Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

В серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання припиненими договорів поруки до [PERSON], ПАТ "УкрСиббанк". В березні 2013 року позивач змінив позовні вимоги, просив визнати недійсним договір поруки № ОД06М 8451П від 31.08.2006 року; договір поруки № 11224132000-П від 27.09.2007 року, договір поруки №232174 від 03.10.2008 року укладених між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк". В обґрунтування своїх змінених позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що до моменту пред'явлення позову до суду, договорів поруки № ОД06М 8451П від 31.08.2006 року; № 11224132000-П від 27.09.2007 року, №232174 від 03.10.2008 року чи їх копій в нього не було. Копії зазначених договорів він отримав від [PERSON], яка отримала їх у банку, та, не дивлячись на їх зміст чи форму, передав разом з іншими документами його юристу, який написав йому позов. Однак, після повернення йому документів, він звернув увагу на ту обставину, що в копіях договорів поруки встановлено підписи в графі «Поручитель», які йому не належать та виконані не ним. Він, будучи юридично не обізнаним, думав, що, при поданні до банку документів (паспорту), і автоматично став поручителем, а договір поруки укладається між банком та позичальником. Та обставина, що договір поруки повинен укладати саме він з банком, він не знав. Крім того, йому, представники банку по телефону пояснювали, що суми кредитів складають символічну суму, а не ті суми, про які він дізнався нещодавно. Таким чином, вважає, що договори поруки, підписані банком та нібито ним, підлягають визнанню недійсними у зв'язку з тим, що він їх не підписував, що дає підстави вважати про порушення цими договорами його дійсного волевиявлення. Він дійсно збирався поручитись за виконання [PERSON] її зобов'язань за кредитними договорами, але не в тих сумах, на які вона отримала кредити, а на суми не більше 10000,00 грн. і думав, що він ці договори уклав, не знаючи про необхідність підписання їх. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила вказаний позов задовольнити, а саме визнати недійсним договір поруки № ОД06М 8451П від 31.08.2006 року; договір поруки № 11224132000-П від 27.09.2007 року, договір поруки №232174 від 03.10.2008 року укладених між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк". Представник відповідача - [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ "УкрСиббанк", в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи Ніколайчук О.М. в судовому засіданні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було дійсно укладено три кредитних договори, а саме: кредитний договір № 10410297000 (0Д06М 8451 Д) від 31.08.2006 року, кредитний договір № 112224132000 від 27.09.2007 року, кредитний договір № 11400922000 від 03.10.2008 року. Відповідно до п. 1.1, 1.2.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит. З метою забезпечення виконання даних Кредитних договорів з [PERSON] було укладено відповідно три договори поруки: договір поруки № 0Д06М 8451П від 31.08.2006 року, договір поруки № 112224132000-П від 27.09.2007 року, Договір поруки № 232174 від 03.10.2008 року. Оспорюванні позивачем договори поруки укладено позивачем із дотриманням вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми такого договору, а тому немає підстав для визнання їх недійсними. Вислухавши сторони, дослідивши представлені суду матеріали на підтвердження заявлених вимог, суд вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", [PERSON], третя особа ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсними договорів поруки - відмовити. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк", та [PERSON], був укладений кредитний договір № 0Д06М8451Д від 31.08.2006 року. Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 90000,00 доларів США, а вона зобов'язалась сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Згідно п. 1.2.2. Кредитного договору позичальник зобов'язаний повертати кредит в термін, встановлений Графіком погашення кредиту, закріпленим у додатку № 1 до Кредитного договору, який є його невід'ємною частиною. Строк повернення кредиту - 30.08.2017 року, процент за користування кредитом 14 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед банком за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 0Д06М 8451П від 31.08.2006 року, згідно з яким поручитель - [PERSON] поручився перед Банком за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути у майбутньому. 27 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір № 11224132000 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник отримав 70000,00 доларів США на умовах оплати 12 % річних протягом перших 30 днів з моменту надання кредиту та подальшим переглядом цієї відсоткової ставки та зі строком погашення не пізніше 26.09.2018 року. Крім того, з метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого, згідно статуту є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №11224132000-П, згідно якого [PERSON] поручився відповідати за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути у майбутньому. 03 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір № 11224132000 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник отримав 44281,63 доларів США на умовах оплати 15 % річних та зі строком погашення не пізніше 02.10.2015 року. Крім того, з метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого, згідно статуту є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №232174, згідно якого [PERSON] поручився відповідати за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути у майбутньому. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та правонаступником відповідача укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, згідно якого правонаступник ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників за кредитними зобов'язаннями перед ПАТ «УкрСиббанк». У зв'язку з простроченням виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 0Д06М8451Д від 31.08.2006 року рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року, з [PERSON], [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість у сумі - 868 472,19 гривень. 06 липня 2011 року повторним заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту від 27 вересня 2007 року № 11224132000 в сумі - 601817,15 грн. 27 вересня 2011 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту від 03 жовтня 2008 року № 11400922000 в сумі - 491 052,29 грн. Зазначені рішення суду не оскаржені та набрали законної сили, що не заперечувалось сторонами по справі. На підставі чого суд приходить до висновку, що за результатами розгляду вищезазначених цивільних справ про стягнення заборгованості встановлено факт укладення, а відтак підписання договорів поруки. Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Згідно з правилом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Відповідно до ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до положень ст. 554 ЦК України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 556 ЦКУ передбачено правовий механізм перекладення на боржника матеріальних витрат поручителя, понесених ним у зв'язку із виконанням договору поруки. Так, ч. 2 зазначеної статті ЦК встановлює, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Цивільним кодексом України визначений вичерпний переліку умов, при яких правочин може вважатися недійсним. Так, відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Кодексу. Між тим, згідно з ч. 1-3, 5, 6 зазначеної статті ЦК встановлено наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В своїй позовній заяві [PERSON] як на підставу недійсності спірних договорів посилається на те, що він їх не підписував, договори поруки підписано іншою особою. Ст. 203 ч. 3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що волевиявлення позивача - поручителя на укладення договорів поруки від 31.08.2006 р., 27.09.2007 року, 03.10.2008 р. було вільним, і під час підписання він був ознайомлений з їх умовами та наслідками та даний договір був укладений та підписаний сторонами в добровільному порядку. Таким чином, укладені між Банком та [PERSON] договори поруки відповідають всім вимогам чинного законодавства. Крім того, представником відповідача ПАТ «УкрСиббанк» була подана заява про застосування судом строків позовної давності до вимог про визнання недійсними договорів поруки, оскільки строк позовної давності закінчися до дати звернення позивача до суду. З огляду на таке, представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже позивач [PERSON] в судовому засіданні не надав жодних підтверджень обґрунтованості свого позову, з урахуванням вимог ст. 204 ЦК України та застосовуючи строки позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed