Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що 26.02.2015 рокку між ним та ТЗОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" було укладено договір фінансового лізингу №000541 з додатками, відповідно до якого лізингодавець взяв на себе зобов"язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ- 82.1 вартістю на момент укладення договору 570000 грн. у власність, та передати предмет лізінгу у користування лізінгоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором. В п.1.7 договору передбачено, що предмет лізінгу передається у користування лізиногоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізиногоодержувачем на рахунок лізиногодавця: адміністративного платежу; авансовго платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору лізингу, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6 ст.9 договору лізингу. 26.02.2015 року після підписання договору та на виконання його умов, було сплачено одним платежом на користь відповідача кошти в сумі 60000 грн. В п.9.7 договору зазначено, що кошти які сплачуються лізінгоодержувачем до моменту отримання предмету лізінгу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по договору у наступному порядку: Адміністративний платіж; Авансовий платіж; Комісія за передачу предмета лізінгу; у разі наявності різниці до вже сплаченого аавансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору лізінгу або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6 ст.9 договору лізінгу. Ним було сплачено всі обов"язкові платежі, які дали йому право на предачу трактора. У квітні 2015 року в інформаційній мережі Інтернет було знайдено сайт з інформацією про юридичну особу, яка незаконним шляхом заволодіває грошовими коштами довірливих громадян. На офіційному веб- сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, дізнався що за інформацією Нацкомфінпослуг, відповідач, в порушення вимог законодавства, надає фінансові послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах без набуття статусу фінансової установи та отримання відповідної лізенції. 3.04.2015 року ним була подана заява до відповідача з проханням анулювати договір №000541 від 26.02.2015 року та повернути сплачені кошти в розмірі 60000 грн. Вважає., що в момент укладення договору фінансового лізингу він був введений в оману, були порушені його права як споживача. В процесі виконання угоди йому стало відомо, що відповідач ввів його у оману щодо умов договору, крім того, надаючи йому послуги, які відносяться до фінансових послуг, немає ліцензії на здійснення такого виду діяльності, що є нечесною підпиємницькою діяльністю, яка заборонена Законом України "Про захист прав споживачів". Крім того, умови договору носять агресивний характер по відношенню до мене як позивача, оскільки не передбачають відповідальності лізингової компанії у разі порушення договірних відносин, не містять гарантій придбання відповідачем бажаної техніки та гарантії її отримання позивачем. Відповідач займається нечесною підприємницькою діяльністю заснованій на пірамідальній схемі залучення коштів клієнтів для придбання техніки та подальшої передачі у лізинг. Самі умови договору є несправедливими та незрозумілими, в окремих пунктах суперечливими, що дає підстави вимагати визнання договору недійсним. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведено в частині третій статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". В даному випадку несправедливими є переважна більшість умов укладеного договору фінансового лізингу та встановлені жорсткі обов"язки споживача. Однією з підстав для визнання договору недійсним є те, що він нотаріально не посвідчений. Відповідно до п.3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчується нотаріусами з дотримання загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України "Про фінансовий лізинг". В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з"явився, був допитаний у судовому засіданні 9 вересня 2015 року. Надалі було клопотання про розгляд справи у їх відсутності, на підставі наданих доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін та ознайомившись з матеріалами справи, прийшов до слідуючого. Суд, дослідивши наявні у справі докази, з"ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 26 лютого 2015 року було укладено договір фінансового лізингу №000541, предметом якого є трактор марки МТЗ 82.1 вартістю 570000 грн. В п.1.7 договору зазначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізінгоодержувачем на рахунок лізінгодавця: адміністратвиного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізінгу; у разі наявності сплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6 ст.9 договору лізінгу. За змістом ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов"язується передати другій стороні (лізінгоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізинговий платіж). Відповідно до ст.2 Закону України "Про фінансовий лізінг" відносини, що виникають у зв"язку з договором фінансового лізінгу регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду) купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізінг" за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов"язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізиногоодержуавачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом ст.16 ч.1 2 даного Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов"язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець, виконавець, виробник не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "Несправедливі умови договору" закріплені в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч.3 ст.18 цього Закону. Визнаючи несправедливим оспорюваний договір на підставі ст.18 ч.2 ч.3 п.2 Закону України "Про захист прав споживачів" повинно враховуватися те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов"язків сторін; по-третє, умови договору є несправедливими (враховуючи, що договір містить 14 пунктів, на підставі яких ознак умови договору є несправедливими, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору). В судовому засіданні позивач та його представник наполягають на тому, що під час укладення договору фінансового лізингу він був введений в оману щодо умов договору, договір має ознаки недійсності і був укладений з порушенням передбаченого законом процесу. Крім того, відповідач не має ліцензії на здійснення такого виду діяльності, що є нечесною підприємницькою діяльністю. З довідки №4696/16-9 від 3.08.2015 року, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг встановлено, що станом на 26.02.2015 року інформація про Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" внесена до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги (далі Реєстр). Товариство отримало довідку про взяття на облік юридичної особи серії ФЛ №486 від 11.09.2012 року з правом надання фінансової послуги - фінансовий лізинг. Рішення про анулювання довідки Нацкомфінанспослуг не приймалося.(а.с.76). Доводи позивача та його представника, що ТЗОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" займається нечесною підприємницькою практикою, є необгрунтованими, так як позивач не вказав на конкретні дії відповідача, які б підпадали під встановлені статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборони. В ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення, або використання продукції, яка реалізується на території України для задоволення своїх особистих потреб, мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну, та своєчасну інформацію про продукцію, її якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Відповідно до ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга це: операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках передбачених законодавством - за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінасових послуг" перелік фінансових послуг до внесення змін не був вичерпний. В ст.34 даного Закону вказано, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної лізензії. З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб встановлено, що ТЗОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" встановлено, що основий вид економічної діяльності - фінансовий лізинг (а.с.51). З довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої 11.09.2012 року ТОВ Лізингова компанія "Автофінанс" встановлено, що вони мають право надавати послуги з фінансового лізингу (а.с.49 ). З довідки №5831/16-8 від 9.08.2013 року, Нацкомісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг встановлено, що надання послуг з фінансового лізингу та порядок якого необхідно дотримуватися при наданні цієї послуги юридичними особами - суб"єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати фінансові послуги визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичнии особами-суб"єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 22.01.2004 року №21 зареєстсрованим у Міністерстві юстиції України 16.04.2004 року за №492/9091. Відповідно до пп.1.3.1 пункту 1.3 Положення №21 фінансова послуга з фінансового лізингу (послуга з фінансового лізингу) - операції з фінансовими активами, які полягають в набутті юридичною особою (лізингодавцем) у власність речі у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передачі цієї речі у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) на підставі договору фінансовго лізингу. Здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу не потребує лізензування ( а.с.50). Посилання позивача на те, що договір фінансового лізингу потребує нотаріального посвідчення, не заслуговує на увагу. Законом України "Про фінансовий лізинг" не передбачено обов"язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу. Посилання позивача на норми ч.2 ст.806, ч.2 ст.799 ЦК України є безпідставним, тому що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), які містяться у параграфі 1 Загальні положення про найм (оренду) глави 58 ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та Законом. Положення про найм (оренду) транспортного засобу згідно з параграфом 5 глави 58 ЦК України до договору фінансового лізингу не застосоувуються. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.216 ЦК України такий правочин не створює юридичних наслідків. В п.7 Постанови ВС України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду справи про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст.215 ч.2 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. У відповідності до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на викоання цього правочину. Враховуючи вищевикладене, обставини та обгрунтування позовних вимог, покладені в основу позову, є всі підстави для часткового задоволення позову, оскільки визнання договорів недійсними (які є нікчемними) законом не вимагається.

Outcome: partial