Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

31.05.2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.09.2010 року в розмірі 12920,46 грн., з яких: 4161,53 грн. - тіло кредиту, 3706,52 грн. - відсотки за користування кредитом, 3960,96 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 591,45 грн. - штраф (процентна складова), посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2017 р. відкрито провадження у вказаній справі (а.с.35). 29.02.2018 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, в зв'язку із набранням законної сили змін до Цивільного процесуального Кодексу України призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження, та надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відзиві на позов від 26.01.2018 відповідач зазначає, що 20 вересня 2010 року відповідач дійсно оформляв платіжну картку Універсальна" в відділенні "Приватбанку", але вказана картка оформлялась ним тільки як засіб платежу та зберігання особистих коштів і ніякого кредиту в банку він не брав. Про це свідчить анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20.09.2010 року, де в графі «зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка "Універсальна" [PERSON] особисто було зазначено «0» грн. В подальшому [PERSON] використовував вказану картку для отримання заробітної платні на сайтах в Інтернеті, для розрахунків своїми особистими коштами та для зберігання своїх особистих коштів. Ні з якими заявами про надання банківських кредитів до Приватбанку [PERSON] не звертався. Ніяких кредитних договорів, пам'яток клієнта та довідок про умови кредитування [PERSON] не підписував та не отримував. Крім того, ніякої згоди на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку він не давав. Як зазначено в відзиві, розрахунок який прикладений до позовної заяви містить неправдиву інформацію та головне виблискує нулями з самого початку, оскільки у відповідача не було коштів на картці. В 2010 році [PERSON] було всього 20 років, він навчався, ніякого заробітку не мав і на ніякий кредит навіть не міг розраховувати. Більше трьох років у відповідача взагалі немає картки Приватбанку яку він загубив в громадському транспорті і більше нею не користувався. Ніяких коштів на той час на ній не було, тому про втрату картки відповідач нікуди не звертався. Крім того, [PERSON] вважає, що позивач звернувся з даним позовом зі спливом строку позовної давності, а тому просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позову. У відповіді на відзив представник позивача не погоджується із позицією відповідача зазначивши, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву №0 б/н від 20.09.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання, підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Позивачем були надані докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору відповідачем та наявність не виконаних кредитних зобов'язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по справі; фото клієнта з карткою. Відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 20.09.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила, що " Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви позивачем було долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Тобто, з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування). Крім того, сторона позивача до даної відповіді на відзив долучає виписку з карткового рахунку відповідача, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже сторона позивача вважає, що є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Стосовно строків позовної давності зазначили, що відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких було внесено 25.07.2016 року, підтвердженням є виписка з рахунку. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 27.05.2017 р. до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також позивач зауважив, що по виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не повинні прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання 20.04.2018 року сторони не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, представник позивача просив проводити судове засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач направив відзив, у якому просить розглянути справу за його відсутності та застосувати наслідки пропуску позивачем позовної давності. За зазначених обставин не вбачається законних підстав для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, враховуючи також те, що сторони надали необхідні пояснення щодо предмета позову. Оцінюючи кожен аргумент, наведений учасниками справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з'ясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.09.2010 року [PERSON] став клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». Відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (36% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Згідно цього ж Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві. Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2010 року [PERSON] складена та підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8). Згідно інформації викладеної у вказаній Анкеті-Заяві [PERSON], підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 18.04.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором становить 12920,46 грн., яка складається з: 4161,53 грн. - тіло кредиту, 3706,52 грн. - відсотки за користування кредитом, 3960,96 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 591,45 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідача та вбачаються належними доказами отримання відповідачем коштів у зазначеному позивачем розмірі (а.с. 4-7, а.с.66-78). Відповідач свій розрахунок заборгованості не навів. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, у випадку наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає на підставі ст. 1048 ЦК України, та вимога кредитора про повернення процентів за користування кредитними коштами виникає щомісячно до повного погашення тіла кредиту та зараховується до суми заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов кредитного договору, що є підставою для стягнення із нього заборгованості у визначеному судом розмірі. Крім того, суд виходить з того, що відповідач не заперечив факт підписання Анкети-заяви. Із наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач періодично частково погашав заборгованість, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву. Умови є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Витяг з Умов, які надані суду, відповідачем не підписані. Проте відповідач підписав додаткову інформацію на зворотній стороні Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Правила користування платіжною карткою, всупереч твердженню відповідача, є складовою частиною Умов щодо надання банківських послуг у ПриватБанку. Щодо заявлених відповідачем застосування строку позовної давності, судом встановлено наступне. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК України). Позивач вправі пред'явити свої вимоги, пов'язані з порушенням зобов'язання, протягом строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини 1 статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За кредитним договором відповідач зобов'язався щомісяця погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом. З зазначеного слідує, що перебіг позовної давності починається з наступного дня після дня внесення щомісячного платежу, передбаченого кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Під час розгляду справи встановлено, що основною карткою за Кредитним договором б/н від 20.09.2010 року є картка «Універсальна», яка була надана відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Під час судового розгляду відповідач підтвердив, що отримав вказану кредитну картку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Дослідивши графік погашення кредитної заборгованості суд встановив, що умови кредитного договору передбачають виконання зобов'язання у вигляді періодичних (щомісячних) платежів. З виписки по рахунку слідує, що [PERSON] періодично сплачував в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кошти, при цьому востаннє це було 25.07.2016 року. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в 31.05.2017 року, тобто в межах строку позовної давності, у зв'язку з чим підстав для застосування приписів статті 267 ЦК України не має. Таким чином, враховуючи, що на час звернення позивача до суду відповідач не повернув надані йому кошти, а розрахунок заборгованості наданий суду відповідає умовам та правилам надання банківських послуг і нормам ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved