Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В своїх позовних вимогах позивач пояснив, що ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] 30 серпня 2006 року уклали кредитний договір № TEK0GK00520014. Відповідно до кредитного договору позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21774,00 доларів США строком до 27 серпня 2021 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку в встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] 30 серпня 2006 року уклали договір іпотеки № TEK0GK00520014. Згідно п.7 договору іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,20 кв.м., житловою площею 23,80 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. ПАТ КБ « Приват Банк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 12 грудня 2011 року суд ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 42,20 кв.м., житловою площею 23,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк». Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки з відповідачем [PERSON] зареєстровані також відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивач вважає, що відповідачі підлягають виселенню та просить даний позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача Шацька С.І. підтримала позовні вимоги та суду пояснила, що відповідачів необхідно виселити, добровільно виселятися вони не бажають, вимоги банку про добровільне виселення відповідачем [PERSON], отримувалися, але залишилися без задоволення. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заперечила проти позову та просила у позові відмовити, оскільки зважаючи на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідачі використовують передане в іпотеку житло для постійного проживання і іншого житла не мають. Відповідно до цього Закону не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Окрім того, банком порушено порядок виселення, передбачений ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закон України «Про іпотеку», оскільки мешканцям квартири - відповідачам по справі вимоги про виселення не надсилались. В судовому засіданні представник третьої особи служби у справах дітей Кременецької райдержадміністрації заперечив проти позову, пояснив, що згоди на виселення неповнолітніх дітей [PERSON] служба не надавала, окрім того, дією мораторію таке виселення забороняється. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд встановивив наступні факти та відповідні їм правовідносини: 30 серпня 2006 року ПАТ КБ «Приват Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір № TEK0GK00520014. На забезпечення виконання даного кредитного договору 30 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належну відповідачу квартиру загальною площею 42,20 кв.м., житловою площею 23,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2011 року у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ТЕК0GК00520014 від 30.08.2006 року у розмірі 19168,87 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки , що зазначене в договорі іпотеки від 31 серпня 2006 року : квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку» публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» всіх повноважень продавця , необхідних для здійснення продажу з початковою ціною предмета іпотеки згідно з експертною оцінкою. Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» прийняв рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки та повідомив відповідача [PERSON] про необхідність виселення з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], який також є законним представником неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати в квартирі, яка є предметом іпотеки. Відповідно до ч. 1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч.1,3 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03.06.2014 року передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Доказів того, що відповідачі мають інше нерухоме майно, придатне для споживання, суду подано не було. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. За таких обставин, відповідачі підлягають не підлягають виселенню з квартири , яка розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03.06.2014 року розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed