Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

20 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 09 січня 2020 року о 16-00 годині він відвідав магазин «[INFO]», що розташований за адресою: [ADDRESS] і належить відповідачці, придбати тирсу (деревинну підстилку для гризунів) для свого хом`яка. Перед придбанням товару він уточнив, що йому потрібна підстилка з деревини листяних порід, бо на хвойні породи дерева у хом`яка алергія. Але потрібної інформації він не отримав, тоді він попросив дати йому товар, щоб самостійно ознайомитися зі складом на етикетці. Продавець надав йому тирсу «Woody», на упаковці якої було вказано, що вона вироблена з деревини, однак не вказано з якої саме, він повідомив про це продавця, на що остання надала йому ще одну упаковку під назвою «Super Woody», на етикетці якої в складі було зазначено, що це тирса з деревини хвойних порід, про що він повідомив продавця. [PERSON] відповіла, що це тирса одного виробника, але з різною назвою, і якщо «Super Woody» зроблена з хвойних порід деревини, то значить «Woody» з листяних порід. Після чого він купив тирсу (деревинну підстилку для гризунів) під назвою «Woody» за 25 грн. Розрахунковий документ відповідачка йому не надала. Прийшовши додому він акуратно відклеїв скотч на упаковці та відкрив її, з неї одразу повіяло різким запахом хвої, він закрив упаковку та приклеїв скотч на місце, не пошкодивши при цьому упаковку. 10 січня 2020 року він відніс товар у магазин, щоб повернути його, але йому було відмовлено. 13 січня 2020 року він написав заяву у відділ торгівлі та захисту прав споживачів, однак її розглянуто не було. З цього приводу він також звернувся до прокуратури, після чого його скаргу було направлено міському голові м. Слов`янська. У відповіді на його скаргу було вказано, що [PERSON] готова повернути кошти покупцеві за придбаний ним товар. 24 лютого 2020 року він відніс товар у магазин, щоб повернути його, однак йому знову було відмовлено. Оскільки в добровільному порядку його вимога задоволена не була він вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Крім того, вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних з придбанням товару неналежної якості. Йому необхідно витрачати свій час на неодноразові поїздки в різні інстанції для захисту своїх прав від протиправної поведінки відповідача, демонстрації неповаги до його громадянських та споживчих прав, а також до вимог чинного законодавства, що викликає недовіру до сили закону та приниження честі і гідності його як особи, що не може скористатися своїми законними правами. Посилаючись на ст.ст. 4, 6, 8, 15, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просить визнати недійсним договір купівлі - продажу деревинної підстилки для гризунів « Woody », укладений 09 січня 2020 року між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , стягнути з відповідачки на його користь 25 грн сплачених за товар та 1500 грн відшкодування завданої моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні своїх позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала письмові пояснення. З вказаних пояснень вбачається, що статтею 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Тобто законом чітко визначене призначення продукції - для особистих потреб споживача. В позовній заяві позивач стверджує, що придбав тирсу для тваринки - хом`яка. Позивач посилається в позовній заяві на те, що йому продали товар неналежної якості. Зі змісту статті 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» вбачається, що товаром неналежної якості вважається товар, що має конструктивні, виробничі, рецептурні або інші недоліки чи ознаки фальсифікації. У ст.1 Закону України "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної і небезпечної продукції" вказується, яка продукція відноситься до неякісної і небезпечної продукції. Для застосування ст.8 ЗУ "Про захист прав споживачів потрібно шляхом експертизи довести неналежну якість товару. На підтвердження цього надається офіційний документ (а саме юридично засвідчений висновок експертизи сторонніх осіб, що мають повноваження на її проведення та засвідчення невідповідності). Вважає, що позивачем не надано жодного доказу того, що придбаний ним товар є неякісним, а твердження про придбання неякісного товару є безпідставним. Щодо надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію вказує, що 09.01.2020 року, для повного і всебічного ознайомлення з інформацією про товар вона надала позивачу декілька упаковок з товаром, щоб він особисто мав можливість ознайомитись з інформацією, розміщеною виробником на етикетках товару, і міг самостійно і добровільно зробити свій вибір ще до придбання товару. Зазначає, що позивачу була надана можливість особисто ознайомитись з необхідною, доступною, достовірною та своєчасною інформацією про продукцію та свідомого і компетентного її вибору ще до моменту придбання. Таким чином вважає, що в її діях відсутні порушення ч.1 ст.4, ч.1 ст.6, ч.1 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", на чому наполягає позивач у позові. Щодо невидачі нею розрахункового документу, пояснює, що на вимогу покупців, вона виписує від руки товарний чек, де вказує дату продажу товару, хто продав, назву товару та його ціну та ставить підпис. На момент придбання товару позивач не вимагав надання йому розрахункового документа. Немає розрахункового документа - немає угоди. Зазначає, що не впевнена, що позивач 09 січня 2020 р. у магазині "[INFO]" придбав саме той товар, який зараз виступає предметом спору. Щодо посилань позивача на ведення нею нечесної підприємницької діяльності, через введення позивача в оману шляхом надання неправдивої чи неповної інформації, пояснила, що до моменту придбання товару позивач самостійно знайомився з наданою виробником інформацією про товар, що наявна на етикетках товару є вичерпною. Перешкод в ознайомленні з інформацією про товар вона позивачу не чинила, а навпаки відповідно до вимог ч.2 ст.17 Закону України "Про захист прав споживачів" всіляко сприяла йому у вільному виборі продукції. Тільки після самостійного ознайомлення з інформацією про товар позивач особисто і добровільно прийняв рішення про придбання продукції. Тобто твердження позивачем про здійснення нею нечесної підприємницької практики, є безпідставним. Також зазначає, що у листі від 22 січня 2020 року головою Слов`янської міської ради [PERSON] було рекомендовано звернутися до неї з претензією. До теперішнього часу позивач так і не звернувся до неї з письмовою претензією щодо придбаного товару, хоча і долучив її до позовної заяви як письмовий доказ, датований 13.01.2020 р., однак на вказаній заяві відсутній її підпис чи позначка, що вона відмовилась від підпису. 22 жовтня 2020 року відповідачем суду було подано клопотання про допит свідка, а саме допит начальника відділу торгівлі і захисту прав споживачів Слов`янської міської ради Яковенко О.Г., від якого вона відмовилася в ході судового розгляду. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 09 січня 2020 року, позивачем, у магазині « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] , було придбано підстилку для гризунів під назвою «Woody». Як вбачається з витягу з реєстру платників єдиного податку № 1905223401159/1338 від 08 листопада 2019 року, підприємницьку діяльність за адресою вищевказаного магазину: [ADDRESS] , здійснює фізична особа - підприємець [PERSON] (а.с.60). [PERSON] зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як фізична особа-підприємець з 06 листопада 2019 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.59). Судом було задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача розрахункового документу, що підтверджує вчинення договору купівлі - продажу деревинної підстилки для гризунів « Woody », на що остання надала пояснення, що у неї відсутня можливість надати вказаний документ, оскільки товарний чек видається разом з купленим товаром у день покупки і на чеку проставляється дата його видачі. Вона видає чек на вимогу покупця. Від [PERSON] ніяких документів - претензій вона не отримувала, тому вона не може бути впевнена, що спірна підстилка куплена у неї у магазині, а не в будь-якій іншій торговій точці (а.с.39). Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Судом було встановлено, що 09 січня 2020 року відповідач передав товар - підстилку для гризунів « Woody » у власність позивача, а останній у свою чергу сплатив за нього певну грошову суму - 25 грн. На вказані обставини наголошував позивач, відповідач вказала у своїх письмових поясненнях, що 09 січня 2020 року вона для ознайомлення з інформацією про товар надала позивачу декілька упаковок з товаром, тому, незважаючи на відсутність розрахункового документу, підтверджуючого вчинення вказаного договору, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу деревинної підстилки для гризунів « Woody ». [PERSON] , щодо порушення своїх прав як споживача, звертався з заявою до заступника міського голови, на що йому було надано відповідь, що для вирішення цього питання необхідно було звернутися письмово до продавця товару та пред`явити відповідні вимоги в терміни, передбачені чинним законодавством (а.с.7). На вказану відповідь заступника міського голови Роговим Д.А. було подано скаргу до Слов`янської місцевої прокуратури (а.с.8), на що керівником прокуратури надано відповідь, в якій позивачу було роз`яснено про відсутність у прокуратури повноважень на вирішення порушених ним питань, та роз`яснено право звернення за захистом своїх прав до суду (а.с.11). Слов`янським міським головою було надано відповідь на звернення [PERSON] , згідно якої, з метою розгляду звернення [PERSON] було отримано пояснення від власниці магазину ФОП [PERSON] . Остання пояснила, що при покупці підстилки (тирси) [PERSON] було запропоновано декілька її видів, він самостійно вибрав те, що йому подобалося, але через декілька днів повернув куплену тирсу і заявив, що вона не підходить для його хом`яка, оскільки вироблена із хвої. При цьому він повернув її із порушенням герметичності упаковки. Також пояснила, що до теперішнього часу до магазину не надходило звернення покупця, крім того, вона готова повернути кошти покупцеві за придбаний ним товар (а.с.14). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника. Зазначені вище обставини свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Посилання відповідача на придбання тирси для хом`яка, а не для власного споживання, внаслідок чого до виниклих правовідносин неможливо застосувати Закон України «Про захист прав споживачів», не заслуговують на увагу суду, оскільки домашня тваринка потребує постійного стороннього догляду, саме для чого й здійснював купівлю тирси позивач. Позивач у позовній заяві посилається, на те, що при здійсненні купівлі у відповідача підстилки для гризунів ним не було отримано інформацію про продукцію. Згідно ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виготівник, виконавець зобов`язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору. Відповідно до вимог ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Відповідно до статті 700 ЦК України, продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Покупець має право до укладання договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі. Згідно ч. 3 вказаної статті, якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Частиною 4 ст. 700 ЦК України - продавець, який не надав покупцеві можливості одержати повну і достовірну інформацію про товар, несе відповідальність за недоліки товару, які виникли після передання його покупцеві, якщо покупець доведе, що вони виникли у зв`язку з відсутністю у нього такої інформації. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні упаковки товару деревинної підстилки для гризунів « Woody », фотокопія якої долучена до матеріалів справи, зазначено склад: «деревина», також зазначено, що «відповідає вимогам санітарного законодавства України». Як було встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами у справі, 09 січня 2020 року позивач зайшов до магазину «[INFO]», що розташований за адресою: [ADDRESS] з метою купити підстилку для гризунів. Повідомивши продавця [PERSON] , що йому необхідно підстилку з деревини листяних порід, йому було запропоновано декілька видів підстилок та надано вказані підстилки для самостійного ознайомлення зі складом на етикетці товару. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію продавцем ФОП [PERSON] обмежено не було, оскільки на упаковці товару, з якою ознайомився позивач, зазначено вичерпну інформацію про продукт та його склад, та продавець не мала змоги володіти більшою інформацією про продукт, ніж зазначено на упаковці виробником товару. Крім того, суд зазначає, що відповідно ст. 678 ЦК України встановлено, що якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Ст. 679 ЦК України, встановлено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. В даному випадку продавець товару не є його виготовлювачем, позивач в разі незгоди та з приводу неналежної якості або відсутності достатніх відомостей про товар не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до виробника товару. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Суд звертає увагу на те, що сторона повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку щодо природи правочину. В судовому засіданні не було встановлено, що позивач неправильно сприймав фактичні обставини договору купівлі - продажу, доказів на підтвердження цього позивачем надано не було, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу підстилки для гризунів « Woody », укладеного 09 січня 2020 року між сторонами. Частиною 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Право позивача на повернення сплаченої за товар грошової суми виникає при встановленні істотного недоліку проданого товару, який при цьому має одну із вказаних вище ознак. Позивач вимагав від відповідача повернення йому сплаченої грошової суми за товар у розмірі 25 грн, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі - продажу недійсним, крім того, під час судового розгляду, не було встановлено істотних недоліків проданого товару, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів за товар у розмірі 25 грн. Статтею 1166 ЦК України визначені підстави для відшкодування майнової шкоди, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом». Судом не було встановлено, що придбаний позивачем товар є небезпечним для здоров`я та життя людей, недоліків (дефекту) товару судом також встановлено не було, таким чином у справі не встановлено обставин, з якими Закон пов`язує право споживача на моральну шкоду, у зв`язку з чим суд вважає, що у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн також потрібно відмовити. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, витрати, понесені із розглядом справи, слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed