Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

10.04.2020 року на електронну пошту Вінницького міського суду Вінницької області від представника [PERSON] надійшла заява про розподіл судових витрат в цивільній справі №127/3537/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Заяву мотивовано тим, що Вінницьким міським судом Вінницької області 06.04.2020 року ухвалено рішення у цивільній справі №127/3537/20. Питання щодо розподілу судових витрат вирішено не було. Представник, посилаючись на ч.8 ст.141 ЦПК України, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, які понесла остання, в розмірі 5\~000 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, остання подала до суду заяву, в якій просила заяву задовольнити, судовий розгляд проводити за її відсутності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , заперечив проти задоволення заяви, вважав, що обґрунтованим розміром витрат на правову допомогу в даній справі є 1\~000 гривень, оскільки справа про стягнення з відповідача аліментів є малозначною, незначної складності, правовідносини сторін не потребували поглибленого правового аналізу представником позивача, її дії зі збирання доказів у справі не потребували їх пошуку, розмір часу, витрачений представником позивача на підготовку позову, правовий аналіз та пошук практики - явно завищений, витрати на опрацювання зустрічного позову необґрунтовані, оскільки він судом не розглядався через його повернення. Окрім наведеного просив суд зважити на те, що для даної місцевості розцінки представника позивача за надання юридичних послуг є явно завищеними. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5\~ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі»\~роз`яснив: додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених\~статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 06.04.2020 року відмовлено [PERSON] у прийнятті в якості зустрічного його позову до [PERSON] про визначення місця проживання дитини (а.с.48-49). В цей самий день Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задоволено частково, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12.02.2020 року; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в сумі 600 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12.02.2020 року, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до 09.01.2021 [INFO] , включно; стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь держави судовий збір у розмірі 1093 гривень 04 коп. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.50-54). Рішенням суду питання про судових витрат в частині витрат на професійну правову допомогу не вирішувалося, оскільки представник позивача [PERSON] , скориставшись правом, наданим ч.8 ст.141 ЦПК України, надала суду докази про понесення позивачем таких витрат після ухвалення рішення суду (10.04.2020 року). Судом встановлено, що 09.01.2020 року між [PERSON] та адвокатом Мишковською Т.М. укладено договір про надання правової допомоги у справі щодо стягнення аліментів (а.с.60-61). Розмір плати (гонорару) за надання правової допомоги, яка обумовлена договором складає 5\~000 гривень (а.с.62). [PERSON] здійснила оплату адвокату гонорару в розмірі 5\~000 гривень двома частинами по 2\~500 гривень 09.01.2020 року та 08.04.2020 року (а.с.59). В обґрунтування вказаного розміру гонорару позивач та адвокат склади акт здачі-приймання робіт від 08.04.2020 року до договору про надання правничої допомоги від 09.01.2020 року, згідно якого адвокатом було виконано наступні роботи: надання юридичної консультації -1 послуга, вивчення документів 2 години, підготовка позовної заяви 1 послуга, підготовка клопотань 1 послуга, опрацювання зустрічного позову 2 години (а.с.58). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Згідно з\~пунктом 4\~частини першої\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність"\~договір про\~надання правової\~допомоги -\~домовленість,\~за якою\~одна сторона\~(адвокат,\~адвокатське бюро,\~адвокатське об`єднання)\~зобов`язується\~здійснити захист,\~представництво або\~надати інші\~види правової\~допомоги другій\~стороні (клієнту)\~на умовах\~і в\~порядку,\~що визначені\~договором,\~а клієнт\~зобов`язується\~оплатити надання\~правової допомоги\~та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 наведеного Закону. Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. При цьому суд звертає увагу, що представник відповідача клопотав перед судом про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1\~000 гривень. Дослідивши додані представником позивача до заяви квитанції про сплату витрат на професійну правничу допомогу, а також акт здачі-приймання робіт від 08.04.2020 року, суд дійшов висновку, що зазначені докази не є\~безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (постанова Верховного Суду у справі №755/15364/17 від 29.01.2020 року). З опису робіт (наданих адвокатом послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися [PERSON] адвокатом та полягають у тому, що адвокат надавала позивачу юридичну консультацію, вивчала документи, готувала позовну заяву, клопотання, опрацьовувала зустрічний позов. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності опрацьовування зустрічного позову, в прийнятті якого судом було відмовлено, 2-х клопотань (про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у відсутність позивача та представника), вивчення документів (свідоцтво про шлюб, про народження дітей, довідки про склад сім`ї) та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що\~\~зазначені [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. є завищеними, належним чином перед судом не обґрунтованим та не доведеним, що суперечить принципу розумності розподілу судових витрат. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням висленого представником відповідача в судовому засіданні заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та поза межами судового засідання, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому суд враховує заперечення представника відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа N 755/9215/15-ц провадження N 14-382цс19). Враховуючи викладене суд вважає, що заява представника позивача [PERSON] про розподіл судових витрат в цивільній справі №127/3537/20 підлягає до часткового задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial