Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON]. Після смерті чоловіка позивачки відкрилась спадщини, зокрема, на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS]. Чоловік позивачки за життя заповітного розпорядження не залишив. Після смерті чоловіка, позивачка спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги до спадкового майна є також рідні діти позивачки - відповідачі [PERSON] та [PERSON], які спадщину після смерті батька не прийняли, жодних дій, які б свідчили про їх намір таку прийняти не вчинили і жодних претензій до спадкового майна, яке залишилось після смерті їхнього батька не мали і не мають. При зверненні позивачки до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, нотаріусом їй було відмовлено та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Тому в судовому порядку просить визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок в [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з"явилися. Позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явилися, однак до суду подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщини, зокрема, на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS]. Чоловіком позивачки за життя заповітного розпорядження залишено не було. Після смерті чоловіка, позивачка в порядку передбаченому діючим на той час ЦК УРСР (1963 рік), як спадкоємець першої черги за законом (ст.529), а саме ст.549 зазначеного Кодексу, спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконкому Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району за №02-28/1650 від 05.12.2014 року. Спадкоємцями першої черги до спадкового майна, згідно до ст.529 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), є також рідні діти позивачки - відповідачі [PERSON] та [PERSON], які спадщину після смерті батька не прийняли, жодних дій, які б свідчили про їх намір таку прийняти не вчинили і жодних претензій до спадкового майна, яке залишилось після смерті їхнього батька не мали і не мають, про що подали відповідні письмові заяви, а отже у відповідності до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (в ред.1963 року) вважаються такими, що відмовилась від спадщини. Інших спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ технічного паспорту від 25.10.2014 року та довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №718/14 від 31.10.2014 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], будівництвом завершений (рік закінчення будівництва 1946 рік), не є самочинно збудованим, будівля та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування і проживання, і такі рахуються за [PERSON], який [INFO] помер, однак за життя ним не було виготовлено правовстановлюючих документів, які передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на сьогоднішній день вимагаються нотаріусом для оформлення моїх спадкових прав. Крім того, згідно довідки виконкому Неветленфолівської сільської ради за №02-30/1649 від 05.12.2014 року, вбачається, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], згідно погосподарської книги за №12, особовий рахунок [NUMBER], аркуш 7, рахується за [PERSON], який [INFO] помер. Позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], однак листом №361/01-16 від 27.11.2014 року їй було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] немає можливості, оскільки позивачем не представлено правовстановлюючого документу щодо належності майна спадкодавцеві, та повідомлено, що позивач повиннен представити правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а в разі відсутності вказаних документів позивачу було рекомендовано звернутись в суд. ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК України 1963 р. та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усчиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розпаду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вище вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. За таких обставин, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок позивачка [PERSON], змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS] в цілому. Проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності та відповідні їм норми матеріального права, суд дійшов висновку, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами ввійшло до складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] Оскільки умови для оформлення позивачем спадщини у нотаріальному порядку відсутні, тому невизнане право позивача, набуте ним шляхом переходу права в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним ним способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved