Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з майна, який накладений відповідно до постанови [PERSON] відділу державної виконавчої служби Житомирської міського управління юстиції № 49842543 від 19.01.2016 року. В судове засідання сторони не зявилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не з"явився. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.01.2016 року в рамках виконавчого провадження № 49842543 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] із забороною його відчужувати, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2016 року. 15.01.2017 р. [PERSON] помер що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ТП № 301881 від 16.01.2018 року. 27.06.2017 року представник позивача звернулася до [PERSON] Відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з проханням про зняття арешту з майна для отримання можливості вступити в спадщину. 27.07.2017 року була отримана відповідь, яка полягала у тому, що виконавче провадження № 49842543 завершено 24.02.2017 р. на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 27.07.2017д р. згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчих провадження відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні у відділі ДВС відсутні. Згідно листа-відповіді № 32028/7.21-40/14 від 27.07.2017 року [PERSON] відділом ДВС м. Житомира було відмовлено у знятті арешту з майна і рекомендовано звернутися до суду з позовом про і зняття арешту з даного майна в порядку ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України " Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року, державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи , що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду. Частиною 1 статті 55 Закону України " Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови про арешт майна) передбачено, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошені заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або вилучені у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавчем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна і його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України " Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй , а не боржникові , може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки виконавче провадження №49842543 від 19.01.2016 року завершено, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved