Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду у листопаді 2013 року з позовом до публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління Донбас» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача отримав трудове каліцтво, а саме: 26.06.2011 року при пересуванні по лаві, від забою відколовся шматок вугілля і вдарив його ззаду по тулубу. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт форми Н-1 №59 від 30.06.2011 року. Відповідно до первинного висновку МСЕК позивачу встановлено 60% стійкої втрати працездатності та третю групу інвалідності. Внаслідок нещасного випадку позивач вимушений був знаходитись на лікарняному, проходити медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, крім того, позивач отримує психологічні страждання, які негативно впливають на образ його життя - з моменту отримання травми позивач живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, має проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль отриманої травми посилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які негативно впливають на травму. Крім того, перебуває в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я вже не має. Порушено нормальні життєві зв'язки, позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, він потребував необхідної юридичної допомоги. Просив стягнути з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» 50000грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті трудового каліцтва. Рішенням Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 12 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління Донбас» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 17100грн. Стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління Донбас» судовий збір у розмірі 171грн. на користь держави. В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Шахтоуправління Донбас» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, розглянувши справу відповідно до діючого законодавства, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не встановив достовірність обставин, зазначених позивачем в обґрунтування позовних вимог, які саме зусилля прийшлось докладати для організації свого життя. Відповідач вважає, що суд першої інстанції стягнув з відповідача відшкодування моральної шкоди необґрунтовано, без урахування встановлених ним фактів та обставин, а також без встановлення інших істотних обставин, в т.ч. наявність моральної шкоди. Зазначив, що нещасний випадок з позивачем стався з вини самого позивача, який порушив норми техніки небезпеки. З актом форми Н-1 №59 від 30.06.2011р. позивач ознайомлений, вказаний акт не оскаржував, що свідчить про згоду його із встановленою виною. Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с.50-51). Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суду змінити в частині розміру судового збору та ухвалити нове рішення у вказаній частині з наступних підстав. Задовольняючи частково позов [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із травмою, внаслідок якої позивачем втрачено 60% працездатності, позивачу спричинено моральні страждання та така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця. Виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням встановленого ступеня вини позивача суд першої інстанції стягнув з ПАТ «Шахтоуправління Донбас» моральну шкоду в розмірі 17100грн. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] у період з 09.02.2009 року по 29.02.2012 року працював на ПАТ «Шахтоуправління Донбас» в якості ГРОЗ та був звільнений за ст.40 п.2 КЗпП України (а.с. 4-6). Актом № 59 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, від 30 червня 2011 року встановлено, що [PERSON] отримав травму в результаті відколу шматка вугілля, який вдарив його ззаду по тулубу (а. с. 7). Випискою із акту огляду МСЕК від 20 лютого 2012 року позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом (а.с. 8). Протоколом №2 від 23 березня 2012 року засідання комісії по охороні праці встановлено ступінь вини [PERSON] та зменшено розмір одноразової допомоги на 5 % (а.с.31-33). При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров'ю внаслідок трудового каліцтва. Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 1 ч.2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При цьому, згідно із ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Так, відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.5 Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008р. "У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту "б" підпункту 4 п.3 ст.7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", п.1, абзацу третього пунктів 5, 9, абзаців 2, 3 п.10, п.11 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про страхові виплати)" Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п. 9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу I Закону N 717-V. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач внаслідок трудового каліцтва несе фізичні і моральні страждання, потребує додаткових зусиль для організації свого життя, чим йому спричинено моральну шкоду. Розглядаючи спір, суд повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін і дійшов правильного висновку про те, що позивач надав суду достатньо доказів наявності у нього моральних страждань внаслідок пошкодження здоров'я на виробництві. Він змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи вимоги п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4, визначив розмір моральної шкоди в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер та тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих стосунків. Так, позивачу дійсно встановлено третю групу інвалідності первинно, 60% ступінь втрати професійної працездатності з 20.02.2012р. (а.с.8.). Доводи апелянта про відсутність вини підприємства у заподіянні позивачу моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За таких обставин, рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ПАТ «Шахтоуправління Донбас» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 17100грн. відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Проте при вирішенні питання про судові витрати, суд першої інстанції в порушення вимог закону, стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 171грн., оскільки відповідно до п.п.2 п.1ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011р. з позовної заяви немайнового характеру встановлено судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на час подання позовної заяви складає 229 грн. 40 коп., тому апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави. Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial