Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про втрату права на проживання та зняття з реєстрації. В позові вказано, що відповідачка є колишньою дружиною сина позивача а відповідач, внуком. В 2006 році відповідач одружився та перейшов проживати до дружини в с. Видинів, а відповідачка переїхала проживати в інше місто та не проживають в спірному житлі вже більше 6 років. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житлом та зняти їх з реєстрації. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав. Відповідачі повторно не з`явились в судове засідання. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності будинок [ADDRESS] суду належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до акту від 17/01/2012 р. та акту від 17/02/2014 р. відповідачі не проживають в спірному житлі більше 4 та 6 років відповідно. Відповідно до п. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином судом встановлено, що позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням обґрунтовано належними правовими підставами. В частині зобов"язання відповідачів знятися з реєстрації позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", п. 3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 р. № 1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на житло є підставою для зняття відповідача з реєстрації. При цьому позивач не звертався до органів реєстрації про зняття відповідачів з реєстрації, а відповідний орган не відмовляв позивачу у знятті відповідачів з вказаної реєстрації. Отже вимога позивача про зняття відповідачів з реєстрації не підтверджена доказами про порушення його права, заявлена передчасно, не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити. За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні, а не є підставою для зобов"язання відповідачів здійснювати дії щодо самостійного зняття з реєстрації. Тому відповідачі підлягають зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили. З урахуванням відсутності звернення позивача до органу реєстрації фізичних осіб та відмови такого органу у здійсненні відповідних дій в частині вимоги позивача про зобов"язання відповідачів здійснити дії щодо зняття з реєстрації є зловживанням позивачем правом на звернення до суду. В п. 2 ст. 13 ЦК України вказано, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до п. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром зловживання правом в інших формах. Відповідно до п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідні наслідки передбачено в п. 3 ст. 16 ЦК України, де зазначено суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10 та п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до зазначеного та на підставі ст.405 ЦК України суд, -

Outcome: partial