Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

04.08.2021 [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб, зареєстрований в.о. завідувача відділом зі справ громадянського стану в районі Баальбек Генерального управління зі справ громадянського стану МВС Ліванської Республіки за №6067 від 08.09.2014, номер та дата виконання запису акта №976 від 29.10.2014. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Відносини у сім`ї зіпсувалися, відповідач перестав поважати як жінку, постійно принижував, неодноразово бив, не виділяв коштів на утримання сім`ї, вчиняв скандали та сварки, після чого покинув сім`ю. Спільно не проживають близько трьох років, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує лише формально, кожен з них живе своїм особистим життям. У неї відсутнє почуття любові та поваги до відповідача. Подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить її та дитини інтересам. Просить шлюб між ними розірвати. Ухвалою суду від 02.09.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак, судом дотримано вимоги щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, а з урахуванням, що адресат відсутній за вказаною адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, а інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає, то така вважається врученою. За таких обставин, 21.10.2021 постановлено ухвалу суду за згодою позивача про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 24.07.2014 в.о. завідувача відділом зі справ громадянського стану в районі Баальбек Генерального управління зі справ громадянського стану МВС Ліванської Республіки зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за №6067 від 08.09.2014, номер та дата виконання запису акта №976 від 29.10.2014. У шлюбі сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 27.08.2015. Позивач, вказуючи, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам її малолітнього сина, на підставі ст. 110 СК України звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вирішуючи цей сімейний спір між сторонами, суд виходить з наступних мотивів та норм права. Згідно ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. У відповідності до ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Між Україною та Ліванською Республікою не укладено міжнародних договорів в сфері легалізації документів, Також Ліванська Республіка не підписала Конвенцію, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу ( укладеного в Ліванській Республіці) або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Як видно з копії паспорта позивачки серії [NUMBER] , який виданий Турківським РС ГУДМС України у Львівській області [PERSON] , [INFO] народилася в с. Нижнє Висоцьке Турківського району Львівської області, являється громадянином України. Із посвідки на постійне проживання в Україні, виданої органом 4601 від 25.09.2017, місце проживання [PERSON] зареєстровано в [ADDRESS] . Відтак, розірвання шлюбу в Україні буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Главою 11 СК України. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема відсутність між ними взаємного розуміння, поваги, любові, припинення між ними шлюбних відносин, те, що сторони мають малолітню дитину, не виявили бажання примиритись і зберегти сім`ю, зокрема позивач наполягала на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви. Щодо витрат на професійну правничу правову допомогу, які позивач просив стягнути з відповідача в сумі 1000 грн, з яких 200 грн. - за надання юридичних консультацій, 800 грн - за підготовку цивільного позову, то вирішуючи такі, суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами, зокрема, квитанцією адвоката Канарєєва І.О., описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги, договором про надання правової (правничої) допомоги від 03.08.2021, а отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved