Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів та уточнивши позовні вимоги просили визнати свідоцтво України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг недійсним повністю, зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним повністю свідоцтва України № [NUMBER] та здійснення публікації про це в офіційному бюлетені «Промислова власність, зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності визнати незаконним та скасувати рішення про відмову в реєстрації знаку для товарів і послуг за заявкою №m2014 07690 від 03.06.2014 р., зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності повторно призначити та провести кваліфікаційну експертизу за заявкою № m 2014 07690 від 03.06.2014 р., зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «НІК.ЮЕЙ» видалити доменне ім'я «[INFO]» та заборонити його відновлення відносно особи [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки є схожим із знаком, раніше заявленим на реєстрацію Позивачем [PERSON] за заявкою № m 2014 07690 від 03.06.2014 р., схожим із фірмовим найменуванням Позивача ФОП [PERSON] «Тренінг-центр [INFO]», що відоме в Україні, та може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги. В обґрунтування своїх вимог Позивачі посилаються, що по заявці, за якою було видано спірне свідоцтво, незаконно встановлено пріоритет попередньої заявки, яка була відкликана на момент подання заявки Позивачем [PERSON] Крім того, в обґрунтування заявлених вимог посилилалися на те, що знак [PERSON] «[INFO]» відповідає умовам надання правової охорони, а тому спірне рішення Державної служби інтелектуальної власності має бути скасоване судом. Також Позивачі вказують, що реєстрація доменного імені «[INFO]» є незаконною та порушує права [PERSON] 12.03.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.03.2016 провадження по даній справі було відкрито та призначено до судового розгляду на 06.04.2016 о 09.00 год. Ухвалою суду від 06.04.2016 за заявою представника позивачів були вжиті заходи забезпечення позову у спосіб заборони відповідачу - 1 провадити дії щодо внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України [NUMBER] власником якого є [PERSON], стосовно передачі третім особам повністю або частково права власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України [NUMBER], до набрання рішенням законної сили; заборони відповідачу - 2 передавати третім особам повністю або частково право власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] до набрання рішення законної сили; заборони відповідачу - 3 вчиняти дії, пов'язані з переделегуванням (перереєстрацією) доменного імені «[INFO]» на користь будь-яких осіб, а також вчиняти інші дії щодо внесення змін до реєстраційних даних стосовно доменного імені «[INFO]». 17.05.2016 на адресу суду від відповідача - 2 надійшли заперечення на позовну заяву. В судовому засіданні 18.05.2016 представником відповідача - 1 були подані заперечення на позовну заяву, які долучено до матеріалів справи. 22.06.2016 на адресу суду ТОВ «К`юей лайт», як третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору було подано позовну заяву. 30.08.2016 на адресу суду від представника позивача - 1 було подано заяву про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову. Ухвалою суду від 13.09.2016 було прийнято позов ТОВ «К`юей лайт», як третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору. 17.11.2016 надійшла заява від представника Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про допуск до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача -1. За клопотанням представника позивачів, ухвалою суду від 20.12.2016 по справі призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої було доручено атестованому судовому експерту [PERSON]. 10.03.2017 на адресу суду надійшов висновок судового експерта [PERSON] 30.05.2017 на адресу суду від відповідача - 2 надійшли пояснення щодо висновку експерта. В судовому засіданні 31.05.2017 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання представника позивачів та залучено до участі у справі Міністерство економічного розвитку та торгівлі України як правонаступника відповідача - 1 - Державної служби інтелектуальної власності України. Ухвалою суду від 31.05.2017 позов в частині заявлених вимог позивача -1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІК.ЮЕЙ» про зобов'язання видалити доменне ім'я «[INFO]», що зареєстроване на ім'я [PERSON] та заборони його відновлення відносно особи [PERSON], було залишено без розгляду. 03.04.2018 на адресу суду від представника позивачів надійшло клопотання про розподіл судових витрат. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач 1 - Міністерство економічного розвитку та торгівлі України в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, стверджуючи, що під час встановлення пріоритету за спірною заявкою було дотримано всіх вимог законодавства щодо встановлення пріоритету. Зазначив, що за результатами експертизи заявки на видачу оскаржуваного свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг встановлено, що знак за оскаржуваним свідоцтвом відповідає умовам надання правової охорони. Зокрема, представник посилався на те, що експертиза заявок на торговельну марку за спірним свідоцтвом була проведена у повній відповідності із ст. 10 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг (далі- Правила), затвердженими наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року № 116 з наступними змінами та доповненнями. За результатами експертизи заявок було встановлено, що заявлене позначення відповідає умовам надання правової охорони, встановлених ст. 5 Закону, та на них не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені ст. 6 Закону. На підставі зазначеного висновку було прийнято рішення про реєстрацію торговельної марки для всіх заявлених послуг, та видано оскаржуване свідоцтво України. З огляду на зазначені обставини представник відповідача -1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач 2 - [PERSON] в судове засідання не з явився про час та місце розгляду справи повідомлений. Проте, в своїх запереченнях направлених на адресу суду, просив відмовити у задоволенні позову Позивачів у повному обсязі, зазначивши, що подав всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до законодавства України для встановлення пріоритету на основі заявки № m 2014 03391 від 11.03.2014. Також, [PERSON] не погодився, що використання ним знаку для товарів і послуг за спірним свідоцтвом може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, та не визнав за Позивачем прав на комерційне (фірмове) найменування «Тренінг центр «[INFO]». Представник відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «НІК.ЮЕЙ» в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні поданого позову посилаючись на його необґрунтованість. Представник третьої особи ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ» в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] та ФОП [PERSON] не заперечував. Також в судовому засіданні підтримав позов третьої особи з самостійними вимогами та просив його задовольнити в повному обсязі. В своєму позові, ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ» просить визнати недійсним свідоцтво України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] повністю, зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг відомості щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів і послуг № [NUMBER], а також опублікувати відповідні відомості в офіційному бюлетені «Промислова власність», зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «НІК.ЮЕЙ» видалити доменне ім'я «[INFO]», що зареєстроване на ім'я [PERSON], та заборонити його відновлення відносно особи [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки є схожим із відомим в Україні фірмовим найменуванням ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ» та відповідно спірна торгівельна марка може ввести в оману споживачів щодо особи, яка надає послуги 41 та 42 класів МКТП. Представник позивачів в судовому засіданні проти позову третьої особи з самостійними вимогами заперечував посилаючись на його необґрунтованість. Представник відповідача-1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.06.2014 Позивач [PERSON] подав до Державної служби інтелектуальної власності (надалі - Держслужба) заявку на реєстрацію знака для товарів і послуг «[INFO]» для послуг 41 та 42 класів МКТП. 05.06.2015 позивач отримав від Держслужби повідомлення про можливу відмову в реєстрації знака відносно усього переліку послуг у зв'язку з тим, що заявлене позначення для всіх послуг 41 та 42 класів МКТП є схожим настільки, що його можна сплутати з комбінованим позначенням «[INFO]» (заявка № m 2014 12175 від 28.08.2014, пріоритет від 11.03.2014), раніше поданим на реєстрацію в Україні відповідачем-2 [PERSON] щодо таких самих та споріднених послуг. 03.08.2015 [PERSON] подав до Державної служби інтелектуальної власності мотивовану відповідь з доводами на користь реєстрації знака «[INFO]», а також мотивоване заперечення проти реєстрації знака за заявкою № m 2014 12175 від 28.08.2014 у зв'язку з невідповідністю наведеного в ній позначення умовам надання правової охорони. 18.12.2015 Державна служба інтелектуальної власності прийняла рішення про реєстрацію знака за заявкою № m 2014 12175 від 28.08.2014 р. та внесла відомості про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг за вказаною заявкою до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг під № [NUMBER] та здійснила публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність" № 3 від 10.02.2016. 25.01.2016 Державною службою інтелектуальної власності було винесено рішення про відмову в реєстрації знака позивача [PERSON] 22.02.2016 відповідно до інформації з публічної бази даних WHOIS відповідач-2 [PERSON] зареєстрував доменне ім'я «[INFO]», що стало можливим внаслідок отримання свідоцтва № [NUMBER] на знак «[INFO]». Позивачі просять визнати знак для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] недійсним, оскільки він є схожим із знаком, раніше заявленим на реєстрацію Позивачем [PERSON] за заявкою № m 2014 07690 від 03.06.2014 р., схожим із фірмовим найменуванням Позивача ФОП [PERSON] «Тренінг-центр [INFO]», що відоме в Україні, та може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги. Встановлено, що 10.02.2016 Державною службою інтелектуальної власності зареєстровано комбіновану торговельну марку «[INFO]», для послуг 41 та 42 класів МКТП і видав свідоцтво України № [NUMBER] на ім'я відповідача-2 [PERSON] Наведене підтверджується офіційною публікацією про видачу оскаржуваного свідоцтва України № [NUMBER] у бюлетені «Промислова власність» № 3 за 2016 та наданою Державною службою інтелектуальної власності України випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України № [NUMBER]. Отже, станом на дату вирішення спору по суті, власником спірного свідоцтва та відповідно, особою, яка має відповідати за позовом є відповідач-2 [PERSON] Згідно п. 3 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» від 23.12.1993 р. відповідність знаків умовам їх реєстрації визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки. Як вбачається з виписок з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтв України № [NUMBER], заявка m 2014 12175 на реєстрацію спірного позначення в якості торговельної марки була подана до Державної служби інтелектуальної власності України 28.08.2014. При цьому, за даною заявкою відповідачем-2 було заявлено пріоритет від 11.03.2014 за попередньо поданою заявкою №m 2014 03391. Отже, на дату подання вище вказаної заявки чинним був Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15 грудня 1993 р. № 3689-ХІІ з останніми змінами від 05.12.2012. Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону, правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Згідно абз. 2 та 4 п. 3 ст. 6 Закону не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі, зокрема: - знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; - фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Установи заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг; Згідно абз. 5 п. 2 ст. 6 Закону не можуть одержати правову охорону також позначення, які є такими, що можуть ввести в оману щодо особи, яка надає послугу. Абзацом 2 п. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для однорідних товарів і послуг. Порядок визначення схожості позначень, зареєстрованих в якості знаків для товарів і послуг регулюється Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України №116 від 28.07.1995 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812 (в редакції наказу Держпатенту № 72 від 20.08.1997) (далі - Правила). Згідно п. 4.3.2.4. Правил позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. У відповідності до п. 4.3.2.6. Правил словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи. При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість. Відповідно до п. 4 ст. 5 Закону, обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг. Згідно з абз. 1, 2 п. 4.3.2.5 Правил, при встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послугу. Для такої однорідності слід врахувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів. З урахуванням того, що для правильного вирішення справи по суті необхідно належними засобами доказування встановити обставини щодо того, чи є торговельна марка за спірним свідоцтвом такою, що не відповідає умовам надання правової охорони, судом було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності. Судову експертизу було проведено відповідно до Закону України «Про судову експертизу» атестованим судовим експертом [PERSON], який має вищу юридичну освіту (освітній рівень «спеціаліст») та вищу спеціальну освіту у сфері інтелектуальної власності (освітній рівень «спеціаліст»), статус патентного повіреного України (реєстраційний номер 299), кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за спеціальністю: 13.6 «Дослідження, пов'язані з комерційними (фірмовими) найменуваннями, торговельними марками (знаками для товарів і послуг), географічними зазначеннями» (Свідоцтво № 1065 видане Міністерством юстиції України 26.02.2010 і дійсне до 19.02.2019, стаж експертної роботи з 2006 року, стаж роботи в галузі права інтелектуальної власності з 2000 року). В результаті виконання свого обов'язку даним судовим експертом складено висновок експерта № 100 за результатами проведення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності. Висновком експерта встановлено наступне: 1)Знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] є схожим із позначенням за заявкою № m 2014 07690 від 03.06.2014 настільки, що їх можна сплутати. 2)Відносно всіх послуг 41 класу МКТП, та таких послуг 42 класу МКТП як: «консультування щодо дизайну веб-сайтів; консультування щодо інформаційних технологій (IT); консультування щодо програмного статку для комп'ютерів; консультування щодо розробляння та вдосконалювання комп'ютерної техніки; надавання інформації щодо комп'ютерних технологій та програмування за допомогою веб-сайтів; аналізування комп'ютерної системи; відновлювання комп'ютерних даних; дублювання комп'ютерних програм; електронне зберігання даних; інсталювання комп'ютерних програм; комп'ютерне програмування; розробляння програмного статку комп'ютерів; оновлювання програмного статку комп'ютерів; програмне забезпечення як послуга (SaaS); створювання та обслуговування веб-сайтів для інших; дистанційне резервне копіювання даних; конвертування даних або документів з фізичних носіїв на електронні; конвертування даних і комп'ютерних програм (крім фізичного перетворювання); послуги із захищання від комп'ютерних вірусів, зазначених у свідоцтві України № [NUMBER], знак для товарів і послуг за вказаним свідоцтвом, є схожим з належним фізичній особі-підприємцю [PERSON] відомим в Україні фірмовим (комерційним) найменуванням «Тренінг-центр «QA Light» настільки, що їх можна сплутати. 3)Знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] є схожим з фірмовим (комерційним) найменуванням третьої особи - ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ», настільки, що їх можна сплутати. Відсутні підстави стверджувати, що фірмове (комерційне) найменування третьої особи - ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ» є відомим в Україні та використовувалось щодо товарів і послуг, споріднених з послугами, наведеними у свідоцтві України № [NUMBER] на знак. 4)Знак для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає всі, вказані у цьому свідоцтві послуги 41 класу МКТП, а також такі, вказані у цьому свідоцтві послуги 42 класу МКТП, як: консультування щодо дизайну веб-сайтів; консультування щодо інформаційних технологій (IT); консультування щодо програмного статку для комп'ютерів; консультування щодо розробляння та вдосконалювання комп'ютерної техніки; надавання інформації щодо комп'ютерних технологій та програмування за допомогою веб-сайтів; аналізування комп'ютерної системи; відновлювання комп'ютерних даних; дублювання комп'ютерних програм; електронне зберігання даних; інсталювання комп'ютерних програм; комп'ютерне програмування; розробляння програмного статку комп'ютерів; оновлювання програмного статку комп'ютерів; програмне забезпечення як послуга (SaaS); створювання та обслуговування веб-сайтів для інших; дистанційне резервне копіювання даних; конвертування даних або документів з фізичних носіїв на електронні; конвертування даних і комп'ютерних програм (крім фізичного перетворювання); послуги із захищання від комп'ютерних вірусів. Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Однак, відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Оцінивши наведені висновки експерта за результатами проведення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли відхилити даний висновок, а тому суд приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі. Ст. 77 ЦПК України встановлено, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що висновок експерта містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставленого питання. Оцінивши висновок за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі. Статтею 499 ЦК України визначено, що права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 494, 495 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчуються свідоцтвом, тому визнанню недійсним підлягає саме свідоцтво. У відповідності зі статтею 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» від 15 грудня 1993 року N 3689-XII (далі також Закон) свідоцтво на знак для товарів і послуг може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: - невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; - видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Відповідно до статті 8 Паризької Конвенції комерційне (фірмове) найменування охороняється без обов'язкового подання заявки чи реєстрації і незалежно від того, чи є воно частиною товарного знака. Згідно частин 1, 2 ст. 489 ЦК України правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності. Право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов'язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки. Відповідно до ч.1 ст. 159 ГК України суб'єкт господарювання - юридична особа або громадянин-підприємець може мати комерційне найменування. Для правильного вирішення спору належить з'ясувати, що саме є комерційним (фірмовим) найменуванням, - слово чи словосполучення, повна чи скорочена назва суб'єкта господарювання, а також яким видом діяльності займаються позивач і відповідач у справі, чи функціонують вони на одному ринку товарів і послуг, чи можуть споживачі змішувати послуги, які ними надаються, та, зрештою, чи є комерційне (фірмове) найменування та знак для товарів і послуг схожими настільки, що їх можна сплутати; Якщо ж суб'єкт права інтелектуальної власності на комерційне (фірмове) найменування наполягає на тому, щоб воно не використовувалося іншою особою, він повинен довести в суді пріоритетність свого права інтелектуальної власності на комерційне (фірмове) найменування (тобто момент першого використання ним даного найменування) і обґрунтувати, чому наявність знака для товарів і послуг у іншої особи порушує його права та охоронювані законом інтереси, - наприклад, вводячи в оману споживачів, завдає шкоди його діловій репутації або має на меті використання його власної популярності у споживачів. Момент першого використання комерційного (фірмового) найменування може встановлюватися за даними державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта господарювання, фінансової і технічної документації (рахунки, накладні, технічні умови), рекламних матеріалів, охоронних документів на об'єкти промислової власності (патенти на промислові зразки, деклараційні патенти на винаходи), реєстрації доменного імені тощо. У разі, якщо встановлено, що згідно із свідоцтвом на знак для товарів і послуг зареєстроване позначення тотожне або схоже настільки, що його можна сплутати з відомим в Україні охоронюваним законом комерційним (фірмовим) найменуванням іншої особи, право на яке виникло до дати подання заявки на відповідний знак, то таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним з огляду на невідповідність знака визначеним законом умовам надання правової охорони; відповідний знак є неохороноздатним. Встановлено, що позначення «[INFO]» є розрізняльною частиною комерційного (фірмового) найменування «Тренінг-центр [INFO]», що стало відомим стосовно особи Позивача ФОП [PERSON] Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено, що моментом першого використання комерційного (фірмового) найменування «Тренінг-центр [INFO]» для послуг 41 класу МКТП є його застосування в договорах з учнями. Перший такий договір був укладений в дату - 16.09.2013 р. В матеріалах справи містяться договори з учнями: [PERSON] від 16.09.2013 р.; [PERSON] від 18.09.2013 р.; [PERSON] від 18.11.2013 р.; [PERSON] від 10.02.2014 р.; [PERSON] від 23.04.2014 р.; [PERSON] від 23.04.2014 р.; [PERSON] від 20.05.2014 р.; [PERSON] від 09.07.2014 р.; [PERSON] від 19.08.2014 р. Також в матеріалах справи містяться наступні докази, що свідчать про відомість серед споживачів комерційного (фірмового) найменування «Тренінг-центр [INFO]», зокрема: Угода про співпрацю № 208 від 25.09.2012 р між ФОП [PERSON] та НАУ; Угода про співпрацю № 335, договори з юридичними особами про надання інформаційно-консультаційних послуг з технології автоматизованого тестування програмного забезпечення, Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з технології автоматизованого тестування програмного забезпечення № АВТ-3-1 від 02.01.2014 р. з ТОВ «КІТАГ АЙТІ СЕРВІСЕЗ» (акт про передачу-прийняття наданих послуг від 31.03.2014 р.); Договір про надання послуг з навчання № 170713-1 від 17.07.2013 р. з ТОВ «БМС Консалтінг» (акт про передачу-прийняття наданих послуг від 09.09.2013 р.), Договір № Г010302 на виконання робіт по розробці інтернет-сайту, адмініструванню та доробки сайту [INFO].com.ua із ФОП [PERSON], договір із дизайнером [PERSON] про розробку фірмового стилю (бренд-буку) тренінг-центру [INFO]. Судом встановлено, що моментом першого використання комерційного (фірмового) найменування «Тренінг-центр [INFO]» для послуг 42 класу МКТП є 01.04.2013 р. - дата укладення першого договору з ТОВ «Інфопульс Україна». 19.07.2013 р. сторони цього договору підписали акт про передачу-прийняття наданих послуг. Відповідно до листів-підтверджень від компанії-реєстратора ТОВ «НІК.ЮЕЙ» [PERSON] зареєстрував 17.01.2013 р. доменні імена «[INFO].com.ua», «[INFO].com», а також 15.07.2013 р. зареєстрував доменні імена «[INFO].ch» та «[INFO]». Відповідно до вищенаведеної інформації, суд приходить до висновку, що ФОП [PERSON], отримав право на відоме в Україні комерційне (фірмове) найменування «Тренінг-центр [INFO]», до 28.08.2014 р. - дати подання заявки на знак [PERSON], та до 11.03.2014 р. - дати отримання Держслужбою першої заявки на позначення «[INFO]», та надавав під цим комерційним (фірмовим) ім'ям послуги, споріднені з послугами 41 і 42 класів МКТП, для яких зареєстровано оспорюваний знак. Враховуючи висновок експерта та інші докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що свідоцтво № [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони та має бути визнано недійсним повністю. Щодо пояснень відповідача -2 на висновок експерта № 100 суд зазначає наступне. Відповідач-2 вказує, що експертом у ході дослідження та складення Висновку №100 було встановлено, що частина послуг 42 класу МКТП, для яких зареєстровано знак за свідоцтвом України № [NUMBER], є неспорідненими із послугами щодо яких позивачем здійснюється використання фірмового (комерційного) найменування «Тренінг-центр «QA Light», а отже відносно частини послуг 42 класу МКТП вони не є схожими настільки, що їх можна сплутати. Щодо даного твердження, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з висновку, експерт дійшов наступного висновку: «Відносно всіх послуг 41 класу МКТП, та таких послуг 42 класу МКТП як: «консультування щодо дизайну веб-сайтів; консультування щодо інформаційних технологій (IT); консультування щодо програмного статку для комп'ютерів; консультування щодо розробляння та вдосконалювання комп'ютерної техніки; надавання інформації щодо комп'ютерних технологій та програмування за допомогою веб-сайтів; аналізування комп'ютерної системи; відновлювання комп'ютерних даних; дублювання комп'ютерних програм; електронне зберігання даних; інсталювання комп'ютерних програм; комп'ютерне програмування; розробляння програмного статку комп'ютерів; оновлювання програмного статку комп'ютерів; програмне забезпечення як послуга (SaaS); створювання та обслуговування веб-сайтів для інших; дистанційне резервне копіювання даних; конвертування даних або документів з фізичних носіїв на електронні; конвертування даних і комп'ютерних програм (крім фізичного перетворювання); послуги із захищання від комп'ютерних вірусів» зазначених у свідоцтві України № [NUMBER], знак для товарів і послуг за вказаним свідоцтвом, є схожим з належним фізичній особі-підприємцю [PERSON] відомим в Україні фірмовим (комерційним) найменуванням «Тренінг-центр «QA Light» настільки, що їх можна сплутати. Дана обставина підтверджується іншими матеріалами справи. Таким чином, спірний знак не відповідає умовам надання правової охорони через схожість знака настільки, що його можна сплутати з комерційним (фірмовим) найменуванням щодо частини послуг. Щодо твердження відповідача-2, що експертом у ході дослідження та складення Висновку № 100 було встановлено, що частина послуг 42 класу МКТП, для яких зареєстровано знак за свідоцтвом України № [NUMBER] не може ввести в оману щодо особи, яка їх надає, суд погоджується з даним твердженням, оскільки експертом дійсно було встановлено, що введення в оману існує лише щодо частини послуг 42 класу МКТП. Разом з цим, зважаючи, що експертом було встановлено також, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] є схожим із позначенням за заявкою № m 2014 07690 від 03.06.2014 настільки, що їх можна сплутати, що також підтверджується іншими матеріалами справи, і враховуючи, що послуги за спірним свідоцтвом і даною заявкою є такими самими або спорідненими, знак для товарів і послуг за спірним свідоцтвом не відповідає умовам надання правової охорони щодо всіх послуг, для яких його зареєстровано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України [NUMBER]. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом України за [NUMBER] є таким, що не відповідає умовам надання правової охорони, а тому свідоцтво України № [NUMBER] підлягає визнанню недійсним повністю. Відповідно до п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 р. № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково. Такі відомості (зміни щодо правового статусу свідоцтва) в силу п. 1.3. Положення про Державний реєстр Державна служба публікує в офіційному бюлетені "Промислова власність". Дані про публікацію зазначених відомостей заносяться до реєстру. При цьому, як вказано у п.2.4 Положення про Державний реєстр, однією із підстав для внесення відомостей до реєстру є рішення судових органів. Відповідно до п.2 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені. Згідно з п. 2 Постанови КМУ «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» № 585 від 23 серпня 2016 р. установлено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Пунктом 1 Постанови КМУ «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі» № 320 від 11.05.2017 , яка набула чинності 18.05.2017 Кабінетом Міністрів України постановлено погодитися з пропозицією Міністерства економічного розвитку і торгівлі щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство функцій і повноважень Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується. Отже, з 18.05.2017 повноваження та функції Державної служби інтелектуальної власності припинено, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності і виконує завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Зважаючи, що судом було задоволено клопотання позивачів щодо залучення Міністерства економічного розвитку та торгівлі України у якості правонаступника Державної служби інтелектуальної власності України, дане зобов'язання щодо визнання недійсним свідоцтва покладається саме на Міністерство економічного розвитку та торгівлі України. Таким чином, відомості про визнання свідоцтва України на знак для товарів і послуг за № [NUMBER] недійсним мають бути внесені Міністерством економічного розвитку та торгівлі України до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг, про що дане Міністерство повинне здійснити публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність». З огляду на те, що суд прийшов до висновку, що знак для товарів і послуг [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони та ту обставину, що матеріалами справи підтверджено відомість в Україні комерційного (фірмового) найменування відносно фізичної особи - підприємця [PERSON], починаючи з кінця 2012 року,тобто раніше поданої заявки відповідача-2, суд вважає за можливе визнати незаконним та скасувати рішення Державної служби інтелектуальної власності МОН України про відмову в реєстрації знаку для товарів і послуг за заявкою № m 2014 07690 від 03.06.2014 р. Разом з цим, суд також вважає обґрунтованим позов в частині зобов'язання відповідача-1 повторно призначити та провести кваліфікаційну експертизу за заявкою № m 2014 07690 від 03.06.2014 р., виходячи з наступного. Пунктом 5 ст. 5 Закону передбачено, що право на одержання свідоцтва у порядку, встановленому цим Законом, має будь-яка особа, об'єднання осіб або їх правонаступники. Відповідно до п. 1 та 8 ст. 7 цього ж Закону, встановлено, що особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Установи заявку. За подання заявки сплачується збір. Згідно з п. 4.2.6. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, якщо заявка відповідає вимогам, викладеним у статті 7 Закону та пункті 2.1 Правил, які встановлюють вимоги до заявки, то Відомство проводить експертизу заявки по суті позначення, що заявлено на реєстрацію як знак. За змістом п. п. 1 та 3 ст. 10 Закону експертиза заявки складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті). Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. При поданні заявки № m 2014 07690 від 03.06.2014 [PERSON] було дотримано всіх встановлених законодавством формальних вимог. Проте, 05.06.2015 була винесена попередня відмова в реєстрації знаку на підставі наявності схожого до ступеню змішування позначення за заявкою, що має більш ранню дату пріоритету. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону право на одержання свідоцтва має заявник, заявка якого має більш ранню дату подання до Установи або, якщо заявлено пріоритет, більш ранню дату пріоритету, за умови, що вказана заявка не вважається відкликаною, не відкликана або за нею Установою не прийнято рішення про відмову в реєстрації знака, можливості оскарження якого вичерпані. В ч. 15 ст. 10 Закону зазначено, що під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали заявки, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку, що знак для товарів і послуг [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони та ту обставину, що матеріалами справи підтверджено відомість в Україні комерційного (фірмового) найменування відносно фізичної особи - підприємця [PERSON], починаючи з кінця 2012 року, Міністерство економічного розвитку та торгівлі України під час винесення рішення, повинно здійснити повторну експертизу за даною заявкою з урахуванням встановлених даним рішенням обставин. Разом з цим, суд не погоджується з доводами позивача щодо порушення вимог чинного законодавства з боку відповідача-1 при встановленні дати пріоритету по заявці № m 2014 12175. Відповідно до встановленої в Україні процедури свідоцтво на знак для товарів і послуг видається Державною службою інтелектуальної власності України на підставі поданої заявки на реєстрацію знака за результатами проведення експертизи такої заявки у відповідності до вимог Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі - Закон) та Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України№116 від 28.07.1995 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812 (в редакції наказу Держпатенту № 72 від 20.08.1997). Державна служба інтелектуальної власності України відповідно до своїх повноважень не проводила експертизу заявок на знаки для товарів і послуг. Єдиним уповноваженим органом, який відповідно до вимог чинного законодавства проводить експертизу заявок є саме Укрпатент, який має статус окремої юридичної особи. Саме Укрпатентом було встановлено пріоритет (першість у поданні) заявки №m 2014 12175 відповідачем-2 на реєстрацію знаку, як органом, який безпосередньо проводить експертизу заявок на об'єкти інтелектуальної власності. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивачів щодо порушення саме відповідачем-1 вимог чинного законодавства при встановленні пріоритету спірної заявки, суд вважає безпідставними. Разом з цим, суд вважає, що при встановленні пріоритету за заявкою відповідача -2 № m 2014 12175 за його попередньою заявкою № m 2014 03391 закладом експертизи дотримано вимоги спеціального законодавства, зокрема, Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20.03.1883, дата набуття чинності для України - 25.12.1991 (надалі - Паризька конвенція), Сінгапурського договору про право товарних знаків від 27.03.2006, який був ратифіковано Законом України № 1263-VI від 15.04.2009, Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»., Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України №116 від 28.07.1995 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за №276/812 (в редакції наказу Держпатенту № 72 від 20.08.1997) (надалі - Правила). Так, відповідно до ст. 4а Паризької конвенції : (2) Підставою для виникнення права пріоритету визнається будь-яке подання заявки, що має силу правильно оформленого національного подання заявки відповідно до національного законодавства кожної країни Союзу або до двосторонніх чи багатосторонніх угод, укладених між країнами Союзу. (3) Під правильно оформленим національним поданням заявки слід розуміти будь-яке подання, якого достатньо для встановлення дати подання заявка у відповідний країні, якою б не була подальша доля цієї заявки. Пунктом 1 ст. 8 Закону України « Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що датою подання заявки є дата одержання закладом експертизи документів, що містять принаймні: клопотання у довільній формі про реєстрацію знака, викладене українською мовою; відомості про заявника та його адресу, викладені українською мовою; достатньо чітке зображення позначення, що заявляється; перелік товарів і (або) послуг, для яких заявляється знак. Ніяких інших умов щодо встановлення дати подання заявки Законом не визначено. Отже, якщо закладом експертизи (Укрпатентом) одержано заяву про реєстрацію знака, яка містить зазначені у пункті 1 статті 8 Закону відомості, то дата одержання такої заяви є датою її подання, а заявка вважається поданою і набуває силу правильно оформленого національного подання заявки та вже може бути підставою для виникнення пріоритету, незалежно від подальшої долі (статусу) цієї заявки. Суд звертає увагу на ту обставину, що положення статті 8 Закону не пов'язує факт встановлення дати подання заявки із сплатою збору за подання заявки. Так, п. 9 ст. 10 Закону визначено, що під час формальної експертизи: встановлюється дата подання заявки на підставі статті 8 цього Закону; заявка перевіряється на відповідність формальним вимогам статті 7 Закону; документ про сплату збору за подання заявки перевіряється на відповідність встановленим вимогам. Дата подання заявки встановлюється згідно з п.п. 10 та 11 ст. 10 Закону під час проведення формальної експертизи заявки на підставі ст.8 Закону. Пунктом 10 ст.10 Закону визначено, що за відповідності матеріалів заявки вимогам статті 8 цього Закону та наявності документа про сплату збору за подання заявки заявнику надсилається повідомлення про встановлену дату подання заявки. На думку позивача, норми п. 10 ст. 10 Закону, містять вимоги щодо обов'язкової сплати збору для встановлення пріоритету. Проте, суд вважає помилковими доводи позивача в цій частині, виходячи з наступного. Положення п. 10 ст. 10 Закону не пов'язує факт встановлення дати подання заявки із сплатою збору за її подання. Перша частина норми цього пункту «за відповідності матеріалів заявки вимогам статті 8 цього закону» - пов'язана із змістом одержаних закладом експертизи документів заявки. Якщо одержані документи не містять встановлених п. 1 ст. 8 Закону відомостей, то проведення наступних етапів формальної експертизи, зокрема перевірки документу про сплату збору за подання заявки не поводиться, оскільки заявка набуває статусу неподаної заявки (за умови, якщо не буде усунуто недоліків). І лище після цього заклад Установи переходить до наступного етапу формальної експертизи, тобто перевірка заявки на відповідність формальним вимогам статті 7 Закону. Разом з тим, сплата збору за подання заявки не передбачена як дозволена вимога для встановлення дати подання заявки відповідно до статті 5 Сінгапурського договору про право товарних знаків, учасницею якого є Україна. Стаття 5 Сінгапурського договору «Дата подання»: 1)(Дозволені вимоги) a) 3 урахуванням підпункту "b" й пункту 2 Договірна Сторона погоджує, - як дату подання заявки, - дату одержання Установою таких відомостей та елементів мовою, яка вимагається пунктом 2 статті 8: i)явного або такого, що мається на увазі, зазначення того, що потрібна реєстрація знака; ii)відомостей, які дозволяють установити ідентичність заявника; iii)відомостей, які дозволяють установити зв'язок між Установою та заявником або його представником, якщо такий є; іv) достатньо чіткого представлення знака , реєстрація якого потрібна; v) переліку товарів і (або) послуг, для яких потрібна реєстрація; b)Будь-яка Договірна Сторона може погоджувати, - як дату подання заявки, - дату одержання Установою не всіх, а лише деяких відомостей та елементів, на які робиться посилання в підпункті "а", або одержання їх мовою, іншою, ніж мова, яка вимагається пунктам 2 статті 8. 2)(Дозволена додаткова вимога) a)Договірна Сторона може обумовлювати, що до сплати потрібних зборів не буде погоджено жодної дати подання. b)Договірна Сторона може застосовувати вимогу, на яку робиться посилання в підпункті "а", лише якщо вона застосувала таку вимогу в той час, коли вона набуває статусу сторони цього Договору. 3)(Виправлення та строки) Умови та строки внесення виправлень відповідно до пунктів 1 і 2 встановлюються Правилами. 4)(Заборона інших вимог) Жодна Договірна Сторона не може вимагати, щоб вимоги, інші, ніж ті, на які робиться посилання в пунктах 1 і 2, задовольнялися стосовно дати подання. З цієї норми вбачається, що вимога про сплату збору може залишатися як додаткова дозволена вимога для погодження дати подання лише у разі, якщо вона застосовувалась у національному законодавстві країни до набуття нею статусу Сторони Сінгапурського договору. Закон України не передбачав такої вимоги до 15.04.2009 (дати набуття чинності в Україні цього договору), а тому не може передбачати її після набуття Україною статусу Сторони цього договору. Як вбачається з матеріалів справи , 28.08.2014 відповідачем- 2 було подано заявку № m 2014 12175 на реєстрацію комбінованого знака щодо послуг 41 і 42 класів МКТП. При цьому, за заявкою № m 2014 12175 відповідачем- 2 було заявлено пріоритет - від 11.,03.2014 за попередньою заявкою № m 2014 03391. При поданні попередньої заявки № m 2014 03391 відповідачем -2 було дотримано вимоги законодавства щодо правильного оформлення документів заявки, що стало підставою виникнення пріоритету. Таким чином, у відповідності до вимог законодавства щодо встановлення пріоритету, Укрпагентом було надіслано Повідомлення від 03.02.2015 № 2838/3 про встановлення для заявки № m 2014 12175 пріоритету попередньої заявки m 2014 03391 від 11.03.2014. Суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що заявка № m 2014 03391 від 11.03.2014 вважається неподаною, та відповідно не може слугувати підставою для встановлення пріоритету. Вказана вище заявка, відповідно до вимог ст. 10 Закону кваліфікується і є саме відкликаною, а неподаною. Так, п. 11 ст. 10 Закону передбачено лише один випадок, коли заявка вважається неподаною - у разі невідповідності матеріалів заявки вимогам статті 8 цього Закону заявнику і якщо така невідповідність не буде усунута протягом двох місяців від дати одержання заявником повідомлення про виправлення матеріалів. При цьому, стаття 8 Закону взагалі не містить вимоги про наявність документу про сплату збору серед необхідних матеріалів для встановлення дати подання заявки. Сам факт її подання не має силу правильно оформленого національного подання заявки, подальші дії (експертиза) щодо такої заявки не проводяться, та вона не може бути підставою для виникнення пріоритету. Разом з тим, заявка вважається відкликаною за іншими підставами - внаслідок несплати збору за подання заявки, визначеного пунктом 13 статті 10 Закону, згідно з яким у разі порушення вимог пункту 8 статті 7 Закону заявка вважається відкликаною, про що заявнику надсилається повідомлення. Статус «вважається відкликаною» може стосуватися лише заявки, яку «визнано поданою». Натомість, за заявкою, що вважається поданою, в подальшому проводиться формальна експертиза відповідно до пункту 8 статті 10 Закону, яка передбачає, що під час формальної експертизи встановлюється дата подання заявки на підставі статті 8 цього Закону. Проте, норми ст. 8 Закону не пов'язують факт встановлення дати подання із сплатою збору за подання заявки. Таким чином, заявка, яка вважається поданою, незалежно від подальшої долі (статусу) цієї заявки (статусу відкликаної заявки) може бути підставою для виникнення пріоритету, А відтак, твердження позивачів про незаконність встановлення пріоритету для заявки відповідача-2 № m 2014 12175 за його попередньою заявкою № m 2014 03391 спростовується вищенаведеними нормами спеціального законодавства та фактичними обставинами справи. Щодо тверджень позивача-1 в додаткових письмових поясненнях про відсутність в матеріалах заявки №m 2014 12175 від 28.08.2014 р. копії попередньої заявки № m 2014 03391 від 11.03.2014р., що на його думку свідчить про втрату права на пріоритет відповідачем-2, слід зазначити. Відповідно до ч.1 ст.. 9 Закону, заявник має право на пріоритет попередньої заявки на такий же знак протягом шести місяців від дати подання попередньої заявки до Установи чи до відповідного органу держави - учасниці Паризької конвенції про охорону промислової власності, якщо на попередню заявку не заявлено пріоритет. Частина 2 ст. 9 Закону передбачає, що пріоритет знака, використаного в експонаті, показаному на офіційних або офіційно визнаних міжнародних виставках, проведених на території держави - учасниці Паризької конвенції про охорону промислової власності, може бути встановлено за датою відкриття виставки, якщо заявка надійшла до Установи протягом шести місяців від зазначеної дати. Частина 3 ст.9 Закону, заявник, який бажає скористатися правом пріоритету, протягом трьох місяців від дати подання заявки до Установи подає заяву про пріоритет з посиланням на дату подання і номер попередньої заявки та її копію з перекладом на українську мову або документ, що підтверджує показ зазначеного знака на виставці, якщо її заявка чи показ відповідно була подана чи було проведено у державі - Паризької конвенції про охорону промислової власності. У межах цього строку зазначені матеріали можуть бути змінені. Якщо ці матеріали подано несвоєчасно, то право на пріоритет заявки вважається втраченим, про що заявнику надсилається повідомлення. Як вбачається з аналізу вказаної вище статті 9 Закону, умови щодо права на пріоритет попередньої заявки на підставі подання попередньої (національної) заявки до Установи викладені тільки у частині 1 статті 9, тоді як частина 3 цієї статті стосується лише умов надання пріоритету за заявкою, що була подана у державі - учасниці Паризької конвенції або за показом знака (виставковий пріоритет), що був проведений у державі - учасниці Паризької конвенції. А відтак, твердження позивача-1 про необхідність надання до матеріалів заявки № m 2014 12175 від 28.08.2014 ще й копії національної попередньої заявки № m 2014 03391від 11.03.2014, поданої до Установи, за якою заявляється пріоритет, є помилковим та не узгоджуються з приписами прямої норми спеціального Закону. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачі частково довели ті обставини на які посилалися, як на підставу своїх позовних вимог. З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню частково. Що стосується поданого позову третьої особи з самостійними вимогами ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ» суд зазначає наступне. Так, матеріали справи не містять та відповідно ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ» не надано доказів використання спірного позначення зазначеною юридичною особою до дати подання спірної торгівельної марки, а також зважаючи на Висновок експерта, яким встановлено, що відсутні підстави стверджувати, що фірмове (комерційне) найменування третьої особи - ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ» є відомим в Україні та використовувалось щодо товарів і послуг, споріднених з послугами, наведеними у свідоцтві України № [NUMBER] на знак, суд вважає, що позов третьої особи з самостійними вимогами ТОВ «К'ЮЕЙ ЛАЙТ» є недоведеним. Суд також враховує ту обставину, що в судовому засіданні представник третьої особи підтримав первинний позов позивачів, що на думку суду свідчить визнання за позивачами їх права на торгівельну марку та фірмове найменування. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами повністю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, відповідно до покладених на нього повноважень, не відслідковує порушення прав власників свідоцтв України на знак для товарів і послуг,суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачів судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору пропорційно задоволених вимог та витрат на оплату судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності. Таким чином, з відповідача-2 на користь позивача-1 підлягає до стягнення витрати по сплаті судової експертизи у розмірі 3 972,00 грн. , судовий збір у розмірі 1102, 40 грн., а на користь позивача-2 витрати по сплаті судової експертизи у розмірі 13 902, 00 грн. , судовий збір у розмірі 1378, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial