Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариства комерційний банк „ ПриватБанк " звернулось в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору № MKTWGK00000036 від 24 травня 2006 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 31 311,00 доларів США зі сплатою відсотків 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 23 травня 2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ „ПриватБанк " та відповідачем [PERSON] 26 травня 2006 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 23, загальною площею 79,91 кв. м., житловою площею 63,14 кв. м., що знаходиться по [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору № MKTWGK00000036 від 24 травня 2006 року відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов'язань, не погашає кредит та що місячно не сплачує відсотки за користування кредитними кошткми. Станом на 18 грудня 2013 року відповідач має заборгованість у сумі 42412,54 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 21698,65 доларів США, заборгованості за процентами у сумі 10421,49 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1848,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 8444,40 доларів США. В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору 42412,54 долари США що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день пред'явлення позову становить 338876 гривень 19 копійок просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 79,91 кв. м та корисною площею 63,14 кв. м , та виселити всіх мешканців з будинку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, а надіслав суду заяву в якій просить розглядати справу у відсутності представника позивача та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи в порядку ст.224 ЦПК України Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № MKTWGK00000036 від 24 травня 2006 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 31 311,00 доларів США зі сплатою відсотків 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 23 травня 2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ „ПриватБанк " та відповідачем [PERSON] 26 травня 2006 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 23, загальна площа 79,91 кв. м., житлова площа 63,14 кв. м., що знаходиться по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не погашає щомісячно кредит та відсотки за його користування і станом на 18 грудня 2013 року має заборгованість у сумі 42412,54 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 21698,65 доларів США, заборгованості за процентами 10421,49 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 1848,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 8444, 40 доларів США. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається також і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Відповідно частини 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при розгляді позову іпотеко держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що відповідно до частини 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з для отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи те що позивачем не зазначено кого хто підлягає виселенню, хто проживає у іпотечному будинку то заявлені вимоги про виселення слід залишити без розгляду. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. 15 квітня 2014 року ПАТ "Приватбанк" направив лист відповідачам з вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, нарахованих за користування кредитними коштами в тридцяти денний строк та у разі не виконання в зазначений строк цієї вимоги банком буде розпочате звернення стягнення на предмет іпотеки. Лист містить також вимогу про добровільне звільнення житлового будинку усіма мешканцями у разі невиконання порушеного зобов'язання. Вказаний лист з вимогою [PERSON] отримав 20 квітня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 4 квітня 2014 року за № 905537013. У передбачений тридцяти денний строк вказана вимога відповідачем не виконана. Відповідно до договору іпотеки від 25 травня 2006 року (розділ 5) сторони визначили, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено як на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або ж відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. При цьому, у разі порушення умов кредитного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про усунення порушення не пізніше тридцяти денного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору за Закону України "Про іпотеку". Банком виконані обов'язки, передбачені законом та договором щодо направлення повідомлення відповідачам, а отже наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Однак, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті " від 03 червня 2014 року. Відповідно до пункту 1 ст.1 вказаного Закону, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку ", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З договору іпотеки вбачається що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] його загальна площа не перевищую 250 кв. м., а тому є всі підстави для застосування до вказаних правовідносин правил, визначений пунктом 1 ст.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до частини 1 ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Та обставина, що на момент ухвалення рішення у справі Закон вже діяв є підставою для визначення порядку звернення рішення до виконання. У відповідності до частини 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial