Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

В травні 2016р позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] Крістіни Темурівни, обслуговуючого кооперативу «Граніт», Реєстраційної служби Одеського міського управління Юстиції Одеської області, управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання недійним та скасування свідоцтва про право власності від 17.01.2014р. індексний номер 16274977 на нерухоме майно «Машиномісце №228», видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 17.01.2014р. на імя [PERSON] Крістіна Тимурівна та про скасування державної реєстрації на нерухоме майно і зобовязання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним позивачам майном шляхом демонтажу блокуючого пристрою (блокератора) на машиномісце №228. В обґрунтування позову вони зазначили, що ОК «Граніт» отримав право на проведення робіт по будівництву житлового комплексу за адресою : м.Одеса пр. Маршала Говорова,10 згідно договору від 19.01.2011р. з ТОВ «Берег-Трейцд», який як житловий комплекс було прийнято в експлуатацію 19.12.2012р. Позивачі є власниками квартир у вказаному житловому комплексі згідно договорів з ОК «Граніт» про викуп пая . З вересня ОК «Граніт» почав укладати з власниками квартир типові договори про надання послуг по утримання будинку та споруд, прибудинкової території. З 2013р. кооператив почав влаштовувати на прибудинковій території паркувальні місця шляхом встановлення блокуючи пристроїв (блокераторів), що на думку позивачів суттєво обмежує їх право як власників квартир, оскільки штучно звужує площу прибудинкової території та які згодом надані в платне користування. Згодом після рішення суду (справа №522/606/15-ц) зясувалось що ця машиномісця , а саме і на № 228 були передані в оренду, а потім оформлені на [PERSON] Проте земельна ділянка під них не виділялась. Позивачі вважають що зазначене свідоцтво видано в порушення законодавства, оскільки воно не є нерухомим майном. На теперішній час земельну ділянку просить ОМР передати в оренду ОК «Граніт». Позивачі вважають що крім будівель та споруд будинку, права на земельну ділянку , на якій розташований їх будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія є їх спільним майном.(ст..42 ч.3 ЗК). В судовому засіданні представник позивачів- Комендантов Г.Г. та представник [PERSON]-[PERSON], повністю підтримали позовні вимоги з викладених підстав та зазначили, вони як власники квартиру в цьому будинку, а значить і як співвласники багатоквартирного будинку відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках» мають право на вільне використання і розпорядження прибудинковою територією, в тому числі і на паркування біля будинку свого автомобіля. Проте вони цього не можуть здійснити, оскільки частина прибудинкової території розкреслена під машиномісця на асфальті вздовж забору, який огороджує житловий комплекс, одним з яких і є машиномісце під №228, та на якому встановлено блокуючий пристрій (блокератор). Проте земельна ділянка під нього не була відведена. При цьому вони не заперечували що на території прибудинкової території відведені та розкреслено, як вздовж забору так і біля парадних будинку, місця під паркування транспортних засобів мешканців будинку, проте вони не мають можливості припаркувати свої автомобілї біля парадної, оскільки після 18.00 годин коли вони повертаються з роботи, вже всі вільні місця, на яких не має блокераторів, у дворі зайняті іншими автомобілями. На думку [PERSON], машиномісця є власність співвласників будинку, оскільки вони приймали участь у будівництві цього будинку шляхом внесення паїв. Відповідачка [PERSON] в судове засіданні не зявилась, про час і місце судового засідання сповіщалась неодноразово, причини неявки суд не повідомила. Представник ОК «Граніт»-[PERSON], діюча за довіреністю, позовні вимоги не визнала , надавши письмові заперечення та пояснила. що дійсно вони обслуговують зазначений житловий комплекс. Проте вказана земельна ділянка відводилась під будівництво цього житлового комплексу ТОВ «Берег-Трейд» і був договір оренди, який на даний час вже закінчив свою дію. Зазначена земельна ділянка більш нікому не виділялась у встановленому законом порядку, в тому числі і позивачам. На прибудинковій території комплексу вздовж огорожі дійсно є машиномісця, які належать в тому числі і [PERSON], проте окрім них ще є багато відведених місць під паркування транспортних засобів співвласників і мешканців цього комплексу, які мають можливість ставити свої автомобіля і біля своїх парадних. В підтвердження зазначеного суду надано план- геоподоснову, яка є частиною проекту землевпорядної документації, яка колись відводилась під будівництво жилого комплексу «Академгородок» та на якої розташовані будинки 10-А та 10-Г та машиномісця., на якому також видно що біля тротуарів є і двополюсний шлях для проїзду автомобілів та місця біля парадних для можливого їх паркування.. У власників та мешканців цього будинку (біля 400) знаходяться в користуванні та власності багато автомобілів, у звязку з чим іноді виникають проблеми у їх розташуванні оскільки користувачів автомобілів стає все більше. Крім того, на її думку , право власності на машиномісця за [PERSON] не порушують права власності позивачів. Позивач [PERSON] також звернувся до суду з позовом до [PERSON] Крістіни Темурівни, Обслуговуючого кооперативу «Граніт», Реєстраційної служби ОМУЮ в Одеській області, третя особа Одеська міська рада про скасування свідоцтв про право власності на машиномісця за № 228-414 та усунення перешкод у користуванні шляхом зобовязання [PERSON] та ОК «Граніт» усунути перешкоди у користуванні майном шляхом демонтажу блокуючих пристрів (блокераторів). В обгрунтування позову він зазначив, що згідно договору про порядок викупу пая від 23.08.2012р. №183 укладеного між ОК «Граніт» та [PERSON] квартира [ADDRESS] належить його родині. [PERSON] ст..382 ч.2 ЦК України і ч.1 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників і вони не мають права на виділення в натурі його частки . ОК «Граніт» надає їм послуги з утриманню будинку та прибудинкової території, проте з 2013р почав необґрунтовано встановлювати плату за окремі послуги, зокрема за паркування автомобілів на прибудинковій території та влаштовувати паркувальні місця, для чого по периметру встановили спеціальні блокуючи пристрої (блокератори) з метою надання парко місць у користування за окрему плату та укладанням з ними договорів оренди за велику плату- що на його погляд є незаконним прибутком. Тоді ОК «Граніт» почав здавати в оренду парко місця мешканцям інших будинків, які не є членами кооперативу. Він не має можливості вільно припаркувати свій автомобіль у дворі житлового комплексу, оскільки в 17-18.00 годин у дворі вже не знаходиться місця для його автомобіля, всі місця вже зайняті іншими автомобілями не власниками квартир будинку. Це є порушенням його прав і вимог законодавства, створює перешкоди мешканцям будинку. Власники квартир своїми коштами (паєм) інвестували не лише будівництво будинку але і благоустрій території навколо будинку. Крім того вважає використання землі під платну паркову незаконним. Представник Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], діючий по довіреності, пояснив суду, що вони є належними правонаступниками реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області, які були ліківідовані 11.02.2016р., тому просить відмовити у позовних вимогах. При цьому він зазначив, що всі документ из ресєтраційної служби Одеського міьского управління юстиції Одеської області напевно були передані до юридичного департаменту Одеської міської ради. З письмових заперечень Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради від 13.09.2016р.(а.с.134 т.1) вбачається, що відповідно до підпункту 3 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в усатновленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтіжень на території відповдіних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням КМУ, прийнятим у разі територіального забезпечення виконавчими органами міських рад, міст обласного значення умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30.04.2016р. В свою чергу, правонаступника відповідного органу державної влади як юридичної особи законодавством не визначено. У звзяку з чим просять відмовити у позові. Суд, вислухавши учасників процессу, дослідивши матеріали справи, та оглянувши матеріали цивільної справи №522/606/15-ц, приходить до слідуючого висновку. [PERSON] Договору оренди землі від 28.10.2010р. укладеного між Одеською міською радою та ТОВ «Берег-Трейд» земельна ділянка пл. 3,8121 га, що розташована за адресою : м.Одеса вул. Маршала Говорова,10 передана для будівництва 18-поверхового жилого комплексу та благоустрою території, передана у строкове платне користування на пять років.(а.с.23-27). З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що 19.01.2011р. між ТОВ «Берег-Трейд» та обслуговуючим кооперативом «Граніт» був укладений договір, згідно якого ОК «Граніт» отримав право на ведення робіт по будівництву житлового комплексу за адресою м.Одеса вул. Маршала говорова,10 за винагороду 3746,08 кв.м. площі житлових приміщень , а також 10 % від загальної кількості машино-місць на паркінгу обєкту. [PERSON] розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №43 від 30.01.2013р. багатоповерховому житловому будинку з підземними гаражами та вбудованими приміщеннями громадського призначення, який розташований по вул. М. говорова,10 (будівельний номер), замовником будівництва якого є ОК «Граніт», присовєно поштову адресу- м.Одеса вул. Маршала Говрова,10-В. [PERSON] Декларації від 29.12.2012р. №0Д14312509418 Інспекції ДАБК в Одеській області про готовність обєкта до експлуатації будівництво комплексу закінчено та обєкт готовий до експлуатації. При цьому вбачається, що також було введено в експлуатаціє разом з житловою площею, і місця для постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів заг. площею 2973,6 кв.м., кількість 118 машиномісць. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником в будинку за адресою [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 11.06.2013р., [PERSON]-власником квартири №53 згідно свідоцтва про право власності від 08.06.2013р, [PERSON]- квартири №161 згідно свідоцтва від 26.03.2014р., [PERSON]- квартири №115 згідно свідоцтва від 02.07.2013р., [PERSON]- квартири №40 на підставі свідоцтва про право власності від 24.04.2013р., [PERSON]- квартири №213 на підставі свідоцтва від 20.02.2014р. За приписами статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (ч. 4 ст. 26). Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування (ч. 5 ст. 26). Отже, у силу закону право на забудову земельної ділянки площею пл. 3,8121 га кадастровий номер 5110137500:43:001:0013 у м. Одеса вул. Маршала Говорова, 10 належить її правокористувачу ТОВ "Берег-Трейд", яке вправі виступати замовником будівництва житлового комплексу і, як замовник будівництва, повинне виконати усі передбачені законом дії, у тому числі прийняти в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт і зареєструвати право власності на цей об'єкт. Суду також надано план- геоподоснову (масштаб 1:500) а.с.163 т.2, яка є частиною проекту землевпорядної документації, яка колись відводилась під будівництво жилого комплексу «Академгородок» та на якої розташовані будинки 10-А та 10-Г та машиномісця, на якому також видно що біля тротуарів вздовж будинку є і двополюсний шлях для проїзду автомобілів та місця біля парадних для можливого їх паркування. З витребуваної судом з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради копії реєстраційної справи на машиномісце №228 вбачається наступне: 31.08.2012р. між ОК «Граніт» та [PERSON] Темуром Джамаловичем, який виступав в інтересах неповнолітньої на момент укладання договору [PERSON] Крістіни Темурівни 28.02.1996р.н., було укладено Договір №132/П про пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку №1 за адресою м.Одеса вул.. М.Говорова,10 (будівельний номер), предметом якого є виплата пайщиком Пая у вигляді грошових коштів, направлених на будівництво Будинку на умовах, визначних договором і отримання останньою від кооперативу по закінченню будівництва будинка і отримання сертифіката відповідності машиномісця і документів , необхідних для оформлення права власності. Після закінчення будівництва отримати сертифікат відповідності, передати пайщику Будинка №1 одно машиномісце №228 і документи, необхідні для оформлення права власності на машиномісце.(п.1.2. договору). [PERSON] п.2.1. сума Пая визначена у розмірі 80\~000 грн., що в еквіваленті до іноземної валюти складає 9\~756 долл. США. До договору надано і додаток №1-схема розташування. [PERSON] №132/П прийому передачі машиномісця від 10.10.2013р. кооператив на виконання Пайового договору від 31.08.2012р. передав власнику одне машиномісце №228 заг. пл..12,5 кв.м. житловий будинок №10-В по вул. М.Говорова в м.Одесі.. [PERSON] виданого ОК «Граніт» свідоцтва від 31.08.2012р. вбачається, що [PERSON] є асоційованим членом кооперативу з 3108.2012р. [PERSON] довідки ОК «Граніт» від 10.10.2013р. вбачається, що кооператив отримав від [PERSON] вказані в договорі грошові кошти за машиномісце №228. [PERSON] довідки з адресного реєстру міста [PERSON] про резервування адреси від 07.10.2013р. на машиномісце №228 зарезервовано адресу м.Одеса вул. М.Говорова,10-В. Також 20.09.2013р. видано технічний паспорт на вказане машиномісце пл..12,5 кв.м. 17.01.2014р. на підставі вищезазначених документів державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області видано на [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно: машиномісце №228 заг. пл. 12,5 кв.м. за адресою Одеська обл. м.Одеса вул. Маршала Говорова,10-В, реєстр номер 16274977 (а.см.47 т.2). який також зареєстрований відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що також підтверджується інформаційної довідкою. З наданих суду копій фотографій та плану прибудинкової території вбачається, що весь житловий комплекс огороджений по периметру двох будинків парканом, та вздовж огорожі розташовані під номерами машиномісця з блокераторами. Окрім того біля парадних будинків також маються вільні місця для паркування автомобілів власників квартир та їх мешканців (понад 300 з пояснень відповідача), та які мають вільний і необмежений доступ.. Між визначеними вздовж паркану машиномісцями та місцями для паркування авто білів біля парадних будинку вздовж проходить загальний проїзд навколо будинку. Крім того мається підземний паркінг. З плану-геоподоснови, виготовленого геодезичною службою м.Одеси вбачається. що між оспорюваними машиномісцями та входами біля будинку розташована тротуарна доріжка, клумба, тротуарна пішохідна доріжка, потім двохполосний автомобільний шлях , а за ним вздовж огорожі спірні машиномісця. На час розгляду справи з пояснень сторін встановлено, що ОСББ в цих будинках не створено, вони знаходяться на балансі та обслуговуванні у ОК «Граніт» разом і з прибудинковою територією, та мають майже 1000 квартир. Крім того як вбачається з матеріалів справи та позовних вимог [PERSON] не є власником квартири в будинку 10-В по вул. Маршала Говорова в м.Одесі, а власником квартири №30 є його дружина [PERSON] ( а.с.176). Також позивач [PERSON] не зареєстрований в данному будинку на час подачі позову. В своєму позову він посилається на порушення норм ст. 382 ч.2 ЦК України та на те, що ОК «Граніт» почав необгрунтовано встановлювати плату за окремі послуги-паркування автомобілів на прибудинковій території. Тобто тільки біля підїзду залишалося кілька місць для того, щоб власники квартир мали можливість підїхати до будинку, а ОК почав здавати в оренду паркомісця мешканцям інших будинків., які не є членами кооперативу та встановлювати блокуючи присторої . З цих підстав власники квартир не можуть використовувати прибудинкову територію для своїх потреб. [PERSON] інформаційної довідки з реєстраційної служби юридичного департаменту ОМР надійшла інформація що [PERSON] є власником машиномісць з №228-414 (187 машиномісць). Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема установлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203). [PERSON] із п. 2 ч. 1 статті 2 Закону України "Про кооперацію", кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Частиною 1 статті 3 зазначеного Закону передбачено, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Відповідно до вимог статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124). Таким чином зазначена земельна ділянка, яка належить Одеській міській раді, була передана в оренду ТОВ «Берег-Трейд» на законних підставах і на момент прийняття житлового комплексу, в тому числі і будинку №10-в в експлуатацію (29.12.2012р.) земельна ділянка знаходилась в користуванні у ОК «Граніт» правомірно та за цільовим призначенням. Як вбачається з позовних вимог та матеріалів справи позивачі, окрім [PERSON] та відповідачка отримали обєкти згідно договорів у власність на протязі 2013-2014р.р. Договір оренди закінчив свою дію 28.10.2015р, тобто на момент отримання свідоцтва про право власності відповідачкою, так і позивачами, окрім [PERSON], земельна ділянка на яких побудовані та розташовані обєкти була відведена та використана згідно цільового призначення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. [PERSON] зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ч. 5 ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" об'єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення (гаражний бокс, машино-місце тощо) в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. З матеріалів справи вбачається що будинок 10-в прийнятий в експлуатацію відповідно до чинного законодавства, де відповідно до декларації передбачені місця для постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів у кількості 118 (а.с.51 т.1). Доводи позивачів щодо відсутності в натурі положень машиномісць та їх ідентифікації спростовується технічним паспортом, геоподосновою та фотографіями. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] мала право на укладання вищевказаних договорів, отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що вказані договори були укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, які також послугували підставою для державної реєстрації обєкту нерухомості згідно їх предмету. Проте посилання позивачів на порушення норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках» є необґрунтованим, оскільки на момент виникнення у відповідача права власності даний Закон ще не діяв, він вступив в силу лише з 14.05.2014р. На момент державної реєстрації за відповідачкою мащиномісць діяв Закон України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку". Проте згідно діючого законодавства в даному будинку ОСББ не зареєстровано. Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до статті 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" ( який діяв на час виникнення відповідачем права власності) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). [PERSON] з додатком "Б" до ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення", затверджених наказом Держбуду України N 80 від 18 травня 2005 року, підсобні (допоміжні) приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо). Технічні приміщення - приміщення для розміщення обладнання теплових вузлів, бойлерних, електрощитових, венткамер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок тощо. [PERSON] з до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст. 638 ЦК України правочин (договір) вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. [PERSON] вимог ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 18 вересня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Частинами 1,2 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 18 вересня 1991 року (у редакції, чинній на час укладення договору, далі - Закон України) передбачено, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави (ч. 1 ст. 5 Закону України). Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України (ч. 5 ст. 7 Закону України). Відповідно до частин 1,2 ст. 9 вказаного Закону України "Про інвестиційну діяльність", основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Втручання державних органів та посадових осіб у реалізацію договірних відносин між суб'єктами інвестиційної діяльності зверх своєї компетенції не допускається. [PERSON] ст. 10 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиційна діяльність може здійснюватись за рахунок: власних фінансових ресурсів інвестора (прибуток, амортизаційні відрахування, відшкодування збитків від аварій, стихійного лиха, грошові нагромадження і заощадження громадян, юридичних осіб тощо); позичкових фінансових коштів інвестора (облігаційні позики, банківські та бюджетні кредити); залучених фінансових коштів інвестора (кошти, одержані від продажу акцій, пайові та інші внески громадян і юридичних осіб); бюджетних інвестиційних асигнувань; безоплатних та благодійних внесків, пожертвувань організацій, підприємств і громадян. Натомість, згідно вимог ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" від 19 червня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями), при укладенні договору інвестування будівництва між сторонами виникають правовідносини на підставі такого договору, а об'єктом інвестування можуть бути квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Судом встановлено, що [PERSON] виконала всі передбачені Договором про пайову участь зобовязання, внесла визначену суму коштів, а ОК «Граніт» передав зазначене майно згідно договору і акту прийому передачі та подав документи, згідно яких оформлено право власності на машиномісця. Крім того суд звертає увагу, що позивачі також на підставі аналогічних документів набули право власності на зазначені квартири. Таким чином, враховуюче вищенаведене, відповідач , як і позивачі, є таким же інвестором згідно договорів про пайову участь у будівництві всього будинку. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] з ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. (ст. 41 Конституції України). Судом не встановлено порушення прав позивачів у користуванні прибудинковою територією у звязку з видачею та оформленням [PERSON] свідоцтва про право власності на машиномісце №228 на час його вчинення. Позивач [PERSON] також не має прав на спірну земельну ділянку. Фактично спір виник з приводу вільного користування прибудинковою територією шляхом можливості вільного паркування автомобілів у дворі жилого комплексу. Проте земельна ділянка, яка відводились під будівництво даного житлового комплексу відводилась без урахування великої кількості користувачів автотранспортних засобів (власників квартир біля 400 в буд.10-в), де можливо в сімях є більш ніж один автомобіль, у звязку з чим і виникають проблеми з місцями постійного або тимчасового зберігання автотранспортних засобів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Частино 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України). Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 та ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Як встановлено рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.02.2016р. за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], попова М.В., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] до ОК «Граніт» про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією, у задоволені позову було відмовлено. При цьому судом встановлено, що в будинку №1-В по вул..М.Говорова в м.Одесі окрім позивачів знаходиться ще інші власники біля 400 квартир, власником земельної ділянки, на якій розташовані спірні обєкти є Одеська міська рада, парко місця , на яких розташовані блокуючи пристрої на лежать на праві власності [PERSON] [PERSON] відповіді департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 05.07.2016р. (а.с.65 т.2) вбачається, що ТОВ «Берег-Трейд» своєю заявою від 16.07.2015р. 316/07-вих відмовляється від оренди даної земельної ділянки та просить розірвати вказаний договір оренди землі від 28.10.2010р. укладений на підставі рішення Одеської міської ради від 25.12,2008р. №4077-V. На теперішній час рішення Одеської міської ради щодо передачі у власність чи користування ОК «Граніт» або іншим юридичним(фізичним) особам вищенаведеної земельної ділянки не приймалось. В матеріалах цієї справи відсутні документи про надання ОК «Граніт» прибудинкової території багатоквартирного будинку за №10-В по вул. М. Говорова в м.Одесі у відповідності до діючого законодавства. З пояснень сторін судом встановлено, що позивачі не можуть користуватися лише частиною прибудинкової території, тобто після роботи не має вільних місць для паркування автомобіля, а інша територія (тротуари, зелена зона, проїзна частина та інше) благоустроєна та використовуються для потреб власників квартир. По суті мова йде про право користування прибудинковою територією шляхом можливості вільного паркування автомобілів. [PERSON] ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України у справах N 6-27цс14, N 6-119цс14 та N 6-110 цс14. Ст.1 Протоколу №1 до конвенції передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Основною метою застосування ст.1 є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування власним майном. При цьому у своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006). Необхідність забезпечення такої рівноваги передбачено в ст.1. Зокрема, потрібно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між ужитими заходами та поставленою метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, навколо будинку облаштовані місця вільного користування для зупинки транспортного засобу, і що відповідач [PERSON] мала право на отримання у власність обєктів інвестування , та недоведеність порушення відповідачами прав позивачів, як власників квартир, у неможливості користування ними прибудинковою територією для паркування свого транспортного засобу, а тому суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed