Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

В вересні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ "ЦГЗК"), посилаючись на те, що він працював черговим електрослюсарем на дільниці водовідливу шахти "Гігант - Глибока" ПрАТ "ЦГЗК" в шкідливих умовах, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. 11.12.2006 року був звільнений з підприємства у зв`язку із виходом на пенсію. Висновком МСЕК від 22.11.2006 року позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 50% - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності. При повторних оглядах 08.11.2007 року та 09.11.2009 року встановлено 60% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності безстроково. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання він відчуває фізичні страждання, які полягають в обмеженнях руху у поперековому та шийному відділі хребта з віддачею у ноги, відчуває заніміння ніг, сильний кашель, біль у грудній клітці, задишка при незначному фізичному навантаженні. Також, у зв`язку із появою у нього професійних захворювань у нього змінився рівень життя, оскільки не має можливості працювати за своєю професією через стан здоров`я, доводиться лікуватися в клініках. У зв`язку із отриманим професійним захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 180 000 грн., яка якимось чином зможе компенсувати його страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, що покращить його здоров`я і яку просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою від 05 жовтня 2021 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 23 листопада 2021 року представником відповідача [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якій вважала позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування вказала, що в Акті розслідування хронічного професійного захворювання зазначено, що причиною професійного захворювання позивача стала багаторічна робота в умовах важкої праці, запиленості повітря робочої зони та несприятливий мікроклімат, що в свою чергу є наслідком тривалої роботи позивача на інших підприємствах, а саме: з 27.05.1985 року по 31.03.1998 року - позивач працював підземним електрослюсарем на шахті "Гігант" і "Комунар" РУ ім. Дзержинського та з 01.04.1988 року по 08.04.2005 року - підземним електрослюсарем на шахті "Гігант Дренажна" ДП "Кривбасреструктуризація". Тобто [PERSON] майже двадцять років працював в шкідливих умовах не на підприємстві відповідача. Також, позивачем не надано доказу перевищення ГДК на робочому місці на шахті "Гігант Глибока" ПрАТ "ЦГЗК". Крім того, ПрАТ "ЦГЗК" вважає, що зазначена сума моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки жодних медичних документів, які підтверджують нанесення шкоди здоров`ю позивача саме на підприємстві відповідача, а розмір моральної шкоди у розмірі 180 000 грн., заявлений у позові, є безпідставно завищеним, оскільки з огляду на аналіз судової практики по аналогічним справам сума стягнення становить 60000-75000 грн. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності д ост. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 09.04.2005 року по 11.12.2006 року черговим електрослюсарем на дільниці водовідливу шахти "Гігант - Глибока" ПрАТ "ЦГЗК". 11.12.2006 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпПУ у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.13-14). Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24 жовтня 2006 року, складеному на підприємстві відповідача, встановлено причини професійного захворювання, а саме: багаторічна робота в умовах важкої фізичної праці, запиленості повітря робочої зони, несприятливого мікроклімату. Рівень фізичного навантаження: маса піднімаємого вантажу 40-50 кг при допустимому 30 кг; робоча поза (з нахилом тулуба до 30о / більше 30о) 28,8/1,2%-34/24% при допустимих 25/0%; нахили тулуба 158-216 разів при допустимих 100. Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного SIO2 від 10 до 70 % в концентрації 4,2 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3. Мікрокліматичні умови: відносна вологість повітря 85-100% при допустимій 80-30 %. Важкість праці відносить до ІІІ классу 2-го ступеню шкідливості. (а.с.15-16). Висновком МСЕК від 22 листопада 2006 року позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 50% - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності. При повторних оглядах 08.11.2007 року та 09.11.2009 року встановлено 60% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с.17-18). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє посилання представника відповідача як підставу для відмови у позові на обставини роботи позивача в шкідливих умовах з 27.05.1985 року по 31.03.1998 року на шахті "Гігант" і "Комунар" РУ ім. Дзержинського та з 01.04.1988 року по 08.04.2005 року на шахті "Гігант Дренажна" ДП "Кривбасреструктуризація" та отримання ним професійного захворювання саме за наслідками роботи на вказаних підприємствах, оскільки Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 24.10.2006 року встановлено та підтверджено виникнення професійного захворювання також і під час роботи на підприємстві відповідача, а саме: працюючи з 09.04.2005 року підземним черговим електрослюсарем та з ремонту обладнання на дільниці водовідливу шахти "Гігант-Глибока" ВАТ "ЦГЗК" [PERSON] виконував роботи по монтажу, демонтажу, ремонту, випробуванню та технічному обслуговуванню механічної та електричної частини машин вузлів та механізмів середньої складності підземного обладнання водовідливного комплексу. Внаслідок особливих підземних умов (обмеженість робочого простору) праця [PERSON] супроводжувалася вимушеною робочою позою, нахилами тулуба і підйомом вантажів вище встановлених санітарних норм. При цьому [PERSON] підпадав під вплив пилу фіброгенної дії (концентрацією вище гранично-допустимої), що виникає внаслідок недосконалості технологічного процесу, посилюючим шкідливим був несприятливий мікроклімат, характерний для підземних робіт. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача та відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60 % та ІІІ групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди,суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"№ 4від 31.03.1995року з подальшими змінами, яким передбачено,що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує нетривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача протягом 1 року та 8 місяців, тривалу роботу в шкідливих умовах і на інших підприємствах, а також характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 80 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 180 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 800 грн.

Outcome: partial