Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 22 лютого 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN80AM00000006, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 44 300, 65 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9,96% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2014 року. Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки № 467 від 12 січня 2009 року, укладеним між ТОВ "УФА "Верус" та договором поруки № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року, укладеним з [PERSON] В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 14 жовтня 2009 року виникла заборгованість в розмірі 38 210, 36 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно, а також судові витрати по справі. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ "Приватбанк", в якому просить суд визнати недійсними кредитний договір № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року, договір застави № DN80AM00000007 від 22 лютого 2007 року, договір поруки № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року, посилаючись на те, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства. Факт надання кредиту у валюті долари США є такими, що суперечать нормам діючого законодавства, оскільки законодавством встановлений обов'язок щодо вираження договірного зобов'язання у гривні. Використання іноземної валюти у якості засобу платежу можливе лише за наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України. Дозволом на валютні операції, наявним у банка, не передбачено споживче кредитування резидентів у іноземній валюті. Окрім того банк не надав позичальнику як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування. а також орієнтовану сукупну вартість кредиту. Позичальник [PERSON] передала банку автомобіль, який був реалізований останнім за 130 000 грн. Однак отримані кошти були зараховані банком зовсім на інший рахунок, а не на рахунок, що зазначений в тексті кредитного договору, що не дало експерту можливості підтвердити заборгованість за кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що під час укладення кредитного договору позичальник був ознайомлений у повному обсязі з умовами договору. Закон не забороняє використання іноземної валюти на території України та регламентує її використання. Наявність банківської ліцензії та дозволу НБУ є необхідною і достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті. В момент укладення кредитного договору жодних порушень порядку здійснення операцій з валютними цінностями допущено не було. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" не визнав в повному обсязі, посилаючись на те що, кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції Україниюрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі Як встановлено в судовому засіданні, 22 лютого 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк", та [PERSON] укладено кредитний договір № DN80AM00000006, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 44 300, 65 доларів США строком до 21 лютого 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,96 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом /т.1 а.с.13-15/. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого остання надала в заставу автомобіль Mitsubishi, 2006 року випуску /т.1 а.с.16-19/ Окрім того 22 лютого 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки № DN80AM00000006, відповідно до якого останній надав поруку перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 22 лютого 2007 року /т.1 а.с.15/. 12 січня 2009 року між ТОВ "УФА "Верус" та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір поруки № 467 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладеного 22 лютого 2007 року з [PERSON] /т.1 а.с.11-12/ В зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язання за кредитним договором № DN80AM00000006 станом на 14 жовтня 2009 року виникла заборгованість в сумі 38 210, 26 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 12 жовтня 2009 року, за курсом 8,01 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/392 від 12 жовтня 2009 року, становить 306 064, 99 грн. /т.1 а.с.9-10/, яка складається: - 31 034, 65 доларів США, що еквівалентно 248 587, 55 грн. - заборгованість за кредитом; - 4 756, 87 доларів США, що еквівалентно 38 102, 53 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 996, 73 доларів США, що еквівалентно 7 983, 81 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 1 422, 11 доларів США, що еквівалентно 11 391, 1 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2014 року по вказаній цивільній справі було призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: яка сума кредиту фактично була видана за кредитним договором № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року? Чи відповідає щомісячна відсоткова ставка щомісячному платежу визначеному в кредитному договорі № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007року? Якій відсотковій ставці відповідає щомісячний платіж за кредитним договором № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року? Який щомісячний платіж повинен бути при ЧСК (постанова НБУ № 168)? Чи відповідає умовам договору розрахунок заборгованості за кредитним договором № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року? Згідно висновку судово-економічної експертизи від 19 січня 2015 року по першому питанню було надано висновок, що в об'ємі наданих документів підтверджується, що фактично сума кредиту була видана за кредитним договором № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року в розмірі 33 670, 35 доларів США, з них 32 068 доларів США видано [PERSON], 1 603, 35 доларів США комісія банку; по другому питанню - в об'ємі наданих документів щомісячна відсоткова ставка складає 0, 83% або 9, 96 % річних, що відповідає щомісячному платежу визначеному у кредитному договорі; по третьому питанню в об'ємі наданих документів щомісячна відсоткова ставка складає 0, 83% або 9, 96 % річних, що відповідає щомісячному платежу визначеному у кредитному договорі; по четвертому питанню - реальна процентна ставка за кредитним договором № DN80AM00000006 від 22 липня 2007 року становить 19,87 % та по п'ятому питанню - в зв'язку з відсутністю договору уступки права вимоги, не надані документи на підставі яких кошти списувалися на рахунок № [NUMBER], а не на рахунок № [NUMBER], не надані на дослідження кредитна справа [PERSON], виписки банку, дані не за весь період, не надається за можливе підтвердити заборгованість за кредитним договором № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року /т.3 а.с.217-226/. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, "у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя". Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов'язку боржників частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України. З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" підлягають задоволенню та з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DN80AM00000006 від 22 лютого 2007 року станом на 14 жовтня 2009 року в розмірі 38 210, 26 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 12 жовтня 2009 року становить 306 064, 99 грн. Стосовно зустрічної позовної заяви, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли договірні правовідносини з приводу отримання, користування та повернення кредитних коштів, а також визнання укладених правочинів недійсними. Позичальник під час укладання спірного правочину була ознайомлена з їхніми умовами та погодилася з ними. Відповідач [PERSON] погодилася на умови про надання кредиту як такі, що її влаштовували. Банк не примушував, не нав'язував своїх послуг відповідачеві та не вимагав укладення договору. Це була ініціатива особисто відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківським кредитом є будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК Українивстановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК Українивизначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 2 ЗУ "Про банки та банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Частина 3 ст. 533 ЦК України допускає можливість виконання зобов'язань у іноземній валюті. Тим більше надання кредитів резидентам в іноземній валюті за ліцензією Національного банку України передбачено п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Отже, чинним законодавством передбачено право комерційним банкам здійснювати валютні операції, в т.ч. видавати кредити у іноземній валюті юридичним та фізичним особам. Згідно п. 2.3. глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій затверджену постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Дозвіл на право здійснення операцій видано ПАТ КБ "Приватбанк" за номером 22-3 від 21 вересня 2009 року. У додатку 1, 2 до дозволу включено право здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Вказана у дозволі валютна операція в повній мірі відповідає характеру укладеної з клієнтом кредитної угоди, в якій валютою кредитування є саме іноземна валюта. Наявність банківської ліцензії та дозволу НБУ є необхідною і достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті. Таким чином при підписанні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Позичальник погодився на умови про надання кредиту як такі, що її влаштовували. Її не примушували та не нав'язували їй своїх послуг та не вимагали укладення договору. Це була особиста ініціатива відповідача. Тому суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору недійсним, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого об'єктивного підтвердження в ході судового засідання. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved