Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Київської міської ради, просила визнати за собою, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом на 1/12 частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON]. 09 лютого 2015 року представник позивача [PERSON] заявив клопотання про заміну відповідача Київську міську раду на належного відповідача [PERSON], який є спадкоємцем першої черги за законом майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що [INFO] року померла донька позивача [PERSON]. В межах визначеного закодавством шестимісячного строку, позивач та відповідач, син померлої, звернулись до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з заявами про намір прийняти спадщину. 13 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем, як спадкоємцями першої черга за законом, укладено Договір про поділ спадкового майна, за умовами якого спадкоємці досягли згоди щодо поділу спадкового майна наступним чином: [PERSON], відповідачу, виділити у власність 1/3 частина квартири [ADDRESS], а [PERSON], позивачу, грошові вклади з усіма належними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються в установах Головного управління по місту Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Однак, серед іншого, до складу спадкового майна увійшла 1/12 частину квартири [ADDRESS], яка за життя отримана померлою у спадок, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 лютого 2009 року. За домовленість між спадкоємцями, вищезазначена частина квартира в порядку розподілу спадщини мала перейти у спадок позивачу, однак внаслідок відсутності відомостей про проведення державної реєстрації на це майно за життя спадкодавця, державний нотаріус відмовилась видати свідоцтво про право власності на частину нерухомого майна, що унеможливлює вирішити питання про поділ спадкового майна в досудовому порядку, чим порушують права позивача, як потенційного спадкоємця, оформити своє право на спадщину, а відновлення порушених прав позивача можливе лише в судовому порядку шляхом звернення з позовом про визнання права власності на частину квартири, яка входить до складу спадкового майна, що спонукало звернутись з цим позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити, пояснив, що дійсно [INFO] року померла мати відповідача - [PERSON]. Відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, іншим спадкоємцем першої черги за законом є мати спадкодавця, позивач у справі. Між спадкоємцями досягнуто згоди щодо поділу спадкового майна, у зв'язку з чим 13 жовтня 2014 року укладено Договір про поділ спадкового майна. Однак, незважаючи на те, що між спадкоємцями досягнуто домовленість, що 1/12 частина квартири [ADDRESS], яка належала за життя спадкодавцю, переходить у власність позивачу, державний нотаріус відмовилась видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно, оскільки за життя спадкодавець не здійснив державну реєстрацію нерухомого майна, тому за відсутності спору між спадкоємцями щодо розподілу спадкового майна, позивач вимушена зврен4тись з цим позовом до суду. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась належним чином, від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті предмету спору разом з клопотанням про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника. (а.с.60-61) Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 07 квітня 2014 року (актовий запис №6131). (а.с.6) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, входить частина об'єкту нерухомого майна, а саме: 1/12 частину квартири [ADDRESS], яку за життя померла отримана у спадок, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 лютого 2009 року. (а.с.7) Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 28 липня 2014 року [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. (а.с.69 зворот) На підставі заяви спадкоємця [PERSON], Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №393-2014 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], ксерокопія матеріалів спадкової справи залучено до матеріалів цивільної справи (а.с.69-93) 29 серпня 2014 року [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, звернулась до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті доньки - [PERSON], яка померла [INFO] року. (а.с.70) 13 жовтня 2014 року укладено Договір про поділ спадкового майна між [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями першої черга за законом, за умовами якого спадкоємцями досягнуто згоди щодо поділу спадкового майна, а саме: [PERSON], синові спадкодавця, виділити у власність 1/3 частина квартири [ADDRESS]; [PERSON], матері спадкодавця, грошові вклади з усіма належними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються в наступних установах Головного управління по місту Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України. (а.с.88) 13 жовтня 2013 року державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Леоновою В.О. винесено Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на підставі якої відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частину квартири [ADDRESS], яка належала їх матері та доньці, померлій [INFO] року [PERSON], у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на ім'я померлої на нерухоме майно, а саме на 1/12 частину квартири [ADDRESS], тобто відсутністю документів на право власності на вищезгадану нерухомість, та роз'яснено право звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. (а.с.4) Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень п.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набула права власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 лютого 2009 року. Після смерті [PERSON] право власності на частину вищезазначеної квартири, в рівних частках, перейшло в порядку спадкування спадкоємцям першої черги за законом [PERSON] та [PERSON], які у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки за життя [PERSON] не зареєструвала право власності на належну їй частину квартиру відповідно до норм діючого законодавства. В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача та відповідача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Відповідно статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що за відсутності спору між спадкоємцями першої черги за законом майна померлої [PERSON], яка померла [INFO] року, та враховуючи позицію відповідача [PERSON], який визнав позов, є підстави змінити розмір часток у спадщині та визнати за позивачем [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, суд, задовольняючи позов, ухвалює рішення визнати за [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved