Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06 грудня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 9607 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на приміщення магазину "[INFO]" вбудованого в житловий будинок [ADDRESS], на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" для сплати боргу у розмірі 53492,26 доларів США, що є еквівалентним 429097,80 грн. на підставі договору іпотеки, посвідченого 21.07.2008р. нотаріально. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис виконаний без достатніх правових підстав, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив пакет документів, поданий відповідачем для вчинення напису, на відповідність вимогам ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат". При цьому нотаріус не перевірив безспірність заборгованості та наявність права вимоги у ТОВ "ОТП Факторинг Україна", оскільки договір іпотеки був укладений з іншою особою - ЗАТ "ОТП Банк". Тому позивач просить суд визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 9607 від 06.12.2011р., вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. З досліджених матеріали справи, вбачається, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №CM-SME309/262/2008, згідно умов якого позивач отримав 54 000,00 Доларів США. Для забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" було укладено договір іпотеки №РС-SМЕ309/262/2008 за яким Іпотекодержателю - ЗАТ "ОТП Банк" було передано в іпотеку нерухоме майно - приміщення магазину "[INFO]" вбудованого в житловий будинок [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Договір іпотеки 21.07.2008р. посвідчено державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори [PERSON] за №4061. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 06 грудня 2011 року вчинено виконавчий напис № 9607 про звернення стягнення на нерухоме майно - приміщення магазину "[INFO]" вбудованого в житловий будинок [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" за борг у розмірі 53 495,44 доларів США на підставі договору іпотеки, посвідченого 21.07.2008р. Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстром №4061. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчинає виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» передбачено, що при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів ностаріусів», для виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було виконані вимоги законодавства щодо вчинення виконавчого напису та надані всі необхідні документи для його вчинення. Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Така ж правова позиція закріплена в п.10 Узагальнення судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року, де зазначено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безпірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Натомість, спірність розміру заборгованості полягає в тому, що позивач може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, що позивачем здійснено не було та саме це доводить безспірність вимог відповідача, зазначених у виконавчому напису нотаріуса. Отже, суд приходить до висновку, що при вчиненні виконавчого напису від 06.12.2011 року, нотаріус ДМНО Бондар І.М. діяла в межах Закону України «Про нотаріат», а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позову [PERSON] На підстав вищевикладеного,

Outcome: dismissed