Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного Підприємства «Вугільна Компанія « Краснолиманська», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що до 23.08.2012 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 2236/к від 23.08.2012 року він був звільнений за ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію. Тривалий час він працював у вугільній промисловості в умовах впливу шкідливих факторів. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується медичним висновком Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань № 555/530, згідно якого йому було встановлено діагноз: « Хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Професійне захворювання виникло у зв»язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора пилу, концентрація якого перевищувала ГДК, та умови праці належать до 3 класу 3 ступеню. 02.07.2014 року згідно висновку йому встановлено 40 % втрати працездатності та 3 група інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 40000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 40000 грн. В судове засідання позивач не з»явився, просив справу слухати у його відсутність.( а. с. 21). Представник відповідача в судовому засіданні , заперечували проти задоволення вимог позивача, оскільки вважає розмір моральної шкоди недоведеним позивачем . Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську в судове засідання не з»явився, просив справ слухати без участі представника.( а. с. 19). Заслухавши пояснення сторін, з"ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1996 року по 23.08.2012 року, де працював в якості машиніста бурових встановок дільниці ПР по ТБ. Наказом № 2236/к від 23.08.2012 року він був звільнений за ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію. ( а. с. 8, 29) Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.05.2014 року позивачу встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легенів, друга стадія, помірний перебіг. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання професійне, встановлено вперше. Професійне захворювання виникло у зв»язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого промислового фактора- пил. Згідно лабораторно-інструментальних досліджень, запиленість повітря робочої зони переважно фібро генної дії складала 16,1 мг/м3.( а.с. 35-37). Висновком МСЕК від 02.07.2014 року позивачу встановлено третя група інвалідності визначена 40% втрати працездатності, рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування, дата чергового переогляду 01.08.2016 року ( а. с. 4). Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України " Про охорону праці", а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов"язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов"язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов"язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Судом встановлено, що у зв"язку з встановленням у позивача професійного захворювання легеневої недостатності першого-другого ступеня та втрати у зв»язку з цим 40% професійної працездатності, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначеного професійного захворювання ,- у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров"я. Оскільки професійне захворювання у позивача виникло внаслідок тривалого періоду праці у шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничого фактору, тяжкою фізичною працею, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 15.05.2014 року , тобто у зв"язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов"язаних з порушенням Закону України " Про охорону праці". Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що професійна працездатність у зв"язку з професійним захворюванням легеневої недостатності втрачена на 40%. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з на користь держави підлягають стягненню судові витрати : по сплаті судового збору - в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial