Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Луцького районного\~відділу Державної\~виконавчої служби\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Волинській\~області,\~Камінь-Каширського\~районного відділу\~Державної виконавчої\~служби Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Волинській області,\~акціонерного товариства\~"ОТП\~Банк", акціонерного\~товариства комерційний\~банк "ПриватБанк"про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2015 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького РУЮ [PERSON] було накладено арешт на все нерухоме майно у межах суми звернення стягнення 891282,24 гривень та оголошено заборону на його відчуження №43700257 на виконання виконавчого листа від 16.06.2009 року № 2-146/2009, виданого Камінь-Каширським районним судом Волинської області про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «ОТП Банк» кредитної заборгованості в розмірі 891 282,24 гривень. 30.06.2016 року старшим державним виконавцем Будь С. Л. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженні № 43700257 на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). 24.04.2013 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького РУЮ [PERSON] було накладено арешт на все нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження №17184104 на виконання виконавчого листа від 16.06.2009 року № 2-146, виданого Камінь- Каширським районним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «ОТП Банк» кредитної заборгованості в розмірі 891 282,24 гривень. 25.10.2013 року старшим державним виконавцем Камець Д. С. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженні № 17184104 на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). 25.06.2012 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камінь-Каширського РУЮ [PERSON] було накладено арешт на все нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження №33068199 на виконання виконавчого листа від 12.09.2011 року № 2-2528/2011, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідпрно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 778577,88 гривень . \~ \~ \~ \~Станом на 19.02.2019 року виконавче провадження № 33068199 відсутнє у автоматизованій системі виконавчого провадження. Позивач зазначає, що на даний час будь-яких невиконаних зобовязань перед Луцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області та Камінь-Каширським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області та державою в нього немає. На підставі викладеного просив суд зняти арешт з усього нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43700257, виданою 01.09.2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького РУЮ [PERSON] (номер запису про обтяження: 11016356 від 02.09.2015 року); зняти арешт з усього нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 17184104, виданою 24.04.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького РУЮ [PERSON] (номер запису про обтяження: 937317 від 15.05.2013 року); зняти арешт з усього нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 17184104, виданою 24.04.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького РУЮ [PERSON] (номер запису про обтяження: 937068 від 15.05.2013 року); зняти арешт з усього нерухомого майна, накладений постановою про накладення арешту на майно ВП № 33068199, виданою 25.06.2012 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Камінь-Каширського РУЮ [PERSON] (номер запису про обтяження: 12660822 від 25.06.2012 року). Ухвалою від 22.02.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.04.2019 року, за клопотанням позивача від 03.04.2019 року, прийнято відмову [PERSON] від частини позовних вимог, предявлених до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного згідно постанови головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Камінь-Каширського районного управління юстиції [PERSON] про накладення арешту на майно ВП № 33068199 від 25.06.2012 року (номер запису про обтяження: 12660822 від 25.06.2012 року). На адресу суду позивач [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. На адресу суду від Камінь-Каширського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу . Від акціонерного товариства "ОТП Банк" на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечують. У судовому засіданні представник Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.09.2015 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького РУЮ [PERSON] було накладено арешт на все нерухоме майно у межах суми звернення стягнення 891282,24 гривень та оголошено заборону на його відчуження №43700257 на виконання виконавчого листа від 16.06.2009 року № 2-146/2009, виданого Камінь-Каширським районним судом Волинської області про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «ОТП Банк» кредитної заборгованості в розмірі 891 282,24 гривень. 30.06.2016 року старшим державним виконавцем Будь С. Л. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженні № 43700257 на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). 24.04.2013 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького РУЮ [PERSON] було накладено арешт на все нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження №17184104 на виконання виконавчого листа від 16.06.2009 року № 2-146, виданого Камінь- Каширським районним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «ОТП Банк» кредитної заборгованості в розмірі 891 282,24 гривень. 25.10.2013 року старшим державним виконавцем Камець Д. С. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженні № 17184104 на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). 25.06.2012 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камінь-Каширського РУЮ [PERSON] було накладено арешт на все нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження №33068199 на виконання виконавчого листа від 12.09.2011 року № 2-2528/2011, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 778577,88 гривень. Частиною четвертою та пятою статті 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження»(далі Закону) визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 391\~ЦК Українивизначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI). Відповідно до вимог\~ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)\~це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону\~та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти певні дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до вимог\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до п. 1.5.\~Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень»\~під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, винесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обовязки субєктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на обєкти нерухомості. Частиною 2\~ст.\~16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Вказані способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних субєктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Разом з тим, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п.11 даної Постанови «При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та / або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно зясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.ч. 5 ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінюючи в сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що позивач не довів підставності своїх заявлених вимог про звільнення майна з-під арешту.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] не надав суду доказів належності йому на праві власності будь-якого нерухомого майна, з якого він просить суд зняти арешт. З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed