між нею та Акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк Україна» 16.06.2006 року був укладений договір іпотеки №РСМ-001/209/2006, відповідно до якого вона передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: адмінприміщення з майстернею літ."З"- приміщення 1-1а площею 11,0 кв.м., 1-2 площею 96,1 кв.м., 1-11 площею 17,7 кв.м., 1-12 площею 56,0 кв.м., 2-1а площею 11.0 кв.м., 2-7 площею 14,2 кв.м., 2-8 площею 34,4 кв.м., 2-9 площею 9,6 кв.м., 2-10 площею 24,1 кв.м., 2-11 площею 13,9 кв.м. та склад літ "И" - приміщення 1-6 площею 14,9 кв.м., 1-7 площею 16,9 кв.м., 1-8 площею 31,5 кв.м., 1-9 площею 67,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 27.04.2007 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" було укладено кредитний договір №СМ-SME010/006/2007, про надання кредиту в сумі 35000 доларів США на споживчі цілі, з кінцевим строком повернення 27.04.2007 року. В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за рекдитними договорами №СМ-001/209/2006 та №СМ-SME010/006/2007 між нею та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" 27.04.2007 року був укладений договір іпотеки №РМ SME010/006/2007 відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно: адмінприміщення з майстернею літ."З"- приміщення 1-1а, 1-2, 1-11, 1-12, 2-1а, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11 та склад літ "И" - приміщення 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, на предмет іпотеки за договорами від 16.06.2006 року встановлено обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 3347615 та за договором іпотеки від 27.04.2007 року встановлено обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційнеий номер обтяження 4898019. В послідуючому ТОВ «ОТП Факторінг Україна» за договором про відступлення права вимоги набуло майнових прав на об`єкт обтяження, власником якого є [PERSON] .. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 23.10.2017 року у цивільній справі №295/8786/17 було відмовлено ТОВ «ОТП Факторінг Україна» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №СМ-001/209/2006 та №СМ-SME010/006/2007 в зв`язку із спливом строку позовної давності за основним зобовязанням - ч.4 ст.267 ЦК України. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 28.08.2018 року у цивільній справі №296/9444/17 залишено без змін рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10.05.2018 року, яким задоволено позов [PERSON] до «ОТП Факторігн Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на те, що у кредитора немає жодної можливості у судовому чи позасудовому порядку реалізувати свої права через втрату права вимоги до позичальника, а також пропуск загального трирічного строку позовної давності для захисту свого порушеного права в судовому порядку, та не здійснення ним протягом цього ж строку свого права на позасудовий захист, позивач просила: «Визнати припиненою іпотеку нерухомого майна: адмінприміщення з майстернею літ."З"- приміщення 1-1а площею 11,0 кв.м., 1-2 площею 96,1 кв.м., 1-11 площею 17,7 кв.м., 1-12 площею 56,0 кв.м., 2-1а площею 11.0 кв.м., 2-7 площею 14,2 кв.м., 2-8 площею 34,4 кв.м., 2-9 площею 9,6 кв.м., 2-10 площею 24,1 кв.м., 2-11 площею 13,9 кв.м. та склад літ "И" - приміщення 1-6 площею 14,9 кв.м., 1-7 площею 16,9 кв.м., 1-8 площею 31,5 кв.м., 1-9 площею 67,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - за договором іпотеки №РСМ-001/209/2006 від 16.06.2006 року. Визнати припиненою іпотеку нерухомого майна: адмінприміщення з майстернею літ."З"- приміщення 1-1а, 1-2, 1-11, 1-12, 2-1а, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11 та склад літ "И" - приміщення 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за договором іпотеки №РМ SME010/006/2007 від 27.04.2007 року. Вилучити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження, а саме: Договір іпотеки від 16.06.2006 р., реєстраційний №8766, Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., зареєстровано 17.06.2006 року, реєстраційний номер обтяження: 3347624, тип обтяження: іпотека. Вилучити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження, а саме: Договір про відступлення права вимоги від 24.12.2010 р., реєстраційний №9966, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстровано 06.01.2011 року, реєстраційний номер обтяження: 4898176, тип обтяження: іпотека. Зняти заборону на нерухоме майно та виключити запис із реєстраційним номером 4898019 з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] за договором іпотеки від 16.06.2006 року, зареєстровано 17.06.2006 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я.. Зняти заборону на нерухоме майно та виключити запис із реєстраційним номером 4898019 з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] за договором іпотеки від 27.04.2007 року, зареєстровано 28.04.2007 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я..» 26.03.2019 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що чинне законодавство не передбачає такої підстави припинення зобов`язань як сплив строку позовної давності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.06.2006 між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк", яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк" і позивачем було укладено кредитний договір №СМ-001/209/2006, відповідно до якого вона отримала кредит в сумі 50100 доларів США на придбання нерухомого майна з кінцевим строком повернення 15.06.2013 року (а.с.6). З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання між між позивачем та Акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк Україна» 16.06.2006 року був укладений договір іпотеки №РСМ-001/209/2006, відповідно до якого позивач передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: адмінприміщення з майстернею літ."З"- приміщення 1-1а площею 11,0 кв.м., 1-2 площею 96,1 кв.м., 1-11 площею 17,7 кв.м., 1-12 площею 56,0 кв.м., 2-1а площею 11.0 кв.м., 2-7 площею 14,2 кв.м., 2-8 площею 34,4 кв.м., 2-9 площею 9,6 кв.м., 2-10 площею 24,1 кв.м., 2-11 площею 13,9 кв.м. та склад літ "И" - приміщення 1-6 площею 14,9 кв.м., 1-7 площею 16,9 кв.м., 1-8 площею 31,5 кв.м., 1-9 площею 67,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). 27.04.2007 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" було укладено кредитний договір №СМ-SME010/006/2007, про надання кредиту в сумі 35000 доларів США на споживчі цілі, з кінцевим строком повернення 27.04.2007 року (а.с.10). В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за рекдитними договорами №СМ-001/209/2006 та №СМ-SME010/006/2007 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" 27.04.2007 року був укладений договір іпотеки №РМ SME010/006/2007 відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно: адмінприміщення з майстернею літ."З"- приміщення 1-1а, 1-2, 1-11, 1-12, 2-1а, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11 та склад літ "И" - приміщення 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, на предмет іпотеки за договорами від 16.06.2006 року встановлено обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 3347615 та за договором іпотеки від 27.04.2007 року встановлено обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційнеий номер обтяження 4898019 (14-15). 24.12.2010 року ТОВ «ОТП Факторінг Україна» за договором про відступлення права вимоги набуло майнових прав на об`єкт обтяження, власником якого є [PERSON] (а.с.16-18). Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 23.10.2017 року у цивільній справі №295/8786/17 було відмовлено ТОВ «ОТП Факторінг Україна» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №СМ-001/209/2006 та №СМ-SME010/006/2007 в зв`язку із спливом строку позовної давності за основним зобовязанням - ч.4 ст.267 ЦК України (а.с.19). Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 28.08.2018 року у цивільній справі №296/9444/17 залишено без змін рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10.05.2018 року, яким задоволено позов [PERSON] до «ОТП Факторігн Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.21). Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатиш гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу 1 книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статгі 608 та 609 ЦК І України). і Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якої о особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду не залежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ІДК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ІДК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визначає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, суд дійшов до висновку про те, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Крім цього, відповідно до п.6.4.1 Договору іпотеки №РСМ-001/209/2006 від 16.06.2006 року Іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. В зв`язку з чим посилання позивача, на те, що відповідачем втрачена будь-яка можливість у позасудовому порядку реалізувати свої права на іпотечне майно не відповідають дійсності та не приймаються судом до уваги. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача про визнання договорів іпотеки припиненими. Оскільки підставою вимог про зняття заборони з іпотечного нерухомого майна позивачем зазначено припинення договорів іпотеки, то вказані вимоги як похідні також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed