Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 17 серпня 1982 року згідно протоколу №13 від 28 серпня 1982 року позивач був прийнятий в члени колгоспу «Восток» Оріхівського району Запорізької області, звідки 01 вересня 1982 року був направлений на навчання до Оріхівського сільськогосподарського технікуму, по закінченню якого 01.08.1986 року був прийнятий майстром-наладником на тракторну бригаду N 1 колгоспу «Восток». З 17 листопада 1986 р. по 27 грудня 1988 р. позивач проходив дійсну строкову військову службу в лавах радянської армії і після звільнення в запас з 05 лютого 1989 року працював трактористом тракторної бригади N 1 колгоспу «Восток», звідки 20 лютого 1990 року тимчасово був переведений на роботу до Оріхівського РВВС дільничним інспектором Білогір'ївської сільської ради. Під час проходження позивачем служби в Оріхівському РВВС, колгосп «Восток» був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство «Восток», яке в 1996 році отримало Державний акт на право колективної власності на землю. В 1996 році у відповідності до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» N720/ 95 від 08.08.1995 р. проводилось розпаювання земель колгоспу «Восток», внаслідок паювання земель колгоспу кожному його члену на території Білогір'ївської сільської Ради були виділені земельні ділянки (паї), розмірами по 8,11 умовних кадастрових гектарів, вартістю 122112,83 гривень кожний. Він неодноразово звертався до сільської ради за отриманням сертифікату на право на земельну ділянку (пай), так як його не включили в основних списках на паювання земель КСП «Восток», але йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду за захистом порушеного права на отримання земельного паю. Вказане порушення виразилося в тому, що на його ім'я не оформлено сертифікату на право на земельну ділянку (пай) в КСП «Восток» під час його розпаювання. Прохає зобов'язати Оріхівську районну державну адміністрацію Запорізької області поновити [PERSON] в списках членів колективного сільськогосподарського підприємства «Восток» Оргхівського району Запорізької області, як такий що має право на земельну ділянку (пай) в розмірі 8,11 умовних кадастрових гектарів, який визначений на кожного члена КСП «Восток» на території Білогір'ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області та видати [PERSON] сертифікат на право на земельну ділянку (пай) встановленого зразку. В судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] на позовних вимогах наполягали, прохали їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача з позовними вимогами не згодна , прохала відмовити в задоволенні позову, надавши заперечення письмово/а.с.43/ Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами та заперечення проти них, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Указом Президента України №666/94 від 10.11.1994 року „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" передбачено, що метою реформування аграрного сектору економіки було створення умов для рівноправного розвитку різних форм власності та господарювання на землі, вільного їх вибору громадянами України, посилення стимулювання праці та забезпечення на цій основі збільшення виробництва сільськогосподарської продукції. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). За змістом зазначеної норми право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Відповідно до трудової книжки [PERSON] 17 серпня 1982 року згідно протоколу №13 від 28 серпня 1982 року він був прийнятий в члени колгоспу «Восток» Оріхівського району Запорізької області, 01 вересня 1982 року був направлений на навчання до Оріхівського сільськогосподарського технікуму, по закінченню якого 01.08.1986 року був прийнятий майстром-наладником на тракторну бригаду N1. З 17 листопада 1986 р. по 27 грудня 1988 р. [PERSON] проходив строкову військову службу в лавах радянської армії і після звільнення в запас з 05 лютого 1989 року працював трактористом тракторної бригади N 1. 20 лютого 1990 року тимчасово був відпущений на роботу до Оріхівського РВВС дільничним інспектором Білогір'ївської сільської ради./а.с.3-5/. 21.02.1990 року [PERSON] був прийнятий в органи внутрішніх справ/а.с.5/. Як вбачається з матеріалів справи Державний акт на право колективної власності на землю [NUMBER] видано Колективному сільськогосподарському підприємству «Восток» 23 січня 1997 року ./а.с.31-42/. Позивач в списки членів колективного сільськогосподарського підприємства «Восток» включений не був. В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що [PERSON] був переведений до органи внутрішніх справ, але залишався бути членом КСП «Восток». Позивач не надав доказів на підтвердження тих обставин, що він після переведення до органів внутрішніх справ (в матеріалах справи відсутні докази того , що [PERSON] був переведений до органів внутрішніх справ) приймав участь у роботі колективу. Таким чином, на момент видачі КСП «Восток» Державного акту на право колективної власності, позивач не був його членом, так як з 21.02.1990 року працював в органах внутрішніх справ відповідно до наказу УМВС України в Запорізькій області. За положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦК України). Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні позивач пояснив, що він неодноразово звертався до сільської ради за отриманням сертифікату на право на земельну ділянку (пай), так як його не включили в основних списках на паювання земель КСП «Восток», але йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду за захистом порушеного права на отримання земельного паю. На питання суду позивач відповів , що звертався з даним питанням до секретаря Білогір'ївської сільської ради Оріхівського району в 2014 році. Доказів щодо його звернення до КСП або державних установ з питання порушення його права на отримання земельного пая та невключення його до списків членів КСП, що мають право на земельну частку (пай), позивач суду не надав. Суду надав пояснення , що це його право звернутися до суду в будь-який час про порушення його права. Відповідно до ст.76 ЦК України 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Оскільки право на отримання земельної часткя (пая) мають лише члени КСП, а позивачем земельний пай не був отриманий, то про порушення свого права на земельний пай суд вважає позивачу було відомо з часу паювання. Відповідно до цього зі спливом трирічного строку з моменту неотримання позивачем земельної частки (пая), тобто з 2000 року позивач втратив право на позов у зв'язку зі сплином строку позовної давності. Доказів щодо наявності поважних причин, які перешкоджали йому звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права, позивач суду також не надав. Відповідно до статті 71 ЦК Української РСР 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1996 р. №13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яка діяла до 16.04.2004 року, відповідно до статей 48, 50 Закону України "Про власність", ст.71 ЦК у спорах про захист прав власників земельних ділянок, стороною в яких є громадянин, застосовується трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Статтею 75 ЦК Української РСР 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту видачі Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Восток», тобто з дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права минуло п'ятнадцять років, а позивач звернувся до суду лише у вересні 2015 року. Отж, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він пропустив строк звернення до суду з поважних причин, крім того, позивач взагалі не просив поновити пропущений ним строк позовної давності. Оскільки пропуск позивачем строку для звернення до суду, у відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР 1963 року, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, на момент видачі КСП «Восток» Державного акту на право колективної власності, позивач не був його членом, так як працював в органах внутрішніх справ, то суд вважає, позивачу відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed