Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. На підставу своїх вимог спирається на те, що 25.09.2018 року відповідно до квитанції №0.0.1143282429.1 на розрахунковий рахунок №26008455055789 ТОВ «Некст авто», що відкритий в АТ «ОТП банк» у м. Києві (код банку отримувача 30528), проведено перерахунок грошових коштів у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп., як оплата згідно договору Фінансового Лізингу №01143 за автомобіль. (Платіж згідно договору Фінансового Лізингу №01143), (ІПН 2071918159). 24.09.2018 року [PERSON], підшуковував в мережі Інтернет недорогий трактор, оскільки, позивач та його рідні мають гостру потребу у транспортному засобі для ведення особистого сільського господарства. Зайшовши на сайт ОLХ.UА знайшов підходящу марку та модель трактора (марка Хіngtai, модель 244, 2014 року випуску, ціною 46 000 (сорок шість тисяч) грн. У той же день він зателефонував за номером телефону, який був вказаний на сайті оголошень та уточнив - чи дійсно такий трактор є в наявності та де його можна було б оглянути і домовитись про подальшу співпрацю. У телефонній розмові його запевнили, що дійсно трактор є в наявності, у них є великий вибір і якщо він зацікавився, то має під'їхати у місто Вінниця, вулиця Пирогова, будинок 119, для подальшого узгодження їх співпраці. 25.09.2018 року [PERSON], приїхав за вказаною адресою, де представники ТОВ «Некст авто» йому повідомили, що для оформлення покупки трактора, який продавався «за спеціальною програмою», спочатку необхідно укласти договір та сплатити перший платіж, після чого позивачу буде переданий трактор у користування. Так, 25.09.2018 року після сплати позивачем на рахунок ТОВ «Некст авто» 30 000 (тридцяти тисяч) грн., ним був підписаний договір №01143 фінансового лізингу. Відвантажити позивачу трактор в той самий день представники ТОВ «Некст авто» не змогли, мотивуючи це тим, що відсутній завідуючий складу і показати та відвантажити трактор вони не можуть, оскільки у нього знаходяться ключі. Однак, позивачу пообіцяли відвантажити та доставити трактор на наступний день. Приїхавши додому він уважно перечитав договір фінансового лізингу №01143 і помітив, що замість трактора Хіngtai, модель 244 йому вказали у договорі автомобіль Ravon Gentra, при чому за ціною 298 935 грн., який він не замовляв і наміру придбавати не мав. 26.09.2018 року [PERSON] звернувся до представників ТОВ «Некст авто» з проханням врегулювати даний спір, оскільки ознайомившись з Договором №01143, зрозумів, що йому замість трактора представники ТОВ «Некст авто» вказали у договорі автомобіль. На позивача зауваження та прохання надати пояснення з даного приводу представники ТОВ «Некст авто» запропонували йому написати заяву про розірвання договору і тим самим пообіцяли йому повернути кошти. Але, уважно перечитавши договір Фінансового Лізингу №01143, а саме: розділ 12, пунктом 12.1 договору Фінансового Лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання - передачі предмета Лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 80% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору Лізингоодержувачу повертається у розмірі 30% від загальної вартості Предмета Лізингу. Тож позивачем було сплачено 30 000 грн., з них 29 893,5 грн., - комісія за організацію договору, 106,5 грн., - авансові платежі, отож позивачу до повернення підлягає 30% від комісії за організацію договору у розмірі 8 968,05 грн., та 80% від авансових платежів у розмірі - 85,2 грн., авансових платежів, тобто сумарно позивач міг втратити 20 946,75 грн., про що менеджери ТОВ «Некст авто» йому не повідомили. Тож досудове врегулювання даного спірного питання виявилось неможливим. Укласти Мирову угоду і повернути позивачу всі сплачені ним кошти представники ТОВ «Некст авто» відмовились, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач до суду не з'явився, але надав заяву в якій просив справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлено у визначений законодавством спосіб, шляхом надсилання судових повісток рекомендованими повідомленнями, проте згідно довідок поштового відділення рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення - судових повісток повернуті до суду без виконання з поміткою підстави не виконання - закінчення встановленого строку зберігання, що свідчить проте, що судові повістки в порядку визначеному ЦПК України не вручені, конкретні причини не вручення незазначені, що позбавляє суд можливості до застосування положень ч. ч. 3, 4, 6, 9 ст. 130 ЦПК України і фактично дає суду підстави вважати, що фактичне місце проживання (перебування) відповідача невідоме, що виключає можливість вручення судових повісток останньому та дає підстави до застосування положень ч. 10 ст. 130 ЦПК України. В зв'язку з викладеним відповідач, крім відправлення судових повісток за місцем його реєстрації, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці Маньківського районного суду Черкаської області в розділі "Новини та Громадянам" в підрозділі "Оголошення про виклик сторін місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідоме" (порядок публікації оголошень до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи), в судове засідання не з'явився, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 25 вересня 2018 року між [PERSON], і Товариством з обмеженою відповідальністю «Некст авто» було укладено договір Фінансового лізингу №01143. (а.с.9-16). Як зазначає позивач спірний договір укладавя позивачем з метою набуття права власності на трактор для особистих потреб, а не автомобіль, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, тому на правовідносини між сторонами поширюються вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". При укладенні договору менеджер компанії-відповідача пояснив, що позивач повинен спочатку сплатити передплату (аванс) за транспортний засіб в сумі 30 000 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого із ним буде укладено договір лізингу. Того ж дня позивачем було сплачено рахунок на суму 30 000 грн., з квитанцією позивач повернувся до офісу компанії, де йому надали договір з іншими надрукованими документами на підписання, мотивуючи, що без підписання всіх заяв неможлива передача транспортного засобу. (а.с.9-16). Із п.п.1.7 договору фінансового лізингу №01143 вбачається, що замість трактора Хіngtai, модель 244 предметом фінансового лізингу зазначено автомобіль Ravon Gentra, за ціною 298 935 грн.(а.с.9) Позивач також зазначає, що в позасудовому порядку врегулювати даний спір неможливо, оскільки на позивача зауваження та прохання надати пояснення з даного приводу представники ТОВ «Некст авто» запропонували йому написати заяву про розірвання договору, проте розділом 12, пунктом 12.1 договору Фінансового Лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання - передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 80% від сплаченої суми авансових платежів і в такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу повертається у розмірі 30% від загальної вартості предмета лізингу, що безпосередньо приведе до втратити позивачем грошових коштів в сумі 20 946,75 грн., про що менеджери ТОВ «Некст авто» йому не повідомили. Укласти\~Мирову угоду і повернути позивачу всі сплачені ним кошти представники ТОВ «Некст авто» відмовились. Крім того позивач вважає, що договір лізингу містить несправедливі умови, даний договір підписаний ним в результаті введення його в оману, нотаріально не посвідчений, тому він є недійсним і відповідач повинен на думку позивача повернути всі сплачені грошові кошти по даному договору в повному обсязі. Суд вирішуючи даний спір керується наступним: Законом від 22 вересня 2011 року №3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996 року при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень Закону "Про захист прав споживачів", прийнятого 12 травня 1991 року і введеного в дію з 1 жовтня 1991 року. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ч. 5 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що Закону України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору. А умови договору фінансового лізингу в свою чергу не можуть суперечити положенням цього Закону. Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до умов, викладених у п. 12.1 Договору фінансового лізингу №01270 від 24.11.2017 року лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає. Отже, в даному випадку лізингоодержувач сплатив 30 000 грн., за договором, з них 29 893,5 грн., - комісія за організацію договору, 106,5 грн., - авансові платежі, отож позивачу до повернення підлягає 30% від комісії за організацію договору у розмірі 8 968,05 грн., та 80% від авансових платежів у розмірі - 85,2 грн., авансових платежів, тобто сумарно позивач міг втратити 20 946,75 грн., про що менеджери ТОВ «Некст авто» йому не повідомили. Суд приходить до висновку, що вказана норма договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 цього Закону, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. Таким чином, вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Отже, несправедливими є сплата Комісії за організацію Договору, так як в графі «Визначення термінів» договору визначено, що комісії за організацію договору - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити. Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. З наведеного вбачається, що законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з укладенням самого Договору фінансового лізингу. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. По-друге: договір нотаріально не посвідчений. Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначені Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частини першої статті 1 названого вище Закону, фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню у силу приписів статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», статей 799, 806 ЦК України. У разі недодержання цієї вимоги такий договір вважатиметься нікчемним з огляду на приписи частини першої статті 220 ЦК України. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ч. 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. П. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися »сторони. За змістом ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійсненні лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, у Договорі Фінансового Лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За приписами ст. 6 даного закону, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування; - предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. П. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги» встановлено, що фінансовими вважаються такі послуги, зокрема фінансовий лізинг. Ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги» визначено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2) відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; 3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка Ravon, модель Gentra, вартістю 298 935 грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (марка, модель, номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм, двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі і не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі, ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. З урахуванням положень ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 6 Закону України про «Фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», до істотних умов договору фінансового лізингу, щодо яких має бути досягнуто згоди сторонами окрім розміру лізингових платежів, є їх кількість та період в продовж якого здійснюється оплата за користування предметом лізингу, тобто період впродовж якого, здійснюється сплата лізингових платежів, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Згідно з підпунктом 5.2 статті 5 Договору Лізингу Лізингоотримувач зобов'язаний за власний рахунок утримувати Предмет лізингу в належному технічному та робочому стані; дотримуватись інструкцій та рекомендацій виробника та Продавця щодо утримання, обслуговування та експлуатації Предмета лізингу (з залученням належним чином підготовлених фахівців, реквізити яких мають бути надані Лізингодавцем Лізингоотримувачу). Всі роботи пов'язані з технічним обслуговуванням та ремонтом предмета лізингу, повинні виконуватись виключно на сертифікованих станціях технічного обслуговування продавця та/або на станціях технічного обслуговування, які будуть вказані Лізингодавцем. Всі витрати пов'язані з експлуатацією, технічним обслуговуванням та ремонтом Предмета лізингу покладаються на Лізингоотримувача. З умов Договору лізингу №01143, вбачається, що лізингодавець не надав лізингоотримувачу реквізитів сервісної організації, яка має здійснювати сервісне обслуговування предмета лізингу. 25.09:20.18 року між ТОВ «Некст авто» та [PERSON] підписано Договір №01143 фінансового лізингу. П. 6.1 Договору №01143 фінансового лізингу передбачено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну ЄВРО до української гривні за готівковими операціями, встановленого АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу ЄВРО станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. П. 6.5 Договору №01143 фінансового лізингу передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у додатку №1 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах передбачених цим договором. П. 8.1. Договору №01143 фінансового лізингу передбачено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових. Кожний лізинговий платіж включає, - відсотки (проценти) за користуванням обсягом фінансування в розмірі 20% річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу), комісія за супровід договору у розмірі 6%. П. 8.2. Договору №01143 фінансового лізингу передбачено, що на момент укладання, даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу; у разі, залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 202,80 (двісті два) ЄВРО 80 центів, згідно з обмінним курсом ЄВРО до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору; що відповідно становить 6 722,77 (шість тисяч, сімсот двадцять дві) грн. 77 коп., у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом ЄВРО до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати новий додаток №1 до даного договору, виходячи з остаточної вартості. Стаття 17 Договору №01143 фінансового лізингу визначає, що додатки до даного договору є невід'ємною частиною даного договору. Також статтею 17 Договору №01143 фінансового лізингу «Додатки до даного Договору» визначено, що додатками до даного договору є: додаток №1. Однак додаток №1 - графік сплати авансового внеску, графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між ТОВ «Некст авто», та [PERSON] підписано не було. Оскільки положеннями договору №01143 фінансового лізингу передбачено, що сплата лізингових платежів, винагороди Лізонгоодержувача за надання послуг фінансового лізингу, комісія за супроводження договору, в продовж лізингового періоду, проводиться відповідно до встановленого додатком №1 що договору №01143, фінансового лізингу - «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів», який є невід'ємною частиною основного договору та містить істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами. Також змістом основного тексту договору №01143 фінансового лізингу не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця, та не встановлений строк їх сплати. Із змісту основного тексту договору №01143 фінансового лізингу вбачається, що розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця, у грошовому виразі, та строк і сплати визначається додатком №1, який підписаний так і не був. Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати дід боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового, обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Також ч. 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію зокрема повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака, для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 3) дані про ціну (тариф), - умови та правила придбання продукції. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається, до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати, в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити, з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі - повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних - зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад - п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір, у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Зміст основного тексту договору №01143 фінансового лізингу не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «Некст авто», відповідно до підписаного 25.09.2018 року основного тексту договору №01143 фінансового) лізингу. А відтак не підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують мої права, як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги. Враховуючи те, що зміст умов, в тому числі і істотних умов, договору №01143 фінансового лізингу підлягали фіксації в декількох документах, та підлягали підписанню сторонами, не підписання сторонами саме додатку №1 є обставиною, що вказує на не укладання договору №01143 фінансового лізингу, а відтак з урахуванням положень наведених норм цивільного законодавства, у ТОВ «Некст авто», не виникло підстав для отримання сплаченого 25.09.2018 року платежу по договору №01143 фінансового лізингу в сумі 30,000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп., в результаті чого позивачем безпідставно здійснено перерахування, зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ «Некст авто». Згідно з п. 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання - передачі предмета Лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 80% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору Лізингоодержувачу повертається у розмірі 30%. Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на. оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору. Окрім того, укладений договір фінансового лізингу №01143 є нікчемним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. До відносин пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом! (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути, другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Проаналізувавши зміст договору, з'ясовується, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу Лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 20% від розміру авансового платежу та 70% сплаченої комісії за організацію договору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Таким чином, проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та знайшли своє підтвердженя в судовому засіданні, тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved