Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

19.12.2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" зернувся з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (далі Договір) від 29.12.2007 року в сумі 106000.00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ними укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 124627.00 грн. на термін до 28.12.2012 року , який зобовязався повернути, сплативши відсотки за користування кредитними коштами. Однак відповідач порушував зобовязання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, внаслідок чого і виникла зазначена заборгованість в сумі 387614.57 грн. Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, просить стягнути заборгованість в сумі 106000.00 грн. Заочним рішенням Болехівського міського суду від 10.04.2018 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користьПублічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» 106\~000 (сто шість тисяч) грн. заборгованості по кредитному договору та 1600\~грн. сплаченого судового збору. ( т.1 а.с. 78-80). 31.07.2018\~року прийнято заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 10 квітня 2018 року та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні ( т.1 а.с. 142). 27.08.2018\~року скасоване\~заочне рішення\~ від 10 квітня 2018 року, призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого засідання (т.1 а.с. 162-164). \~ \~ \~ \~29.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( т.1 а.с. 223-224). В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в зв"язку з тим, що правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" став Акціонанерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" ( т.1 а.с.247-248 ). \~ \~ \~ \~Відповідач позов\~не визнав,\~надав відзив, з якого вбачається, що 21 серпня 2011 року позивач звернувся з повідомленням - вимогою про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 148354.98 грн. у термін не пізніше 30 днів з дати отримання вказаного повідомлення. У вказаному повідомленні вказано, що у разі несплати простроченої заборгованості у вказаний строк на підставі ст.1050 ЦК України та умов договору вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісію та штрафні санкції. А також попереджено його про намір звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу. 01.10.2011 року позивач звернувся до Болехівського міського суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави автомобіль, який відповідно до договору застави рухомого майна від 29.12.2007 року забезпечував виконання зобовязання за кредитним договором. Ухвалою суду від 17.02.2012 року вказаний позов залишено без розгляду. Рішенням Болехівського міського суду від 17.02.2012 року заявлений відповідачем позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання дій незаконними та зобовязання здійснити перерахунок заборгованості задоволений, проте Апеляційним судом Івано-Франківської області 26.04.2012 року рішення скасоване та ухвалено нове про відмову у позові. Відповідач стверджує, що в двадцятих числах червня 2012 року 5 працівників банку без його участі (він перебував у відрядженні) заблокували автомобіль біля будинку по вул. Д.Галицького, 130/63 в м.Болехові та примусово відібрали в його дружини з дітьми ключі від автомобіля Hyunday, залишивши їй акт прийомки автомобіля. 03 липня 2012 року позивач звернувся до Болехівського міського суду з позовом до ВДВС Болехівського міського управління юстиції, [PERSON] про зняття арешту з майна (автомобіля) , який 22.10.2012 року суд задоволив. У березні 2012 року позивач також звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Акцент-банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави- автомобіль Hyunday. 27.04.2012 року; у вказаній справі прийнято заочне рішення про задоволення позову. Тому відповідач вважає, що звернувшись з вказаним позовом, позивач перервав перебіг позовної давності на підставі ч.2 ст.264 ЦК України. Новий строк позовної давності починає свій перебіг наступного дня після предявлення позову, тобто з березня 2012 року та сплинув на час пред"явлення позову до суду . Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові (а.с.197-200, 232-234). Тому просить у позову відмовити з наведених підстав. Представником позивача подано відповідь на відзив, зокрема, щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до п.4.5 Умов кредитного договору строк позовної давності за кредитним договором збільшений до 5 років. Згідно умов вказаного Договору строк виконання зобовязання спливає 28.12.2012 року, а позивач звернувся з позовом 14.12.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. (а.с.228-229). Відповідач надав відповідь на відзив ( заперечення), в якому виклав такі ж обгрунтування, які зазначені у відзиві ( а.с.232-234). Суд, вислухавши вступне слово представників позивача та відповідача, відповно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У справі Bellet v. France Європейський Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів ( ст. 13 ЦПК УКраїни). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.77,81 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу кредитних відносин. Пунктом 1\~ст. 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Встановлено, що 29.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" та відповідачем укладено кредитний договір ( споживчий кредит на купівлю автомобіля), згідно якого відповідач отримав кредит на термін до 28.12.2012\~року в сумі 124\~627.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом та оформлено заставу автомобіля (а.с.188-191). Згідно з пунктом 7.1 Кредитного договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом внесення коштів з 24 по 28 число кожного місяця . Отже, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких підлягав сплаті до 28 грудня 2012 року. Згідно зі статтею 572\~ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 29 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк та відповідачем укладено договір застави, за яким відповідач в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором передав у заставу банку автомобіль автомобіль Hyundai, модель: Sonata, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий автом., № кузова/шасі: KMHET41BP8A465719, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з пунктом 2.3.3 Кредитного договору при порушенні зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору банк має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі, шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування,у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором ( а.с.189). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається з матеріалів справи, згідно повідомлення № 30.1.0.0/2 від 21.08.2011 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 148354.98 грн. у термін не пізніше 30 днів з дати отримання вказаного повідомлення. У вказаному повідомленні було вказано, що у разі несплати простроченої заборгованості у вказаний строк, на підставі ст.1050 ЦК України та умов договору, вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісію та штрафні санкції. А також попередили його про намір звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу або будь-яким іншим чином, передбаченим договором або законом (а.с. 111). Встановлено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором у березні 2012 року банк звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровськаі з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет застави. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року у справі № 2/0417/3648/2012 в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № IFC0AK51812721 від 29.12.2007 року у розмірі 186669 грн. 13 коп. звернуто стягнення на предмет застави на автомобіля: Hyundai, модель: Sonata, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий автом., № кузова/шасі: KMHET41BP8A465719, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вилучено предмет застави та передано його у заклад (володіння) ПАТ КБ "Приватбанк", а саме: автомобіль Hyundai, модель: Sonata, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий автом., № кузова/шасі: KMHET41BP8A465719, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Вирішено питання про розподіл судових витрат. (а.с.192). Разом з тим, 28.03.2013 року автомобіль як предмет забезпечення виконання кредитних зобов'язань реалізовано і від його продажу сума в розмірі 96500.00 грн. зарахована в рахунок погашення боргу (а.с. 64-68). Згідно із частиною першою статті 598\~ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За частиною першою статті 1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)\~(стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). АТ «ПриватБанк» скористався правом вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048\~ЦК України та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови зобов'язання щодо строку дії договору, періодичність платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені. З матеріалів справи вбачається, що позивачем нарахована заборгованість за зобов'язаннями за договором, простроченими та поточними, внаслідок чого кредитор просив суд про стягнення заборгованості за кредитним договором з\~ [PERSON] в сумі 106\~000, 00 грн., яка складається: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 46 755,63 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 35\~225,15 грн., заборгованість за по комісії за користуванням кредитом 4104,00 грн., пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 19\~915,22 грн. (а.с.3-5). Що стосується вказаної заборгованості, нарахованої банком після зміни строку виконання основного зобов'язання, то згідно з правовим висновком, викладеним у постанові [PERSON] Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за Кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором. Пред'явивши\~у березні\~2012\~року позов до [PERSON] про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів та пені відповідно до статті 1050 ЦК України, банк змінив строк виконання основного зобов'язання за Кредитним договором, а відтак його право нараховувати передбачені договором проценти, пеню та комісію припинилося. Таким чином, після задоволення вимог кредитора про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, вимоги кредитора про стягнення процентів, комісії та пені на підставі умов договору є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Твердження представника позивача про те, що\~заборгованість за договором не погашена і тому зобов"язання не припинено не заслуговують на увагу, оскільки з поданням позову до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у січні 2012 року, який є нічим іншим як вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором та штрафних санкцій за наступний період. Крім того, суд зауважує, що в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц звернуто увагу, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Разом з тим, позивач, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таких вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, ПАТ КБ "Приватбанк" не заявив. Що ж стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, як підстави у відмові позовних вимог, то суд вказує на таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно зі статтею 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв'язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову і лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки, після звернення банка до суду з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, яка стягнута за рішенням іншого суду, кредитний договір припинив свою дію, а у позивача було відсутнє право нарахувати та стягувати з відповідача сум за кредитним договором, то до вимоги позивача про стягнення заборгованості станом на 07.11.2017 року в сумі 106000.00 грн. позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними. Таким чином, право позивача, за захистом якого він звернувся в суд, не порушено, а відтак, його вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягають до задоволення . На підставі викладеного ст.526, 610,\~1054 ЦК України,

Outcome: dismissed