Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь шкоду, спричинену переплатою пенсії у зв'язку з втратою годувальника на її доньку - [PERSON], в сумі 2292 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що [PERSON] проводилася виплата пенсії в разі втрати годувальника на її дитину - [PERSON] на підставі довідки №2625 від 06.10.2010 року про те, що [PERSON] навчається в Житомирському агротехнічному коледжі на денній формі навчання. Виплата пенсія була проведена по 01.09.2011 року. Оскільки, довідка на наступні навчальні роки до управління не надавалася, виплату пенсії у вересні 2011 року було припинено. На запит управління Житомирський агротехнічний коледж повідомив, що [PERSON] було відраховано з навчального закладу за власним бажанням 12.05.2011 року. Відповідно відповідачу було проведено переплату пенсії за червень, липень, серпень 2011 року на суму 2292 грн., чим і заподіяно шкоду управлінню на вказану суму. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки. В судовому засіданні 05.12.2013 року щодо задоволення позову покладалася на погляд суду. Суд, перевіривши в судовому засіданні докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Копія заяви відповідача (а.с.26) свідчить, що остання звернулася в управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі з проханням призначити їй пенсію в разі втрати годувальника 02.01.2008 року. Довідка Житомирського агротехнічного коледжу №37а від 23 травня 2013 року підтверджує, що [PERSON] була відрахована з навчання 12.05.2011 року за власним бажанням. Копія протоколу від 12.06.2013 року свідчить, що згідно індивідуального перерахунку по рахунку [PERSON] сума переплати пенсії склала 2292 грн.. В частині 31 Постанови від 01.03.2013 р. № 3 „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що частиною четвертою статті 50 КАС передбачено, що громадяни України можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Такими випадками, наприклад, є: 1) Відповідно до частини другої статті 2 та частини першої статті 11 Закону України від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено суб'єктів здійснення місцевого самоврядування, до яких належить й виконавчі органи ради. Згідно з підпунктом 25 пункту 4 Типового положення про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 року N 790, таке управління відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. Отже, спір між сторонами з приводу здійснення органом владних повноважень (управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету районної ради), делегованих йому законом, щодо контролю за розподілом бюджетних коштів, спрямованих на виплату субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 2) Міський центр зайнятості як орган державної влади має право на звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю з метою реалізації наданих йому частиною третьою статті 36 Закону України від 2 березня 2000 року N 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" повноважень, якою передбачено, що сума виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Оскільки у такому разі виникає спір за зверненням суб'єкта владних повноважень із приводу реалізації наданих йому законом функцій та у випадку, встановленому законом, такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 3) Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 21 листопада 1992 року N 2811-XII "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника). Частиною другою статті 22 зазначеного Закону передбачено, що суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги, тощо), стягуються згідно з законом. Враховуючи наведене, спір виникає за зверненням суб'єкта владних повноважень (управління праці та соціального захисту населення) і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно ст.81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Статтею 103 вказаного Закону України передбачено стягнення сум пенсії, над міру виплачених пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку. Так, суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Посилання позивача на ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати і у разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду, суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки з аналізу вказаної статті слідує, що в даному випадку законодавець ототожнює поняття шкоди з надміру виплаченими сумами пенсії. Відповідно, у такому разі також виникає спір за зверненням суб'єкта владних повноважень із приводу реалізації наданих йому законом функцій та у випадку, встановленому законом, та по аналогії такий спір також не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 18 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed