Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» про стягнення доплати за суміщення посад та вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивувала тим, що 02 січня 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 42-К від 27 грудня 2018 року позивача було прийнято на посаду заступника начальника управління організаційно-розпорядчої роботи Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України». 10 січня 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 2-к скорочено посаду заступника начальника управління організаційно-розпорядчої роботи. 08 лютого 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 4-к скасовано наказ Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 2-к «Про скорочення штату працівників Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України». 11 лютого 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 5-К «Про переведення [PERSON] на іншу посаду та скасування суміщення» позивача з 13 квітня 2019 року було переведено на посаду начальника управління організаційно-розпорядчої роботи. 28 лютого 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 5-П «Про встановлення надбавки за суміщення професій [PERSON] » дозволено позивачу поряд з основною роботою, обумовленою трудовим договором, виконання додаткової роботи за вакантною посадою заступник начальника управління підбору та розвитку персоналу з доплатою 100% від посадового окладу заступника начальника управління підбору та розвитку персоналу з 01 квітня 2019 року. 23 вересня 2019 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» №41-П «Про затвердження і введення в дію штатного розпису в АТ «МГУ» в новій редакції» внесено зміни до наказу № 5-П від 28.02.2019 року «Про встановлення надбавки за суміщення професій [PERSON] », а саме встановлено доплату у розмірі 50 % від посадового окладу заступник начальника управління підбору та розвитку персоналу у порядку суміщення посад. 01 листопада 2019 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 50-П «Про затвердження і введення в дію штатного розпису в АТ «МГУ» позивачу встановлено доплату за суміщення в розмірі 100% від посадового окладу. 02 березня 2020 року позивачем на ім`я в.о. Голови правління АТ "МГУ" подано заяву про внесення змін до наказу № 5-П від 28 лютого 2019 року про встановлення надбавки за суміщення професії заступника начальника управління підбору та розвитку персоналу з доплатою 25 % від посадового окладу з 02 березня 2020 року. 02 березня 2020 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 4-П «Про внесення змін до наказу № 5-П від 28.02.2019 року про встановлення надбавки за суміщення професій [PERSON] » внесено зміни до наказу № 5-П від 28 лютого 2019 року, а саме встановлено доплату у розмірі 25 % від посадового окладу заступника начальника управління підбору та розвитку персоналу у порядку суміщення посад з 02 березня 2020 року. 03 серпня 2020 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 31-П звільнено позивача, начальника управління організаційно-розпорядчої роботи від виконання додаткової роботи на умовах суміщення за посадою заступника начальника управління підбору та розвитку персоналу з 04 жовтня 2020 року. 02 жовтня 2020 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» №17-К позивача звільнено з посади начальника управління організаційно-розпорядчої роботи за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що наказом від 01 листопада 2019 року № 50-П «Про затвердження і введення в дію штатного розпису в АТ «МГУ» в новій редакції» поновлено оплату за суміщення в розмірі 100% від посадового окладу, однак за період з 01 вересня 2019 року по 01 листопада 2019 року замість доплати в розмірі 100% від посадового окладу їй нараховували лише половину 50%. Крім того, п. 3.6 колективного договору передбачено виплату вихідної допомоги в розмірі 12 (дванадцяти) посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01 січня поточного року. У зв`язку з чим просить стягнути з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] доплату за суміщення посад за період з 01 вересня по 01 листопада 2019 року у розмірі 25 633,00 грн.; стягнути з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі 344 277,18 грн.; стягнути з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 02 січня 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Магістральні газопроводи України») № 42-К від 27 грудня 2018 року позивача було прийнято на посаду заступника начальника управління організаційно-розпорядчої роботи Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» (а.с. 14). 10 січня 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 2-к скорочено посаду заступника начальника управління організаційно-розпорядчої роботи (а.с. 15, 16). 08 лютого 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 4-к скасовано наказ Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 2-к «Про скорочення штату працівників Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» (а.с. 19). 11 лютого 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 5-К «Про переведення [PERSON] на іншу посаду та скасування суміщення» позивача з 13 квітня 2019 року було переведено на посаду начальника управління організаційно-розпорядчої роботи (а.с. 20, 21). 28 лютого 2019 року наказом Публічного акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 5-П «Про встановлення надбавки за суміщення професій [PERSON] » дозволено позивачу поряд з основною роботою, обумовленою трудовим договором, виконання додаткової роботи за вакантною посадою заступник начальника управління підбору та розвитку персоналу з доплатою 100% від посадового окладу заступника начальника управління підбору та розвитку персоналу з 01 квітня 2019 року (а.с. 22). 23 вересня 2019 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» №41-П «Про затвердження і введення в дію штатного розпису в АТ «МГУ» в новій редакції» внесено зміни до наказу № 5-П від 28.02.2019 року «Про встановлення надбавки за суміщення професій [PERSON] », а саме, встановлено доплату у розмірі 50 % від посадового окладу заступник начальника управління підбору та розвитку персоналу у порядку суміщення посад (а.с. 23). 01 листопада 2019 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 50-П «Про затвердження і введення в дію штатного розпису в АТ «МГУ» позивачу встановлено доплату за суміщення в розмірі 100% від посадового окладу (а.с. 24). 02 березня 2020 року позивачем на ім`я в.о. Голови правління АТ "МГУ" подано заяву про внесення змін до наказу № 5-П від 28 лютого 2019 року про встановлення надбавки за суміщення професії заступника начальника управління підбору та розвитку персоналу з доплатою 25 % від посадового окладу з 02 березня 2020 року (а.с. 25). 02 березня 2020 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 4-П «Про внесення змін до наказу № 5-П від 28.02.2019 року про встановлення надбавки за суміщення професій [PERSON] » внесено зміни до наказу № 5-П від 28 лютого 2019 року, а саме, встановлено доплату у розмірі 25 % від посадового окладу заступника начальника управління підбору та розвитку персоналу у порядку суміщення посад з 02 березня 2020 року (а.с. 26). 03 серпня 2020 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 31-П звільнено позивача, начальника управління організаційно-розпорядчої роботи від виконання додаткової роботи на умовах суміщення за посадою заступника начальника управління підбору та розвитку персоналу з 04 жовтня 2020 року (а.с. 27). 02 жовтня 2020 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» №17-К позивача звільнено з посади начальника управління організаційно-розпорядчої роботи за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 29-31, 32). Позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] доплату за суміщення посад за період з 01 вересня по 01 листопада 2019 року у розмірі 25 633,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що наказом від 01 листопада 2019 року № 50-П «Про затвердження і введення в дію штатного розпису в АТ «МГУ» в новій редакції» поновлено оплату за суміщення в розмірі 100% від посадового окладу, однак за період з 01 вересня 2019 року по 01 листопада 2019 року замість доплати в розмірі 100% від посадового окладу їй нараховували лише половину 50%. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки виплата доплати за суміщення посад позивачу здійснювалася з дотриманням норм законодавства, відповідно до наказів Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» від 23 вересня 2019 року № 41-П і від 01 листопада 2019 року № 50-П та у відповідності до встановленого такими наказами розміру. Позивачем не наведено доказів того, що накази на підставі яких проводилася доплати були скасовані, відмінені чи визнані незаконними в судовому порядку. Редакцією Колективного договору АТ «МГУ» на 2019 - 2020 роки (схваленого на зборах трудового колективу АТ «МГУ» від 23.06.2020 протокол № 1/2020) передбачався пункт 3.6, який визначав, що працівникам, посади яких зазначені в додатку № 9 «Перелік посад АТ «МГУ» та які мають загальний стаж роботи не менше 3 років і стаж роботи у Товаристві не менше 6 місяців, у разі припинення трудового договору за угодою сторін в порядку ч. 1 ст. 36 КЗпП України (з ініціативи органів Товариства (наглядової ради або Голови правління) або з ініціативи працівника) або за ініціативи працівника в порядку ст. 38 КЗпП України виплачується вихідна допомога в розмірі дванадцяти посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01 січня поточного року. Водночас, на зборах трудового колективу від 29.09.2020 протокол № 2/2020 було прийнято рішення про зміну вищезазначеного пункту 3.6 Колективного договору АТ «МГУ» на 2019 - 2020 роки та відповідно зменшено розмір вихідної допомоги, зокрема, при звільненні на підставі ч. З ст. 38 КЗпП України до 6 посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01 січня поточного року, або в розмірі 6 місячного середнього заробітку на день звільнення (на вибір працівника). Отже, на момент звільнення Позивача з АТ «МГУ» у відповідності до Колективного договору АТ «МГУ» на 2019 - 2020 роки з урахуванням рішення зборів колективу від 29.09.2020 протокол № 2/2020, Позивач мав право на вихідну допомогу в розмірі 6 посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01.01.2020, що й були йому нараховані та виплачені при звільненні. Крім того, враховуючи, що на дату звільнення позивача розрахунки з позивачем були здійснені у повному обсязі не вбачається за можливе застосування ст. 117 КЗпП України до цих правовідносин. На підтвердження відзиву представник відповідача надав суду протокол № 2/2020 зборів трудового колективу Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» від 29 вересня 2020 року, яким внесено зміни до пункту 3.6 Колективного договору АТ «МГУ» на 2019 - 2020 роки та відповідно зменшено розмір вихідної допомоги, зокрема, при звільненні на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України до 6 посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01 січня поточного року, або в розмірі 6 місячного середнього заробітку на день звільнення (на вибір працівника) (а.с. 96-99). Позивач скористалася своїм правом подачі відповіді на відзив за позовом, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити повністю, оскільки доводи відповідача, викладені у віздиві не підтверджено належними та допустимими доказами. Вiдповiдно до ст. 102-1 КЗпП України працiвники, якi працюють за сумiсництвом, одержують заробiтну плату за фактично виконану роботу. Крiм того, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату працi» роз`яснено, що вiдповiдно до ст. 102-1 КЗпП працiвники, якi працюють за сумiсництвом (виконують, крiм основної, у вiльний вiд неї час й iншу роботу на умовах трудового договору в того самого чи iншого роботодавця), одержують заробiтну плату за фактично виконану роботу без обмеження її певним розмiром. Сумiсники мають право на оплату фактично виконаної роботи й тодi, коли було порушено встановленi для певної категорiї працiвникiв обмеження для роботи за сумiсництвом. Такi порушення за певних умов можуть бути пiдставою для припинення трудового договору за сумiсництвом. Вiдповiдно до ст. 105 КЗпП працiвникам, якi виконують на тому самому пiдприємствi, в установi, органiзацiї поряд зi своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за iншою професiєю (посадою) або обов`язки тимчасово вiдсутнього працiвника без звiльнення вiд своєї основної роботи, провадиться доплата за сумiщення професiй (посад) або виконання обов`язкiв тимчасово вiдсутнього працiвника. Розмiри доплат за сумiщення професiй (посад) або виконання обов`язкiв тимчасово вiдсутнього працiвника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорi. Судом встановлено, що 23 вересня 2019 року наказом Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 41-П «Про затвердження і введення в дію штатного розпису в Акціонерному товаристві «Магістральні газопроводи України» в новій редакції» внесено зміни до наказу № 5-П від 28.02.2019 року «Про встановлення надбавки за суміщення професій [PERSON] », а саме, встановлено доплату у розмірі 50 % від посадового окладу заступник начальника управління підбору та розвитку персоналу у порядку суміщення посад. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів скасування, відміни чи визнання незаконним в судовому порядку наказу Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» № 41-П від 23 вересня 2019 року Про затвердження і введення в дію штатного розпису в Акціонерному товаристві «Магістральні газопроводи України» в новій редакції», чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому позовні вимоги в частині стягнення з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] доплати за суміщення посад за період з 01 вересня по 01 листопада 2019 року у розмірі 25 633,00 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі 344 277,18 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що п. 3.6 колективного договору передбачено виплату вихідної допомоги в розмірі 12 (дванадцяти) посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01 січня поточного року. Згідно статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом та способами, передбаченими статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За нормами статтей 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Структуру заробітної плати, відповідно статті 2 Закону України "Про оплату праці", складає: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто, у структуру заробітної плати, крім іншого, входить і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до статті 10, а також ч. 1 та ч. 3 статті 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально- побутові пільги. Згідно п. 1.5 Колективного договору жодна з сторін колективного договору не може в односторонньому порядку призупинити виконання прийнятих зобов`язань за договором. Аналогічна норма міститься також у ч. 1 статті 5 Закону України "Про колективні договори і угоди", згідно якої умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Згідно з п.3.6 колективного договору працівникам, посади яких зазначено в додатку №9 "Перелік посад АТ "МГУ" та які мають загальний стаж роботи не менше 3 років і стаж роботи у Товаристві не менше 6 місяців, у разі припинення трудового договору за ініціативою працівника в порядку статті 38 КЗпП України виплачується вихідна допомога в розмірі 12 (дванадцяти) посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01 січня поточного року. Нарахування та виплата вихідної допомоги працівникам здійснюється за рахунок коштів Товариства. У пункті 3 додатку № 9 до Колективного договору вказано наступні посади: начальники управлінь, заступники начальників управлінь, начальники відділів. Отже, займана позивачем посада начальника управління організаційно-розпорядчої роботи АТ "МГУ" передбачала право отримання вихідної допомоги у розмірі, встановленому у п.3.6 Колективного договору. Однак, судом встановлено, що протоколом № 2/2020 зборів трудового колективу Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» від 29 вересня 2020 року внесено зміни до пункту 3.6 Колективного договору АТ «МГУ» на 2019 - 2020 роки та відповідно зменшено розмір вихідної допомоги, зокрема, при звільненні на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України до 6 посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01 січня поточного року, або в розмірі 6 місячного середнього заробітку на день звільнення (на вибір працівника). Отже, на момент звільнення позивача з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» у відповідності до Колективного договору Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на 2019 - 2020 роки з урахуванням рішення зборів трудового колективу від 29 вересня 2020 позивач мала право на вихідну допомогу в розмірі 6 посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та суміщення професій, дійсних на 01 січня 2020 року, яка була позивачу нарахована та виплачена при звільненні (а.с. 70). За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] вихідної допомоги у розмірі 344 277,18 грн Також позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначила про невиплату відповідачем при звільненні позивача всіх належних сум. Відповідно до ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " передбачає виплату середнього заробітку за час затримки виплат, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї провини, відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п.32 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення провадиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Оскільки судом не встановлено затримки виплат відповідачем при звільненні позивача всіх належних сум, тому суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» на користь [PERSON] суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України» про стягнення доплати за суміщення посад та вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повністю.

Outcome: dismissed