Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення Володимирецької селищної ради Рівненської області №255 від 06.10.2016 року «Про розгляд заяв [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вулиці Київська 42А та передачу даної земельної ділянки у власність», та про скасування державної реєстрації земельної ділянки в земельному кадастрі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, пояснила, що право її довірительки на користування та подальшу приватизацію прибудинкової земельної ділянки порушено внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та державної реєстрації земельної ділянки [PERSON] в Державному земельному кадастрі, оскільки при цьому допущено ряд порушень порядку виготовлення технічної документації, погодження меж суміжних земельних ділянок, інші порушення. Просила задоволити позов. Відповідач [PERSON] та її представник заперечили проти позову, пояснили, що оскаржуване рішення селищної ради прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, не порушує прав позивача [PERSON] та будь-яких інших осіб. Подали письмові заперечення проти позову, які долучені до справи. Представник відповідача Володимирецької селищної ради заперечила проти позову, надала письмові заперечення та пояснила в судовому засіданні, що при прийнятті оскаржуваного рішення селищна рада діяла з дотриманням вимог чинного законодавства та в межах своєї компетенції. Прибудинкова територія до житлового будинку №46-А в провулку Вишневий смт.Володимирець не виділялась і не закріплювалась, тому право на її використання та приватизацію у позивача не виникло. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі частково визнала позов, пояснила, що при виготовленні технічної документації по встановленню меж земельної ділянки відповідача [PERSON] було допущено ряд порушень вимог чинного законодавства. Проте вилучення (скасування) запису про дану земельну ділянку із земельного кадастру є неможливим. Представник відповідача КП «Кузнецовське МБТІ» - заперечив проти позову, надав письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що технічна документація по встановленню меж земельної ділянки відповідача [PERSON] була виготовлення за її замовленням, з дотриманням вимог чинного законодавства. Просив відмовити в позові, клопотав про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши позовну заяву, заперечення на неї та письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, у відповідності до ст.2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, в ході судового розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у неї права на використання та приватизацію прибудинкової земельної ділянки будинку №46-А в провулку Вишневий смт.Володимирець, та порушення її прав внаслідок прийняття оспорюваного рішення чи інших дій відповідачів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №4 в багатоквартирному житловому будинку №46-А в провулку Вишневий смт.Володимирець Рівненської області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та витягом із Державного реєстру прав власності. У відповідності до ст.1, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. [PERSON] не набула права на прибудинкову земельну ділянку будинку №46а по провулку Вишневий в смт.Володимирець ні одноособово, ні як співвласник вказаного житлового будинку, оскільки така прибудинкова земельна ділянка органом місцевого самоврядування не виділялась і за будинком не закріплювалась, що підтвердила представник селищної ради у своїх запереченнях на позов. Також позивачем не надано будь-яких доказів того, що в її користування перебуває будь-яка земельна ділянка, що межує з земельною ділянкою [PERSON] З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] не довела факту порушення її прав землекористувача або співвласника прибудинкової земельної ділянки, які б підлягали захисту у встановленому законом порядку. Також судом встановлено, що у відповідності до рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №164 від 31 серпня 1984 [PERSON] - чоловіку відповідача [PERSON] було виділено у безстрокове користування земельну ділянку полощею 800 кв.м. (0,08 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку в смт.Володимирець за адресою вул.Київська, 42-А. В подальшому, рішенням Володимирецької селищної ради №4 від 23.01.1997 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,05 га в смт.Володимирець за адресою вул.Київська, 42-А. Разом з тим, до часу своєї смерті [PERSON] не виготовив необхідної документації та не отримав Державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто не набув права власності на землю в порядку, встановленому законодавством, що діяло на той час. З огляду на це, твердження позивача [PERSON] про те, що [PERSON] успадкувала земельну ділянку, належну чоловікові, тобто ділянку площею 0,05 га, є безпідставними, оскільки до складу спадщини, як це вбачається зі ст.1218 ЦК України, входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у звязку з його смертю.\~ [PERSON] за життя не оформив належне йому право на земельну ділянку, в силу чого спадкування цього права спадкоємцем за законом [PERSON] є неможливим. В той же час, як вбачається з з п.1 р.Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, виходячи із встановлених судом обставин та положень чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як спадкоємець\~ [PERSON] за законом, набула право на реєстрацію права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка були передана її чоловіку у власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок". При цьому суд також констатує, що у відповідності до ст.120 ЗК України, уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Оскільки до відповідача [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок №42-А по вул.Київській, що підтверджується, до неї перейшло не тільки право на реєстрацію права власності на земельну ділянку, але й право користування земельною ділянкою, яка виділялась [PERSON] у безстрокове користування, з її подальшою приватизацією відповідачем у встановленому законом порядку. З метою реалізації вказаних прав [PERSON] замовила у відповідача КП «Кузнецовське МБТІ» - проект землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримала такий проект та надала його на затвердження у встановленому порядку, після чого проект землеустрою було затверджено рішенням Володимирецької селищної ради №255 від 06.10.2016 року, яке оскаржує позивач. При цьому письмовими доказами, які досліджувались судом, підтверджено, що площа земельної ділянки, переданої у власність відповідача [PERSON], яка становить 0,0611 га, відповідає нормам безоплатної передачі, встановленим ст.121 ЗК України, та перебуває в межах площі земельної ділянки, яка виділялась [PERSON] у користування. З приводу порушень у землевпорядній документації [PERSON], на які посилається позивач, судом встановлено наступне. Надана суду для огляду технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр..[PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходяться за адресою: смт.Володимирець, вул..Київської, буд.42-А Володимирецького району Рівненської області, повністю відповідає вимогам ст.55 Закону України «Про землеустрій», оскільки містить всі передбачені вказаним Законом документи. З огляду на це, посилання позивача на невідповідність проекту землеустрою вимогам підзаконних нормативних актів, а також визнання з цих підстав позову представником відповідача управління Держгеокадастру, не можуть бути враховані судом, виходячи з положень ч.4 ст.8 ЦПК України, з якої вбачається, що у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Щодо погодження меж земельної ділянки та наявності спору з цього приводу між [PERSON] та [PERSON], судом встановлено, що у відповідності до ст.ст.106-108 ЗК України, межі земельних ділянок підлягають погодженню із власниками або землекористувачами суміжних земельних ділянок. В той же час, як вже зазначалось, позивач [PERSON] не надала доказів того, що вона є власником або землекористувачем земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні [PERSON] та передана їй у власність. Прибудинкова земельна ділянка до будинку №46-А в провулку Вишневий у встановленому порядку не відводилась і землевпорядна документація не виготовлялась, мешканцям цього будинку, в т.ч. і [PERSON] в користування земельні ділянки не надавались і у власність не передавались. Таким чином, суд прийшов до висновку, що земельна ділянка, на якій розташовано багатоквартирний житловий будинок №46-А в провулку Вишневий в смт.Володимирець, і яка межує із земельною ділянкою [PERSON], перебуває у власності територіальної громади смт.Володимирець. З огляду на це, [PERSON] не довела наявності саме в неї спору з [PERSON] з приводу суміжного землекористування. При цьому, позивач в позовній заяві вказує що такий спір існує і не вирішений, однак в той же час стверджує, що такий спір вирішений Володимирецькою селищною радою в 2012 році, посилаючись на протоколи засідання узгоджувальної комісії від 27.11.2012 року та рішення Володимирецької селищної ради №683 від 29.11.2012 року. Подібні суперечливі твердження позивача за відсутності інших доказів, не спростовують висновків суду. В той же час, діючи від імені територіальної громади, як це передбачено ст.12 ЗК України, ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування», Володимирецька селищна рада в межах своїх повноважень передала [PERSON] у власність земельну ділянку, в розмірі та в межах, визначених землевпорядною документацією, яка затверджена сесією селищної ради, з урахуванням обстежень та рішень, які приймались протягом 2012-2015 рр., погодивши таким чином місце розташування та межі земельної ділянки. При затвердженні проекту землеустрою [PERSON] Володимирецька селищна рада діяла у відповідності до вимог ст.186 ЗК України, згідно з якими підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Органам місцевого самоврядування, іншим субєктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. За таких обставин, оскаржуване рішення Володимирецької селищної ради відповідає вимог чинного законодавства і підстав для його скасування, а також і для виключення відомостей про земельну ділянку [PERSON] із Державного земельного кадастру, суд не вбачає, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed