Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись 12.01.2015 року з позовом в суд до ТзОВ ВКФ "ВМВ Компані" , ліквідаційної комісії ТзОВ ВКФ "ВМВ Компані" про стягнення середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди , покликаючись на те , що вони працювали на ТзОВ ВКФ «ВМВ Компані» і наказом від 07.04.2014 року № 21/к «по особовому складу» були звільнені з роботи . 07.04.2014 року з позивачами не було проведено повний розрахунок та не виплачено всіх сум згідно чинного законодавства, вони неодноразово зверталися з даного порушення у правоохоронні органи, повний розрахунок було проведено з одними працівниками 16.10.2014 року з іншими 07.11.2014 року. Слідчим відділенням Червоноградського МВ ГУ МВС України у Львівській області 25.07.2014 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014140150001312 за ст. 175 ч. 1 КК України про те, що відповідно до акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 13.05.2014 року № 13090240489 встановлено, що керівництво ТзОВ ВКФ «ВМВ Компані» в період з листопада 2013 року до травня 2014 року маючи в розпорядженні кошти на виплату працівникам підприємства заробітної плати, такої виплати не здійснювало, внаслідок чого утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 612200 гривень. Просять стягнути з відповідачів суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні . Позивачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з*явились , їх представник [PERSON] направив письмову заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності за наявними у справі документами , просив позов задовольнити лише в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , а в частині стягнення моральної шкоди позовні вимоги просить залишити без розгляду . А також подав розрахунок заборгованості на час розгляду справи , суму заборгованості просить стягнути з ТзОВ ВКФ "ВМВ Компані" . Представники відповідачів ТзОВ ВКФ "ВМВ Компані" , ліквідаційної комісії ТзОВ ВКФ "ВМВ Компані" в судове засідання не з*явились , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судові засідання тричі підряд не з'явились . Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: судом встановлено , що позивачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] працювали в ТзОВ ВКФ "ВМВ Компані" на різних посадах і наказом від 07.04.2014 року № 21/к «по особовому складу» були звільнені з роботи , що стверджується копією даного наказу та копіями трудових книжок позивачів . 07.04.2014 року з позивачами не було проведено повний розрахунок та не виплачено всіх сум згідно чинного законодавства, вони неодноразово зверталися з даного порушення у правоохоронні органи, повний розрахунок було проведено з одними працівниками 16.10.2014 року з іншими 07.11.2014 року, що стверджується довідками про проведення повного розрахунку з працівниками . Згідно листа прокурора м.Червонограда слідчим відділенням Червоноградського МВ ГУ МВС України у Львівській області 25.07.2014 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014140150001312 за ст. 175 ч. 1 КК України про те, що відповідно до акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 13.05.2014 року № 13090240489 встановлено, що керівництво ТзОВ ВКФ «ВМВ Компані» в період з листопада 2013 року до травня 2014 року маючи в розпорядженні кошти на виплату працівникам підприємства заробітної плати, такої виплати не здійснювало, внаслідок чого утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 612200 гривень. Згідно поданого розрахунку . перевіреного судом , сума заборгованості перед позивачами становить : [PERSON]- 12742грн. 52 коп., [PERSON]-8482грн.32 коп. , [PERSON]-10333грн. 96 коп. , [PERSON]-17043 грн. 18 коп. , [PERSON]-9629грн.45 коп. , [PERSON]-9629 грн.48 коп. , [PERSON]-17043 грн.18 коп. . Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В день звільнення - 07.04.2014 року з нами не було проведено повний розрахунок та не виплачено всіх сум згідно чинного законодавства, ми неодноразово зверталися з даного порушення у правоохоронні органи, повний розрахунок було проведено з одними працівниками 16.10.2014 року з іншими 07.11.2014 року. Перебіг встановленого статтею 233 Кодексу тримісячного строку для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди починається з наступного дня після проведення виплат заробітної плати незалежно від тривалості затримки розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Правова позиція Верховного Суду України (у справі 6-144ц13) є наступною : не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Згідно з ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно з ч.1. ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як було встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами по справі зазначеного обов'язку відповідач не виконав і на день розгляду справи позивачці залишається невиплаченою заробітна плата в сумі 85438,00 грн. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всії судів України. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-144ц13 (постанова від 29.01.2014р.), вбачається, що «Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні». В зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що вимога позивачів [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення на їх користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved