Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

12.07.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа, - Кагарлицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи та тимчасово окупованій території, (подана в порядку ст. 317 ЦПК України), в якій заявники просять суд винести рішення, яким: - встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Русарівка Балаклеївського району Харківської області, громадянки України, померлого [INFO] на території м. Перевальськ Луганської області, Україна. - розгляд справи провести без участі заявника та представника, заяву підтримують в повному обсязі. - рішення суду допустити до негайного виконання. Вимоги, викладені в прохальній частині заяви, заявник обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права: [PERSON] є представником [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру. [PERSON] звертається до суду з заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] у м. Перевальськ, Луганської обл. (наразі окупована територія Луганська народна республіка - далі ЛНР). Родині зв`язки [PERSON] з [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження та шлюб. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі Правила), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за№ 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть). Вказані документи (лікарське свідоцтво про смерть та фельдшерська довідка про смерть) були виданні відповідними лікарськими установами невизнаної Луганської Народної республіки. У зв`язку з тим, що документи про смерть видаються за формою, встановленою Міністерством охорони здоров`я ЛНР, вони не є прийнятними для українських органів реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон про окуповані території), будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав [PERSON] є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Факт смерті підтверджується наступними документами: - Свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 10.06.2021 року, видане відділом ЗАЦС Перевальського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої ЛНР. - Медичне свідоцтво про смерть №88 від 05.06.2021 року видане Перевальська центральна міська багатопрофільна лікарня (причини смерті: хронічна серцево- судина недостатність). Згідно ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України): 1. Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. 2. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VІІІ окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей було визнано окупованими. Відповідно до Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р м. Перевальськ, Луганської обл. включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також, відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір": "Від сплати судовго збору звільняються: - заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно; На підставі цього, просить суд звільнити [PERSON] від сплати судового збору, оскільки необхідність у зверненні до суду з заявою про встановлення факту народження дитини виникла внаслідок тимчасової окупації території України у звязку з тим, що органи ДРАЦС України не здійснють своїх повноважень на тимчасово окупованих територіях. Звертає увагу суду, що як вказується в листі головам апеляційних судів Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду, вих.№ 985/0 / 208-21 від 22.04.2021: «положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, пред`явлення в суд письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану в здійсненні реєстрації таких фактів». Також, зазначає, що оригінали документів, копії яких надано до заяви, наявні у Заявника. На підставі вищенаведеного, - просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині заяви. 12.07.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 12.07.2021 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 315 - 318 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 17 год. 30 хв. 13.07.2021 року. В судове засідання, яке відбулося 13.07.2021 року, заявник [PERSON] не з`явилася, проте, в матеріалах справи міститься письмова заява, в якій, заявник просить суд слухати справу без її участі, вимоги, викладені в прохальній частині заяви, - підтримує в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 13.07.2021 року, представник заявника [PERSON] ,- адвокат Царьов М.В. не з`явився, проте, в матеріалах справи міститься письмова заява представника заявника, в якій він просить суд слухати справу без його участі, вимоги, викладені в прохальній частині заяви, - підтримує в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 13.07.2021 року, представник заінтересованої особи, - Кагарлицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - не з`явився, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява заінтересованої особи, в якій заінтересована особа просить суд розглядати справу без участі її представника. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині заяви задовольнити, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за мсежами такої території України, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанції, так як в даному випадку має місце спеціальна підсудність (різновид альтернативної), - підсудність за вибором заявника, - на підставі ч. 1 ст. 317 ЦПК України. Заявником по даній справі є громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка село Вербівка Балаклійського району Харківської області, паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий 26 грудня 1996 року Перевальським РВ УМВС України в Луганській області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заінтересованою особою в даній справі є Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, 3. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права: Заявник [PERSON] подала заяву про встановлення факту смерті своєї рідної матері, - [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Русарівка Балаклеївського району Харківської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий 12 жовтня 2001 року Перевальським РВ УМВС України в Луганській області, яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в місті Перевальськ Луганської області, Україна. Факт спорідненості заявника [PERSON] , та особи, щодо якої вирішується питання про встановлення факту її смерті, - [PERSON] , підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 23 вересня 1952 року Вербівською сільською радою Балакліївського району Харківської області, в якому зазначено, що [PERSON] (заявник по даній справі) народилася [INFO] в с. Вербівка Балаклеївського району Харківської області, про що в книзі записів громадянського стану про народження 22 вересня 1952 року зроблено відповідний запис за № 41. В графі «мати» зазначена [PERSON] (особа, щодо якої вирішується факт смерті в даному цивільному провадженні). В подальшому як заявник [PERSON] (прізвище первинне - [PERSON] ) так і її мати (прізвище - [PERSON] ) змінювали прізвища в зв`язку з укладенням шлюбів. Так, що стосується заявника [PERSON] , то етапи зміни нею прізвища наступні: - так, внаслідок реєстрації шлюбу заявник [PERSON] змінила дівоче прізвище на [PERSON] . Даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, № витягу 00027132742, дата формування витягу, - 22.07.2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30 жовтня 1971 року у виконавчому комітеті Слобідської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, про що складено відповідний актовий запис за № 12. Прізвище дружини ( [PERSON] ) після реєстрації шлюбу, - [PERSON] . В подальшому заявник [PERSON] (на час розірвання первинного шлюбу прізвище - [PERSON] ) розірвала вищевказаний шлюб, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, № витягу 00027132742, дата формування витягу, - 22.07.2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] розірвала шлюб 29 вересня 1977 року, номер актового запису - 348. Далі, внаслідок повторного шлюбу заявник [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 16 листопада 1979 року Перевальським відділом ДРАЦС Ворошиловградської області, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Бугаївка Перевальського району Ворошиловградської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Вербівка Балакліївського району Харківської області, уклали шлюб 16 листопада 1979 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 16 листопада 1979 року зроблено запис за № 404. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині, - [PERSON] . Отже, заявник мав наступні прізвища, - дівоче прізвище, - [PERSON] , прізвище після реєстрації першого шлюбу, - [PERSON] , після реєстрації повторного шлюбу, - [PERSON] . Так, що стосується особи, відносно якої вирішується питання про визнання факту її смерті, то етапи зміни нею прізвища наступні: Так, на час народження заявника [PERSON] її мати, - [PERSON] мала прізвище [PERSON] . В подальшому [PERSON] внаслідок реєстрації повторного шлюбу отримала прізвище [PERSON] . Даний факт підтверджуєтьсмя довідкою про укладення шлюбу № 273, яка видана 16.08.1995 року, в якій зазначено, що [PERSON] , 1922 року народження, уродженець с. Воловиця Комаровського району Чернігівської області, та [PERSON] , 1921 року народження, уродженка село Русарівка Балаклеївського району Харківської області, зареєстрували шлюб 20 січня 1968 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про укладення шлюбу 20.01.1968 року зроблено запис за № 10. Після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно, [PERSON] є належним заявником в даній справі в розумінні ч. 1 ст. 317 ЦПК України. Що стосується вимог, викладених в заяві щодо встановлення факту смерті [PERSON] , то дані вимоги слід задовольнити з огляду на наступне. Особа, відносно якої судом встановлюється юридичний факт, - [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Русарівка Балаклейського району Харківської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий 12 жовтня 2001 року Перевальським РВ УМВС України в Луганській області, помела [INFO] на тимчасово окупованій території України, - місто Перевальськ Луганської області, Україна. Даний факт підтверджується наступними документами: - лікарським свідоцтвом про смерть № 88, яке видане 05 червня 2021 року, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . В графі «місце проживання померлого» зазначено: [ADDRESS] . В графі «Місце смерті» зазначено: Луганська народна республіка, місто Перевальськ; - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10 червня 2021 року відділом записів актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Ркспубліки, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 10 червня 2021 року зроблено відповідний запис акту за № 792. В графі «Мсіце смерті» зазначено, - Луганська Народна Республіка, місто Перевальськ. Суд зазначає, що вищеперелічені документи є недійсними на території України, проте, даний факт не є перепоною для задоволення вимог, викладених в заяві, з огляду на наступне: - Дійсно, згідно ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон про окуповані території), будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Вказані документи (лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть) були виданні відповідними лікарськими установами невизнаної Луганської народної республіки, та у зв`язку з тим, що документи про смерть видаються за формою, встановленою Міністерством охорони здоров`я ЛНР, вони не є прийнятними для українських органів реєстрації актів цивільного стану. Проте, чинним Законодавством України та нормами Європейського права передбачено лігітимний, законний механізм захисту законних прав та інтересів громадян України, які звертаються до національних судів з метою встановлення факту народження чи факту смерті громадянина України на тимчасово окупованій території України, який полягає в наступному: - дійсно, згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі Правила), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть). Відповідно до Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIIІ, окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей було визнано окупованими. Відповідно до Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р м. Красний Луч, Луганської обл. включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ст. 1 Закону України 15 квітня 2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.п. 1, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, - реєстрація народження, смертей і шлюбів. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в Інформаційному листі "Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VІІІ "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України", вих. №9- 1130/0/4-16 від 15.04.2016 в п. з "Щодо належних та допустимих доказів на підтвердження факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України" зазначив: - "Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керувавався положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договорних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті оержави та міжнаройні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами) що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, - можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи "Намібійські винятки", сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів (про поховання, про смерть особи, свідоцтва про смерть), виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як докази смерті батька [PERSON] , оскільки можливості збору доказів смерті батька Заявниці на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя, тощо. Враховуючи вищевикладене, суд вважає наступні письмові докази: - лікарське свідоцтво про смерть № 88, яке видане 05 червня 2021 року, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . В графі «місце проживання померлого» зазначено: [ADDRESS] . В графі «Місце смерті» зазначено: Луганська народна республіка, місто Перевальськ; - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10 червня 2021 року відділом записів актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Ркспубліки, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 10 червня 2021 року зроблено відповідний запис акту за № 792. В графі «Мсіце смерті» зазначено, - Луганська Народна Республіка, місто Перевальськ, - - є належними та допустимими доказами в даному цивільному провадженні з урахуванням положень ст.ст. 77 - 80 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 317 ЦПК України: 1. Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. 2. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. 3. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. 4. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народжен\-ня або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. 5. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Згідно ст. 319 ЦПК України: 1. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. 2. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ. їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення нравочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод і законних інтересів осіб, що переселилися з тимчасово окупованої території України і знаходяться на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Отже, враховуючи вищенаведені роз`яснення та положення ЦПК України, наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на те, що від встановлення факту смерті [PERSON] належить дотримання законодавства України щодо спадкування, зокрема, дотримання законних прав та інтересів заявника, - [PERSON] , а тому суд вважає за можливе та необхідне встановити факт смерті [PERSON] . Окрім того, суд вважає за необхідне допустити дане рішення до негайного виконання на підставі п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved