Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Скаржник [PERSON] звернувся до суду зі скаргою до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження (в порядку ст.383 ЦПК України). На підтвердження своїх вимог скаржник посилається на те, що 29.01.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за його позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про усунення перешкод щодо спілкування з дитиною, було ухвалене рішення, яким його позовні вимоги були задоволені частково, а саме: зобов'язано [PERSON] не чинити йому перешкоди та встановлений спосіб його участі у виховані дитини. Оскільки [PERSON] відмовлялась добровільно виконувати судове рішення, він 11.03.2014 року вимушений був звернутись до відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції з виконавчим листом, виданим 10.02.2014 року Нікопольським міськрайонним судом, для примусового виконання судового рішення. 11.03.2014 року відповідачем було відкрите виконавче провадження. 21.06.2014 року він отримав по пошті постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 20.05.2014 року про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням [PERSON] вимог виконавчого документа. Вважає, що вищевказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України „Про виконавче провадження", виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими, відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 29.01.2014 року визначений наступний спосіб його участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO]: періодичність побачень - два рази на тиждень; дні тижня - вівторок, четвер; тривалість - три години на день за домовленістю з матір'ю дитини; місце зустрічей - місце проживання матері або батька, або іншому місці за домовленістю між батьками та у присутності матері. Виходячи з того, що, відповідно до положень ЦК, СК України, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою; обов'язки по вихованню дитини лежать на батьках до повноліття дитини; особа набуває повноліття з досягненням 18 років, визначений Нікопольським міськрайонним судом спосіб його участі у вихованні доньки діє до 06.09.2030 року, тобто не носить одноразовий характер і не обмежується двома місяцями. В даному випадку, суб'єкт оскарження, з огляду на положення ст.1 Закону України „Про виконавче провадження", повинен контролювати виконання судового рішення до 06.09.2030 року і не мав правових підстав для закриття виконавчого провадження раніше вказаної дати. Суб'єкт оскарження не взяв до уваги вищевказані обставини та характер даних правовідносин, що призвело до незаконного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Після закриття виконавчого провадження, [PERSON] продовжує ігнорувати рішення суду або взагалі не дає йому можливості бачитись з донькою, або надає спілкуватись з нею, але менше, ніж три години. Факт закриття виконавчого провадження позбавило його можливості звернутись до Суб'єкта оскарження з метою фіксування невиконання [PERSON] рішення суду та вчинення відповідних дій щодо примусового його виконання. Також, відповідно до положень ст.205 ЦПК України, він не може звернутись до суду з новим позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду від 29.01.2014 року, даний спір вже розглядався та був вирішений по суті. Суб'єкт оскарження, незаконно закінчивши виконавче провадження з урахуванням того, що [PERSON] добровільно не виконує рішення суду, фактично позбавив його можливості захистити свої законні права та бачитись з дитиною. Крім того, як зазначалось вище, суб'єкт оскарження закінчив виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням [PERSON] вимог виконавчого документу, з чим неможливо погодитись, виходячи з наступного. Стверджуючи про факт виконання [PERSON] вимог виконавчого документу, суб'єкт оскарження посилається на акти державного виконавця від 09.04.2014 року, 29.04.2014 року, 20.05.2014 року. Актом державного виконавця від 08.04.2014 року було встановлено та засвідчено, що він спілкувався з донькою біля будинку [PERSON] на дитячій площадці з 12 год. 20 хв. до 13 год. 10 хв. Тобто, час його спілкування з донькою складав всього 50 хвилин, замість встановлених судом три години, що в свою чергу вказує на порушення [PERSON] рішення суду. Таким чином, державний виконавець фактично зафіксував порушення [PERSON] рішення Нікопольського міськрайонного суду від 29.01.2014 року, а не його виконання в повному обсязі. В актах державного виконавця від 29.04.2014 року, 20.05.2014 року встановлено, що він лише спілкувався з дитиною 29.04.2014 року - о 16 годині, а 20.05.2014 року - 16 год. 30 хв. В той же час, ці акти не містять і не підтверджують факт тригодинного його спілкування з донькою, як це визначено рішенням суду. Слід зазначити, що з моменту ухвалення Нікопольським міськрайонним судом рішення від 29.01.2014 року, [PERSON] ніколи не давала йому спілкуватись з дитиною три години. Таким чином, суб'єкт оскарження не може використовувати вищезазначені акти як докази того, що [PERSON] фактично в повному обсязі виконує рішення суду, а отже не мав правових підстав посилатись на ці акти і закінчувати виконавче провадження. Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до ч.1,2 ст.384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду, який видав виконавчий документ, безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Згідно з ч.1 ст.386 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За таких обставин звернувся до суду і просить визнати дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] щодо закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 883, виданого 10.02.2014 року Нікопольським міськрайонним судом, неправомірними та скасувати постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 20.05.2014 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 883, виданого 10.02.2014 року Нікопольським міськрайонним судом, у зв'язку з фактичним виконанням боржником виконавчого документа. В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги свого довірителя в повному обсязі і суду пояснив, що, на його думку, закриття виконавчого провадження відбулось незаконно. Виконавчий лист не носить одноразового характеру і діє до 2030 року. Вважає безпідставним твердження про повне виконання рішення суду, оскільки, навіть складені Акти не засвідчують тригодинного спілкування його довірителя зі своєю донькою. Фактично виконання рішення суду не відбулось. Зараз виконавче провадження закрито, а подати новий позов до суду його довіритель не має змоги, бо справа вже вирішена по суті. Суб"єкт оскарження в судовому засіданні проти скарги заперечував, посилаючись на подані ним письмові заперечення, де вказує на те, що 01.03.2014 за заявою [PERSON] на виконання до відділу державної виконавчої служби надійшов вищезазначений виконавчий документ. 11.03.2014 року, у відповідності до ст.25 Закону України „Про виконавче провадження", державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Того ж дня примірник постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано боржниці рекомендованим листом до виконання, а стягувачу до відома. 02.04.2014 року на особистому прийомі у державного виконавця в приміщенні відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження по вищезазначеному виконавчому документу та подала заяву, в якій зазначила, що вимоги виконавчого документа визнала повністю, постанову про відкриття виконавчого провадження поштою не отримала, а у відділі державної виконавчої служби отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження і просить винести постанову про відкладення провадження виконавчих дій. У відповідності до ст.35 Закону України, „Про виконавче провадження", державним виконавцем винесена постанова про відкладення провадження виконавчих дій в строк до 14.04.2014 року. Того ж дня примірник постанови надіслано сторонам виконавчого провадження. Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну виконавчу службу" та ст.2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх самостійно, визначає Закон України „Про виконавче провадження". У відповідності до п.2 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і повного обсягу виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Заходи примусового виконання рішень визначені положеннями Глави 7 Закону України „Про виконавче провадження", де передбачено виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Положеннями статті 75 п.2 Закону України „Про виконавче провадження" передбачені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Державним виконавцем зобов'язано боржницю виконати вимоги виконавчого документа та здійснено перевірку виконання. Державним виконавцем за адресою боржниці неодноразово здійснено виходи, в результаті яких встановлено факт виконання боржницею вимог виконавчого документа, про що державним виконавцем складені відповідні акти за участю понятих та в присутності сторін виконавчого провадження. 20.05.2014 року державним виконавцем, у відповідності до п.8 ч.1 ст.49 Закону України „Про виконавче провадження", винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням вимог виконавчого документа. Того ж дня примірник постанови надіслано на адресу сторін та суду. Державним виконавцем строк здійснення виконавчого провадження з виконання даного рішення немайнового характеру проведено з дотриманням вимог ст.30 Закону України „Про виконавче провадження" у двомісячний строк. У відповідності до ст.31 Закону України „Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця доведені до відома сторін. На звернення [PERSON] стосовно виконання вищезазначеного виконавчого документа відділом державної виконавчої служби були надані відповіді. За скаргою [PERSON] начальником Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 14.07.2014 року проведена перевірка. При перевірці виконавчого провадження встановлено, що дії заступника начальника [PERSON] проведені з дотриманням вимог чинного законодавства. Тому посилання заявника [PERSON] про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження заступника начальника [PERSON] є безпідставними. Тому просить відмовити в задоволенні скарги [PERSON] про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження заступника начальника [PERSON] по виконанню виконавчого листа № 883 виданого 10.02.2014 року Нікопольським міськрайонним судом про зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO] Вислухавши пояснення представника заявника, суб"єкта оскарження, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 29.01.2014 року Нікопольським міськрайонний судом було винесено рішення, яким частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с.4-6). Відповідно до ст.25 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець зобов"язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити провадження, якщо не закінчився строк пред"явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред"явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Як встановлено в судовому засіданні, виконавчий лист по вищевказаній справі (а.с.7) заявником був наданий до відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, в з"язку з чим державним виконавцем ВДВС НМУЮ [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.8). Згідно зі ст.75 Закону України „Про виконавче провадження", після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов"язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше, ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Відповідно до ст.35 Закону України „Про виконавче провадження", за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатись правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Як встановлено в судовому засіданні, 11.03.2014 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було надіслано боржниці рекомендованим листом до виконання, а стягувачу до відома. 02.04.2014 року на особистому прийомі у державного виконавця в приміщенні відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції боржниця [PERSON] ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження по вищезазначеному виконавчому документу та подала заяву, в якій зазначила, що вимоги виконавчого документа визнала повністю, постанову про відкриття виконавчого провадження поштою не отримала, а у відділі державної виконавчої служби отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження і просить винести постанову . " державним виконавцем винесена постанова про відкладення провадження виконавчих дій в строк до 14.04.2014 року, копії якої державним виконавцем було надіслано сторонам виконавчого провадження. 09.04.2014 року, 29.04.2014 року та 20.05.2014 року державним виконавцем здійснювались виходи на адресу боржниці для перевірки виконання вимог виконавчого листа, про що складались акти в присутності понятих (а.с.10-12). Суд не може взяти до уваги посилання представника заявника на те, що державний виконавець зобов"язаний був бути присутнім під час зустрічей його довірителя з донькою всі 3 години, визначені судом для спілкування його довірителя з дитиною, однак, не робила цього, оскільки ці вимоги не базуються на нормах закону. Не базуються на вимогах закону і твердження заявника та його представника про те, що по виконавчому листу не можна було закривати провадження до виповнення дитині 18 років, тобто до 2030 року, оскільки строки здійснення та закінчення виконавчого провадження чітко визначені статтями 30 та 49 Закону України „Про виконавче провадження". Так, згідно із ст.30 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець зобов"язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Відповідно до ст.49 Закону України „Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі ... закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; ... фактичного виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом. Як встановлено в судовому засіданні, 20.05.2014 року державним виконавцем, у відповідності до п.8 ч.1 ст.49 Закону України „Про виконавче провадження", винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням вимог виконавчого документа (а.с.9). Будь-яких порушень при вчиненні виконавчих дій державним виконавцем Т.В.Кутовою судом не встановлено. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: dismissed