Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

28 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є одноособовою власницею житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] На даний час в цьому будинку позивач проживає зі своїм сином [PERSON] Крім того, у будинку зареєстрована колишня невістка [PERSON], яка розірвала шлюб з сином ще 06 грудня 2013 року. Ще задовго до розірвання шлюбу вона зібрала свої речі та речі дітей, народжених у шлюбі з сином, і виїхала з будинку на постійне місце проживання до Російської Федерації, де й проживає до цього часу за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, відповідач вже понад 10 років у будинку не проживає, спільного господарства з позивачем не веде, за комунальні послуги не платить, її особистих речей у будинку немає. Позивач просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користуванням житловим будинком [ADDRESS] У судове засідання позивач не з'явилась, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримував, просив проводити розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи в силу ст. 128 - 131 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власницею будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Кагарлицькою державною нотаріальною конторою 14 січня 1987 року, зареєстрованого у Фастівському БТІ від 25 січня 1987 року № 26 (а.с. 7). Відповідно до розпорядження Ржищівського міського голови № 81 від 19 лютого 2016 року "Про перейменування існуючих та найменування нових вулиць міста Ржищева Київської області" вул. [ADDRESS] перейменована на вул. [ADDRESS], що підтверджується довідкою (а.с. 8). З копії паспорта, серії [NUMBER], встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). З акту обстеження житлового приміщення на предмет проживання в ньому громадян, складеного депутатом Ржищівської міської ради Київської області [PERSON] та громадянами [PERSON], [PERSON], встановлено наступне. У будинку [ADDRESS] проживають : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], колишня дружина [PERSON], хоча й зареєстрована у цьому будинку, проте з серпня 2008 року у ньому не проживає. Особистих речей та предметів домашнього вжитку [PERSON] у даному житловому будинку та на території садиби немає, участі у веденні спільного господарства з моменту свого переїзду до іншого місця проживання вона не приймає, за комунальні послуги не платить. Теперішнє місце проживання [PERSON], зі слів власника будинку, Російська Федерація (а.с. 9). Згідно з довідкою виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 02-03-07-1959 від 13 листопада 2018 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та разом з нею за вказаною адресою зареєстровані: син - [PERSON], [INFO], колишня невістка [PERSON], [INFO] (а.с. 10). [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 06 грудня 2013 року, що підтверджується копією резолютивної частини рішення Тентюковського судового відділу м. Сиктивкар Республіки Комі Російської Федерації (а.с. 11). Відповідно до копії довідки про реєстрацію, виданої [PERSON], встановлено, що з 01 квітня 2014 року вона та діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частинами третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як встановлено з матеріалів справи, колишня невістка позивача - [PERSON] з 2008 року виїхала з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та з того часу там не проживає. З квітня 2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Отже, судом встановлено, що [PERSON] більше чотирьох років не проживає у [ADDRESS], тому втратила право користування цим житлом. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Факт сплати позивачем судового збору у розмірі 704, 80 грн підтверджено квитанцією № 23218335 від 20 листопада 2018 року (а.с.1), тому у порядку, передбаченому ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на відшкодування судового збору. За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved