Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Заявник, [PERSON], заінтересовані особи Проценківська сільська рада, [PERSON] звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. В заяві [PERSON] вказала, що [INFO] померла її баба [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 48 та видано свідоцтво про смерть. За сотаннім місцем її проживання по [ADDRESS] відкрилася спадщина. При житті [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, яке буде належати їй на час смерті, заповіла позивачці [PERSON]. Як спадкоємець за заповітом, позивачка прийняла спадщину в порядку, визначеному п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступивши у володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 1144 від 25.10.2013р., виданою Проценківською сільською радою для пред"явлення у Зіньківську державну нотаріальну контору. До складу спадщини померлої, [PERSON] входить її право на частку у майні пайового фонду КСП ім.Шевченка, с.Проценки, Зіньківського району Полтавської області в розмірі 5947,00 грн., або 0,07713% , а також право на частку цього ж пайового фонду в розмірі 7494,00, або 0,09720%, яке належало її чоловіку, а дідові позивачки, [PERSON], який помер [INFO]. Право позивачки на спадщину баби ніким не оспорюється, на неї ніхто не претендує. Спадкові справи на майно померлих у нотаріальній конторі не заведено, до позивачки як до спадкоємиці вимоги кредиторів не заявлено. Для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус вимагає від позивачки підтвердження родинних відносин із спадкодавцем. Такими доказами відповідно до пп. 4.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадянщодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Так як свідоцтво про народження батька позивачки, [PERSON], який помер у віці 35 років, [INFO], не збереглося, підтвердити той факт, що [PERSON] є онукою померлої [PERSON], окрім звернення до суду, не має можливості. В судовому засіданні заявниця, заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним в заяві. Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, зачитавши заяви свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] померла баба заявниці, [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], яке видане Проценківською сільською радою, Зіньківського району, Полтавської області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, заповідала своїй онуці, [PERSON]. Після смерті бабусі заявниці, відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку в [ADDRESS] та право на частку у майні пайового фонду КСП ім.Шевченка, с.Проценки, Зіньківського району Полтавської області в розмірі 5947,00 грн., або 0,07713% , а також право на частку цього ж пайового фонду в розмірі 7494,00, або 0,09720%, яке належало її чоловіку, а дідові заявниці, [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ступківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Проценківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області, 20 лютого 1982 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] та присвоєно дружині прізвище [PERSON]. Відповідно до Витягу з Державного реєстрау актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00013355387, згідно актового запису № 1138 від 26 липня 1950 року складеного Відділом ДРАЦС Зіньківського РУЮ поновлено актовий запис про дитину [PERSON], [INFO] бетьками якого записані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Проценківською сільською радою, Зіньківського району Полтавської області, [INFO] померла [PERSON], бабуся заявниці. На день смерті [PERSON], проживала одиноко за адресою: [ADDRESS], довідка Проценківської сільської ради від 25.10.2013 року № 1144. В довідці № 1357 від 09.12.2013 року Проценківської сільської ради вказано, що згідно записів погосподарської книги № 6, особовий рахунок [NUMBER] станом на 01.01.1971 року в гоподарстві голови колгоспного двору [PERSON], [INFO]-померла [INFO], яка проживала за адресою:[ADDRESS] з нею проживали та вели спільне господарство: [PERSON] - чоловік, [INFO] помер [INFO], [PERSON] - син, [INFO] помер [INFO], [PERSON] - невістка, [INFO], [PERSON] - онука, [INFO], [PERSON] - онука, [INFO]. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] є рідною онукою померлої [INFO] [PERSON].

Outcome: approved