Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом, яким просили стягнути із відповідачів, солідарно, заборгованість за кредитним договором № KGKWGA01580019 від 20.11.2007 року в розмірі- 17 709,31 доларів США, що за курсом 27,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.02.2015 року складає - 491 610, 37 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору № KGKWGA01580019 від 20.11.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 25 000,00 доларів США на строк з 20.11.2007 року по 20.11.2017 року. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за вказаним договором. У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за даним договором не виконала. Крім того, в забезпечення виконання зобов"язання за договором № KGKWGA01580019 від 20.11.2007 року між Банком та [PERSON] укладено Договір поруки. Тому, боржник та поручитель несуть відповідальність, як солідарні боржники. З посиланням на зазначене сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю. Згідно довідки про автоматизований розподіл справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення боргу. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2015 року, ухваленому у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, стягнуто, солідарно, із [PERSON] , [INFO] ( ідент. номер [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] ( ідент. номер [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № KGKWGA01580019 від 20.11.2007 року в розмірі- 17 709,31 доларів США, що за курсом 27,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.02.2015 року складає - 491 610, 37 грн. Стягнуто із [PERSON] , [INFO] ( ідент. номер [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] ( ідент. номер [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570) по 1 827 грн., з кожного, внесеного судового збору ( а.с. 51-52). 06.07.2015 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 59-60). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 вересня 2015 року заяву - задоволено. Заочне рішення Кіровського райсуду м. Кіровограда від 17 червня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту- скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 76). Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 лютого 2016 року, за клопотанням сторони відповідача, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судового рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 404/8667/15-ц (номер провадження 2/404/871/16) за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору недійсним (а.с. 114-115). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 21 травня 2018 року ПАТ КБ"Приватбанк" змінив свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк", що не тягне за собою правонаступництва . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства Комерціний банк « Приват банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено повністю. Судові витрати залишено по їх фактичному понесенні сторонами (а.с. 130-152). В зв"язку з чим, ухвалою суду від 02 квітня 2019 року поновлено провадження в справі, розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 154-155). За клопотанням представника [PERSON] ухвалою суду від 28 травня 2019 року визнано обов"язковою явку до суду позивача, його представника (а.с. 183-184). В судове засідання, при розгляді справи після скасування заочного рішення, представник позивача з"явилась до суду та надала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , її представник та відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явились, повідомлялися належно, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористались. Дослідивши матеріали, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Так з`ясовано, що 20 листопада 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», змінив назву на ПАТ КБ «Приватбанк», а згодом на АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір №КGKWGA01580019. Згідно умов договору ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати позивачу кредит у розмірі 25 000 дол. США строком з 20.11.2007 року по 20.11.2017 року, включно, а також у розмірі 3200,00 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструиенту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного Договору та винагороди за провдення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 397,12 дол.США для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, винагороду в порядку, встановленому договором. Виконання позичальником умов кредитного договору забезпечувалося договором поруки укладеним 20 листопада 2017 року між позивачем та [PERSON] . Згідно п. 4 Договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов"язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники (а.с. 19). За приписами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов`язання в повному обсязі або в частині. В силу статті 554 ЦК України в разі невиконання зобов`язання боржником, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. У відповідності до статті 543 ЦК України при солідарному обов`язку боржників кредитор вправі вимагати виконання як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо, причому як повністю, так і в частині боргу. Кредитор, який не одержав повного задоволення від одного з солідарних боржників, має право вимагати недоодержане з решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний в повному обсязі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем за порушення позичальником умов кредитного договору. Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред`явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), суд, приходить до наступного. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, в задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено повністю (а.с. 130-138, 139-152). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, суд вважає, що між банком та відповідачем [PERSON] 20 листопада 2007 року був укладений кредитний договір №КGKWGA01580019, який виконувався сторонами. Банком виконані всі взяті на себе зобов`язання, передбачені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 17 вересня 2014 року №30.1.0.0/2-487 Банком на адресу відповідачів направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов"язань за Кредитним договором №КGKWGA01580019 від 20 листопада 2007 року (а.с. 9,10,11-12). Згідно п. 4.1 Кредитного договору №КGKWGA01580019 від 20 листопада 2007 року, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 7.4 Договору за кожний день просрочки. При цьому, відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати/виплати. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн.+5 % від суми позову (п. п.4.3, 5.4 Кредитного договору). Судом з`ясовано, що позичальник свої зобов`язання за договором виконує з порушенням зобов"язань, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, станом на 27 лютого 2015 року має заборгованість у розмірі 17 709,31 дол. США, що складається з : 13 669,26 дол. США - заборгованості за кредитом, 2 949, 45 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 828,78 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 454,70 дол. США-заборгованості по комісії за користування кредитом, 904,69 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штраф відповідно до договору: 9,01 дол. США (фіксована частина), 842,87 дол. США (процентна складова) (а.с. 5-7). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Так, встановлено рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, що 04 грудня 2001 року Національним банком України видано ЗАТ КБ «ПриватБанк» банківську ліцензію № 22 на право здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та пунктами 5 - 11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а 29 липня 2003 року Національний банк України видав ЗАТ КБ «ПриватБанк» дозвіл № 22-2 з додатком, який містить перелік операцій, які має право здійснювати цей банк серед яких, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Посвідчені позивачем копії вказаних документів були подані ним до суду першої інстанції та являються належними і допустимими доказами цих обставин. Крім цього, у списку, який є додатком до листа Національного банку України від 06 лютого 2007 року № 41-216/241-1221 «Про перелік банків, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями», ЗАТ КБ «ПриватБанк» входить до списку банків, які отримали банківську ліцензію та письмовий дозвіл Національного банку України на здійснення валютних операцій. Отже, ЗАТ КБ «ПриватБанк», як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» від 15 лютого 2011 року № 3024-VI є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету) (а.с. 130-138, 139-152). Ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Разом з цим, у правових позиціях, що були висловлені Верховним Судом України в постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15, 24 вересня 2014 року у справі № 6-145 цс14, Верховним Судом в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 404/6382/15-ц, зазначено, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи наведене, суд вважає, що заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом підлягають стягненню з відповідачів солідарно в розмірі 13 669, 26 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі -1 828,78 доларів США, загалом : 15 498, 04 доларів США, що за курсом 27,76 грн. станом на 27.02.2015 року становить- 430 225, 59 грн. Що стосується штрафних санкцій за порушення умов договору, то вони підлягають стягненню у грошовій одиниці України - гривні. Тому, з відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь позивача у гривнях заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 12 622,48 грн. та штрафи: 250,00 грн.- штраф (фіксована частина), 22 142,41 грн.- штраф (процентна складова- 5% від суми позову). Разом з цим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене, у задоволенні вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором- 904,69 дол. США, суд вважає за необхідне, відмовити, в зв"язку із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі -13 669, 26 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі -1 828,78 доларів США, загалом : 15 498, 04 доларів США, що за курсом 27,76 грн. станом на 27.02.2015 року становить- 430 225, 59 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі -12 622,48 грн., а також штрафи : 250,00 грн.- штраф (фіксована частина), 22 142,41 грн.- штраф (процентна складова, яка складає 5% від суми позову: 13 669, 26 доларів США+ 1 828,78 доларів США=15 498, 04 доларів США, що за курсом 27,76 грн. станом на 27.02.2015 року становить 430 225, 59 грн + 12 622,48 грн.= 442 848,07 х 5%). Всього заборгованість за договором кредиту № KGKWGA01580019 від 20.11.2007 року станом на 27.02.2015 року становить - 465 240, 48 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню - по 1 729,00 грн., з кожного, внесеного судового збору ( 465 240, 48 грн. х 100% : 491 610,37 грн. х 3 654,00 грн.:2).

Outcome: partial