Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 14.05.1987 р. вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , 1937 р. народження. Її чоловікові за життя було встановлено професійне захворювання. З 29.06.1962 р. по 31.12.2001 р. [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». [PERSON] пропрацював 39 років на посаді котельника. 31.12.2001 р. його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 81 від 10.10.2001 р. [PERSON] були встановлені такі професійні захворювання: нейросенсорна туговухість з різким ступенем зниження слуху IV ст. професійного характеру (основний діагноз). Хронічний бронхіт. ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз. ГБ ІІ ст. ДЕП І ст. Вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок (супутній діагноз). Згідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 135 від 16.12.2002 р. [PERSON] були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ другої стадії пилової етіології в фазі неповної ремісії. Емфізема легень I- II ступеню. Легенева недостатність II ступеню. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість IV ст. зниження слуху професійного характеру (основний діагноз). ІХС, стенокардія стабільного напруження І-ІІ ст., атеросклеротичний кардіосклероз СНПА. Гіпертонічна хвороба II ст. ДЕП І-ІІ ст. (гіпертонічна+атеросклеротична) з ХНМК переважно в вертебро-базилярному басейні. РОХП з сенсорними порушеннями. Двосторонній плече-лопатковий периартрит з алгічними синдромом (супутній діагноз). Згідно довідок МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках первинно 06.11.2001 р. [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності, повторно 06.02.2003 р. - 65 % та встановлено III групу інвалідності. Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги № 006267 ступінь втрати професійної працездатності склала 80% повторно та встановлено II групу інвалідності (в т.ч. ХОЗЛ 50%, туговухість 30%, акт № 81 від 10.10.2001 р., акт № 135 від 16.12.2002 р.), безтерміново. Призначено медикаментозне лікування, санаторне лікування в місцевому санаторії. [INFO] . (у віці 81 рік) [PERSON] помер від ускладнень, спричинених професійним захворюванням. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 346 від 23.05.2019 р.,- він помер від захворювань: гостра легенево-серцева недостатність, хронічне легеневе серце, хронічна обструктивна хвороба легенів, не уточнена II розповсюджений остеохондроз. 05.09.2019 р. Сумською обласною МСЕК № 1 загального профілю встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням. [PERSON] отримав ряд професійних захворювань при виконанні трудових обов`язків на вказаному вище підприємстві у зв`язку з невиконанням роботодавцем положень п. 4 ст. 43 Конституції України, ст.ст. 8, 13 Закону України «Про охорону праці». Втрата чоловіка спричинила позивачці значні моральні страждання та переживання. У віці 73 років вона назавжди втратила чоловіка, з яким мала розділити всі радощі спільної старості. З вини роботодавця втрата її чоловіка настала дуже передчасно і вона залишилася одна. Втрата чоловіка, з яким позивачка прожила щасливу частину свого життя, супроводжується душевним болем, вона постійно відчуває свою слабкість, безпорадність та неможливість бути повноцінною людиною, оскільки саме він був головою сімейства. Тепер, будучи пенсіонером, вона почувається самотньою, виконуючи хатню роботу, позбавлена можливості повноцінно відпочити, а також не може відчути радість на жодному святі, оскільки тягар втрати близької людини та усвідомлення самотності, яку вже не виправити, постійно пригнічує її емоційний стан. З 2000 року вона вийшла на пенсію і ніде не працює. Втрата чоловіка була не лише втратою близької людини, а ще й втратою годувальника, який навіть, будучи на пенсії, мав значний дохід і дійсно утримував її матеріально. Пенсія [PERSON] мінімальна і тепер вона вимушена жити на одну пенсію. За час хвороби чоловіка позивачка також переносила разом із ним моральні переживання, оскільки, споглядала його щоденні страждання від невиліковного професійного захворювання, намагалася допомогти, підтримувала морально та фізично, він був для неї найближчою та найріднішою людиною. Після дуже стрімкого розвитку хвороби її чоловік помер і з його смертю вона втратила найцінніше, його любов, опору, моральну та матеріальну підтримку. Їй завдано моральну шкоду, оскільки вона втратила рідну людину, друга, опору - свого чоловіка, залишилась без його підтримки. Звістка про смерть чоловіка призвела до виникнення в неї душевного потрясіння, переживання та страждань. Відчуття того, що вона залишилась без чоловіка та ніколи не побачить його, постійно її пригнічують, що негативно відображається на її психічному стані. Передчасна втрата чоловіка спричинила тяжкі моральні страждання, порушилися нормальні життєві зв`язки та виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації праці та побуту. Зважаючи на втрату чоловіка, смерть якого настала у зв`язку з систематичним порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, що призвело до його професійних захворювань і згодом до його смерті, глибину, і тривалість моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у її особистому житті, хоча спричинену моральну шкоду позивачці важко оцінити в грошовому розмірі, але, враховуючи те, що для неї одним з варіантів полегшення моральних страждань може бути санаторно-курортне лікування, зміна щоденного оточення та покращення життєво-побутових умов. На її думку страждання від втрати близької людини, смерть якої настала від професійного захворювання, можна порівняти зі 100 відсотковою втратою працездатності та здоров`я взагалі. Кожен відсоток такої втрати вона оцінює в 30000 грн. Тому виходячи з принципу розумності та співмірності сума в 3000000 грн. є такою, що відповідає тяжкості її моральних страждань. Тому позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному. Представник відповідача - Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» Похилько Л.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у задоволенні позовних [PERSON] у повному обсязі. Зазначила, що встановлювати осіб, які не виконали вимог охорони праці відповідно до п.86 Порядку, має право комісія з розслідування професійних захворювань, яка не встановила з боку товариства порушень законодавства з охорони праці, а оскільки акт розслідування професійного захворювання [PERSON] не оскаржив у встановленому порядку, то відсутні належні та допустимі докази порушення товариством його прав, а отже відсутні підстави для задоволення позову. Товариство на виконання вимог ст.29 КЗпП України повідомило [PERSON] про недосконалість технологій та наявність у зв`язку з цим шкідливих виробничих факторів на робочому місці, а також про його права та пільги і компенсації за роботу в шкідливих умовах праці. Погоджуючись на доведені (запропоновані) [PERSON] умови праці, працюючи тривалий час у шкідливих умовах, останній усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоров`я. В свою чергу, товариство забезпечувало [PERSON] засобами індивідуального захисту. Таким чином, оскільки товариство повністю виконало свої зобов`язання, передбачені законодавством щодо інформування [PERSON] про шкідливі умови праці, забезпечення засобами індивідуального захисту, здійснення додаткових виплат та надання соціальних гарантій, то враховуючи положення ч.2 ст.1168 ЦК України, відсутні підстави для покладення на товариство обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано доказів заподіяння їй моральної шкоди товариством. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 14.05.1987 р. позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9). З довідки, виданої Відділом реєстрації місця проживання "Центр надання адміністративних послуг у м.Суми" СМР та довідки виданої ТОВ "КК "СУМИТЕХНОБУДСЕРВІС" №б/н від 17.10.2019 р., вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 18.07.1990 р. по 21.05.2019 р. разом з дружиною [PERSON] (а.с.23, 24). З 29.06.1962 р. по 31.12.2001 р. чоловік позивача - [PERSON] перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.11-13). Згідно акту розслідування професійного захворювання (отруєння) № 81 від 10.10.2001 р. [PERSON] були встановлені такі професійні захворювання: нейросенсорна туговухість з різким ступенем зниження слуху IV ст. професійного характеру (основний діагноз). Хронічний бронхіт. ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз. ГБ ІІ ст. ДЕП І ст. Вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок (супутній діагноз) (а.с.14). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 135 від 16.12.2002 р. [PERSON] були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ другої стадії пилової етіології в фазі неповної ремісії. Емфізема легень I- II ступеню. Легенева недостатність II ступеню. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість IV ст. зниження слуху професійного характеру (основний діагноз). ІХС, стенокардія стабільного напруження І-ІІ ст., атеросклеротичний кардіосклероз СНПА. Гіпертонічна хвороба II ст. ДЕП І-ІІ ст. (гіпертонічна+атеросклеротична) з ХНМК переважно в вертебро-базилярному басейні. РОХП з сенсорними порушеннями. Двосторонній плече-лопатковий периартрит з алгічними синдромом (супутній діагноз) (а.с.15). Згідно довідок МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках первинно 06.11.2001 р. [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності (а.с.17), повторно 06.02.2003 р. - 65 % та встановлено III групу інвалідності (а.с.18). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги № 006267, - ступінь втрати професійної працездатності у [PERSON] склала 80% (в т.ч. ХОЗЛ 50%, туговухість 30%, акт № 81 від 10.10.2001 р., акт № 135 від 16.12.2002 р.) повторно та встановлено II групу інвалідності, безтерміново. Призначено медикаментозне лікування, санаторне лікування в місцевому санаторії (а.с.19). [INFO] [PERSON] помер (а.с.20). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 346 від 23.05.2019 р.,- [PERSON] помер від захворювань: гостра легенево-серцева недостатність, хронічне легеневе серце, хронічна обструктивна хвороба легенів, не уточнена II розповсюджений астеросклероз (а.с.21). 05.09.2019 р. Сумською обласною МСЕК № 1 загального профілю встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням (а.с.22). Актом №478 визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом від 05.09.2019 р.,- встановлено зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням Причиною смерті [PERSON] стала хронічна обструктивна хвороба легень, яка призвела до розвитку ХЛС та гострої легенево серцевої недостатності (а.с.45-46). Разом з тим у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-208цс14 зазначено, що якщо виробнича травма сталася до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, то за наявності причинного зв`язку з виробничою травмою до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого застосовуються положення статті 1168 ЦК України. Відповідно до пунктів 1, 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України,- цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці»,- роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до частин 2, 4 вказаного Закону, під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Усі працівники згідно із законом підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). Частинами другою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина друга статті 1168 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України,- відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, судом встановлено, що [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності 80%, а також причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, про що видані відповідні довідки. З огляду на вищезазначене та враховуючи, що чоловік позивача отримав професійне захворювання у зв`язку з незабезпеченням йому безпечних та нешкідливих умов праці, суд вважає, що відповідач є особою, що несе відповідальність з відшкодування моральної шкоди позивачу - чоловіку померлого. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю чоловіка, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, позивач позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки чоловіка у подальшому своєму житті, відновити попередній стан життя позивача неможливо, тому із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 100000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «СМНВО» необхідно стягнути 1000 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial