Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» (вул.Грушевського,1Д, м.Київ) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення боргу, в обгрунтування своїх вимог вказував, що відповідно до заяви №б/н від 02.08.2010р. відповідач отримав кредит в розмірі 14000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 19.08.2018 року має заборгованість - 64943,51 грн., яка складається з 40354,40 грн. - тіло кредиту, 5844,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 15175,52 грн.- заборгованість за пенею; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 3068,74 грн.- штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 64943,51 грн. та судові витрати. На підставі ст.279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, з тих мотивів, що відповідно до заявки на відкриття кредитної картки №б/н від 02.08.2010 р. відповідачка отримала кредит в розмірі 14000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування споживчим кредитом. Вказана платіжна картка як фінансовий інструмент банку й досі перебуває у володінні відповідача, пін-код від цієї картки [PERSON] не повідомляла жодній особі.Разом з тим, до вказаної кредитної картки банківська установа, для зручності користування банківськими сервісами,підключила номер мобільного телефону [PERSON] оператора «Лайфселл» ( [NUMBER] ). Номер вказаного мобільного оператора відповідачка також нікому не передавала у користування та не повідомляла інформацію третім особам про «прив`язку» цього номеру до її банківського рахунку та кредитної картки «Універсальна».Однак, 13.11.2018 р. невідома особа без відома власника кредитної картки (позивача) відновила у магазині дилерської мережі «Лайфселл» (м.Черкаси, бул.Шевченка, 385) за надуманими підставами SIM-картку з абонентським (телефонним) номером [NUMBER] , начебто, у зв`язку з втратою свого кінцевого обладнання (телефону). Однак, в дійсності [PERSON] не втрачала свого мобільного телефону та SIM-картка з абонентським номером [NUMBER] у цей період знаходилася в її користуванні.Скориставшись поновленням (відновленням) SIM-картки з телефонним номером [NUMBER] , яка була прив`язана до кредитної картки «Універсальна» № [NUMBER] , зловмисник зумів зайти в інтернет-банкінг «Приват-24» й скористався послугами Приватбанку - сервісом «Миттєва розстрочка», перевипустив кредитну картку у одному із банкоматів позивача та зняв з банкоматів кредитні кошти, які належать позивачеві.В силу відомостей з кримінального провадження №12017251010009126, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.11.2017 р., «до слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшла заява [PERSON] з приводу того, що 14.11.2017 р. близько 13 год. 00 хв. невстановлена особа шляхом обману заподіяла майнову шкоду заявниці, знявши грошові кошти з банківської карти ПАТ КБ «Приватбанк» [NUMBER]. Сума завданого збитку встановлюється. (ЄО 61249 від 14.11.2017 р.)». На даний час триває досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Згідно відповіді ТОВ «Лайфселл» від 23.01.2018 р. №205 на адвокатський запит повідомлено, що 13.11.2017 року о 19:22 до представника оператора через канал комунікації (веб-чат) звернулася особа, яка представилася на ім`я « [PERSON] », з проханням здійснити заміну SIM-картки у зв`язку з втратою свого кінцевого обладнання з абонентським (телефонним) номером ( [NUMBER] ). Особі, що звернулася з проханням заміни SIM-картки було запропоновано пройти процедуру ідентифікації безпосереднього користувача абонентського (телефонного) номеру [NUMBER] . Відповідно до вказаного, заявником було вірно названо суму останнього поповнення (50 грн.), а також номер телефону, на який найчастіше здійснювалися вихідні дзвінки за останні 30 днів ( [NUMBER] ). За результатами ідентифікації заявник отримав код блокування (489012), з яким у подальшому звернувся в магазин дилерської мережі за адресою: [ADDRESS] (ФОП [PERSON] ) задля заміни SIM-картки.Відразу ж після отримання інформації про зняття коштів [PERSON] звернулася до правоохоронних органів та позивача, як потерпіла особа, з інформацією, що внаслідок відновлення невідомою особою її номеру телефону, відбулося шахрайське заволодіння кредитними коштами ПАТ КБ «Приватбанк» (шляхом неправомірного використання її фінансового номеру [NUMBER] ).Слід зауважити, що відповідач напередодні заволодіння її фінансовим номером (до 13.11.2017 р.) дійсно мала відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні рахунки № [NUMBER] , а також № [NUMBER] , на яких знаходилися кредитні кошти ПАТ КБ «Приватбанк», які використовувалися нею у споживчих цілях - і вона до вказаної дати справно гасила відсотки та тіло кредиту в установленому порядку.При цьому, з володіння відповідачки увесь цей час не вибували банківські картки Приватбанку «Універсальна» № [NUMBER] та «картки для виплат» № [NUMBER] і [PERSON] не передавала нікому ці фінансові інструменти у використання, чи тимчасове розпорядження, а також не давала можливості оформляти кредитні сервіси в Приватбанку від її імені третім особам.За наявною у відповідача інформацією зловмисник 13.11.2017 р. у приміщенні ТРЦ «Депот», де здійснює підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] , відновив заблокований номер мобільного зв`язку оператора «Лайфсел» [NUMBER] , за допомогою якого пізніше здійснив кримінальне правопорушення за ч.І ст.190 КК України щодо заволодіння кредитними коштами ПАТ КБ «Приватбанк» із застосуванням фінансового номеру клієнта банку - [PERSON] Тож, скориставшись послугою магазину мобільного зв`язку, невідома особа відновила на свою користь номер мобільного зв`язку та потрапила (через фінансовий номер [NUMBER] ) до мережі інтернет-банкінгу «Приват-24», де й здійснила неправомірні операції із заволодіння коштами ПАТ КБ «Приватбанк».Варто зазначити, що наразі співробітники СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області вживають заходи щодо встановлення кола осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, зокрема, щодо незаконного відновлення номеру мобільного телефону оператора «Лайфсел», яким володіла клієнт банку [PERSON] .З метою належного досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017251010009126 потерпіла сторона декілька разів зверталася зі скаргами на неналежне виконання слідчим СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області вказівок прокуратури та зволікання із проведенням досудового розслідування.Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на наступний день після заволодіння її телефонним (фінансовим) номером повідомила правоохоронні органи та ПАТ КБ «Приватбанк» про незаконне відновлення її телефонного номеру [NUMBER] й несанкціоноване зняття невідомою особою грошових коштів за допомогою вказаного фінансового номеру. Крім того, до нього надійшов лист ПАТ КБ «Приватбанк» від 28Л2.2017 року (на письмове звернення [PERSON] від 05.12.2018 р.), яким повідомлено, що: «13.11.2017 р . , використовуючи вашу особисту інформацію, була підключена послуга «Миттєва розстрочка» на картковий рахунок [NUMBER] . Послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються виключно при умові володіння особистою інформацією клієнта. Саме тому Банк постійно акцентує увагу про нерозголошення інформації. Перевипуск картки [NUMBER] до договору SAMDNWFC00007769130 був здійснений в банкоматі...» У випадку наявності шахрайських дій щодо укладення кредитного договору, рекомендовано звертатися у правоохоронні органи, однак позивач відмовив у зупиненні нарахування процентів та пені до завершення досудового розслідування, незважаючи на надання копії витягу про відкриття кримінального провадження №12017251010009126. Відповідач вжив необхідних заходів, передбачених у випадку заволодіння фінансовим номером, який підв`язаний до кредитної картки, Умовами і правилами надання банківських послуг, проінформував Банк, а також правоохоронні органи про факт незаконного відновлення телефонного номеру, за допомогою якого можливо отримував доступ до дистанційного обслуговування інтернет-банкінгу «Приват24», а тому вини [PERSON] , як підстави цивільної-правової відповідальності взагалі не вбачається, що виключає можливість стягнення з неї заборгованості, яка виникла не з її вини, а внаслідок злочинних дій невідомої особи. При цьому заборгованість по кредитній картці № [NUMBER] в сумі майже 2000 грн., яка існувала станом на 13.11.2018 р., відповідачем сплачена повністю, про що свідчить платіжна квитанція з банкомату Приватбанку щодо сплати 2100 грн. від 28.11.2017 р. з призначенням платежу «погашення заборгованості станом до 13.11.2018 р.».Вказує,що заборгованість за кредитним договором утворилася в період з листопада 2017 року в результаті несанкціонованої трансакції невстановленими особами за кредитним рахунком відповідача, кредитні кошти за рахунок позивача відповідачем фактично не отримувались та надання кредитної послуги ним не замовлялось, тому позов про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає до задоволення. Обставин, які б свідчили, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, наразі органом досудового розслідування не встановлено. Несанкціонована відповідачем транзакція щодо переказу коштів з кредитної карти не відповідає встановленим ст. 11 ЦК України вимогам до підстав виникнення цивільних обов`язків, які можуть виникати на підставі вільного волевиявлення споживача на отримання фінансової послуги. За попередньою інформацією із Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, можливий зловмисник, що заволодів фінансовим номером [PERSON] , а саме: раніше засуджений гр. [PERSON] помер, відтак допитати вказану особу на причетність до вчиненого злочину наразі немає можливості, тож, вирішується питання про закриття кримінального провадження.Окрім того, з початку грудня 2017 року на адресу [PERSON] стали також надходити смс-повідомлення та дзвінки з боку менеджерів кредитних онлайн-сервісів «CreditUp» й «МоnеуVео» з вимогою погасити нараховану заборгованість за кредитами, які відповідачка ніколи не отримувала та не знімала у банкоматах, чи терміналах України. Натомість це зробила 14.11.2017 р. невідома їй особа із застосуванням незаконно відновленого фінансового номеру та втручання в роботу інтернет-банкінгу «Приват-24». У зв"язку з цим просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. У відповіді на відзив на позов позивач заперечував проти викладених у відзиві на позов пояснень та просив задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 02.08.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів. Відповідачем була підключена послуга "Миттєва розстрочка". Порядок надання послуги "Миттєва розстрочка" встановлюються підрозділом 2.7.6 Умов.Відповідно до п. 2.7.6.1.2.3 Умов дії клієнта описані в п. 2.7.6.1.2.2. даних Умов, вчинені Клієнтом, прирівнюються Сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для отримання кредиту по сервісу «Миттєва розстрочка».Крім того, послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються при умові володіння особистою інформацією Клієнта. Саме тому Банк постійно акцентує увагу про нерозголошення такої інформації. Пунктом. 1.1.5.5. Умов передбачено, що Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПІН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.Таким чином, держатель платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Клієнт чи її держатель має негайно повідомити банк про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором, в іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення. Таким чином до повідомлення банку про постановку карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, способом обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель.Відповідачем не надано доказів того, що ним було своєчасно надано інформацію щодо незаконного використання картки. Згідно матеріалів справи Відповідачем не вжито заходів щодо запобігання розкрадання картки. Тому в даному випадку відповідальність за операції, що проводилися несе тільки Відповідач.Відповідач у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку, якщо такі особи будуть виявлені.Крім того, суду не надана інформація щодо результатів розслідування кримінального провадження №12017251010009126 від 15.11.2017року. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Відповідач та її представник адвокат Пилипенко Р.Б. просили відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168. Кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, тобто споживачеві лише пропонуються умови, а якщо він не погоджується, може знайти інші, кращі. При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. За порушення зобов`язань за кредитним договором сторо\-ни несуть відповідальність у вигляді стягнення штрафних санкцій. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Судом встановлено, що відповідно до заявки на відкриття кредитної картки №б/н від 02.08.2010 р. відповідачка отримала кредит в розмірі 14000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування споживчим кредитом. Згідно наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] станом на 19.08.2018 року становить - 64943,51 грн., яка складається з наступного: 40354,40 грн. - тіло кредиту, 5844,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 15175,52 грн.- заборгованість за пенею; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 3068,74 грн.- штраф (процентна складова). Як пояснила відповідачка, з 13.11.2017р. зняття кредитних коштів не було нею санкціоновано як власником банківського рахунку. Відповідач напередодні заволодіння її фінансовим номером (до 13.11.2017 р.) дійсно мала відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні рахунки № [NUMBER] , а також № [NUMBER] , на яких знаходилися кредитні кошти ПАТ КБ «Приватбанк», які використовувалися нею у споживчих цілях - і вона до вказаної дати справно гасила відсотки та тіло кредиту в установленому порядку.При цьому, з володіння відповідачки увесь цей час не вибували банківські картки Приватбанку «Універсальна» № [NUMBER] та «картки для виплат» № [NUMBER] і [PERSON] не передавала нікому ці фінансові інструменти у використання, чи тимчасове розпорядження, а також не давала можливості оформляти кредитні сервіси в Приватбанку від її імені третім особам. На підтвердження пояснень відповідачкою була надана для огляду в судовому засіданні платіжна банківська карка в оригіналі. Згідно з витягом з кримінального провадження №12017251010009126, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.11.2017 р., «до слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшла заява [PERSON] з приводу того, що 14.11.2017 р. близько 13 год. 00 хв. невстановлена особа шляхом обману заподіяла майнову шкоду заявниці, знявши грошові кошти з банківської карти ПАТ КБ «Приватбанк» [NUMBER]. Сума завданого збитку встановлюється. (ЄО 61249 від 14.11.2017 р.)». На даний час триває досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Також відповідач на наступний день після заволодіння її телефонним (фінансовим) номером повідомила правоохоронні органи та ПАТ КБ «Приватбанк» про незаконне відновлення її телефонного номеру [NUMBER] й несанкціоноване зняття невідомою особою грошових коштів за допомогою вказаного фінансового номеру, що підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , відомостями бази даних білінгової системи ТОВ "лайфселл" згідно № 00024 вих від 19.02.2019р. на виконання ухвали суду від 18.02.2019р., листом ПАТ Приватбанк від 07.02.2019р. про фіксацію звернення відповідачки 14.11.2019р. о 14 год. 51 хв. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідачки станом на 13.11.2017р. складала 1954,05 грн. та погашена відповідачкою згідно з квитанцією від 28.11.2017р. на суму 2100 грн. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не єплатником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. 9 розділу VI постанови правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувач, окрім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів. Згідно п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, а також постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 190/926/16-ц. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що трансакції в період з 13.11.2017 року щодо переказу коштів з кредитного рахунку відповідачки не були санкціоновані відповідачем як власником рахунку, оскільки здійснені без фізичного пред`явлення платіжної картки, шляхом вводу у мережу Інтернет інформації (паролів), надісланих банком на фінансовий номер, який на момент їх надіслання не належав відповідачці внаслідок заміни поза її волі, що підтверджено матеріалами звернень відповідачки до правоохоронних органів та листом ТОВ «Лайфселл» від 23.01.2018 р. №205, в якому на адвокатський запит повідомлено, що 13.11.2017 року о 19:22 до представника оператора через канал комунікації (веб-чат) звернулася особа, яка представилася на ім`я « [PERSON] », з проханням здійснити заміну SIM-картки у зв`язку з втратою свого кінцевого обладнання з абонентським (телефонним) номером ( [NUMBER] ). Особі, що звернулася з проханням заміни SIM-картки було запропоновано пройти процедуру ідентифікації безпосереднього користувача абонентського (телефонного) номеру [NUMBER] . Відповідно до вказаного, заявником було вірно названо суму останнього поповнення (50 грн.), а також номер телефону, на який найчастіше здійснювалися вихідні дзвінки за останні 30 днів ( [NUMBER] ). За результатами ідентифікації заявник отримав код блокування (489012), з яким у подальшому звернувся в магазин дилерської мережі за адресою: [ADDRESS] (ФОП [PERSON] ) задля заміни SIM-картки. В ході судового розгляду позивачем також не надано суду доказів того, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла несанкціонованому зняттю коштів з рахунка, незаконному використанню номера авторизованого телефону клієнта, якому належить картка, з подальшим введенням динамічного паролю або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Доводи позивача про те, що відповідачем не вжито заходів щодо запобігання розкрадання карти самі по собі не свідчать з достовірністю, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, оскільки з достовірністю не підтверджено відсутність з технічної точки зору доступу інших осіб до визначених банком паролів. Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що банк не забезпечив збереження коштів позивача на його картковому рахунку, чим порушив законодавство про захист прав споживачів, положення договору про надання банківських послуг, приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що свідчить про порушення прав позивача як споживача фінансових послуг. Несанкціоновані відповідачем транзакції щодо переказу коштів з кредитного рахунку позивачки у період з 13.11.2017 року не відповідають встановленим ст. 11 ЦК України вимогам до підстав виникнення цивільних обовязків, які можуть виникати на підставі вільного волевиявлення споживача на отримання фінансової послуги. Оскільки кредитні кошти за рахунок позивача відповідачкою з 13.11.2017 року не отримувались , а заборгованість, яка існувала у відповідачки саном на 13.11.2017р. нею погашена у повному обсязі, тому вимоги про стягнення з відповідача кредитної заборгованості не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні відповідачкою доведено, що з 13.11.2017р. надання відповідної кредитної послуги нею не замовлялось, а тому вимога про повернення кредиту та нарахування відсотків за користування кредитом і штрафних санкцій за порушення строків його погашення не має законних підстав та порушує прав відповідачки як споживача фінансових послуг. Також не підлягають до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed