Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон, в якому просить надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] , до Республіки Білорусь в період з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, у супроводі бабусі - [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача, з якою він перебував у шлюбі з 13.10.2012 р. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 10.01.2017 р. шлюб між ними розірвано. В шлюбі у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем у с.Берестове Бахмутського району Донецької області. Позивач багато часу проводить на заробітках у Білорусі, де мешкають його родичи та у період його відсутності за донькою доглядають батьки позивача. Відповідач з сім,єю позивача не мешкає, разом зі своїм сином від першого шлюбу виїхала за межі м.Бахмут, де вона проживає на цей час, позивачу невідомо, зв`язок сторони не підтримують. Рідні із Білорусі давно не бачили дитину позивача, дуже скучили за нею та бажають, щоб вона приїздила до них у гості. Позивач, також, бажає більше часу проводити зі своєю дитиною. Подорож до Білорусі вони планують під час літніх канікул, бо донька відвідує загальноосвітню школу у с.Берестове Бахмутського району Донецької області. Оформити дозвіл у нотаріуса на виїзд дитини за кордон України неможливо через відсутність відповідача. Позивач вважає, що поїздка до Білорусі не порушить прав та інтересів дитини, а навпаки матиме добрий вплив на її стан здоров"я та розвиток, дозволить провідати рідних, розширить її кругозір. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час розгляду справи були повідомлені відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, представник позивача надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просить справу розглянути у її відсутність, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та його представника. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, була належним чином повідомлена про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст.280 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Соледарської міської ради Донецької області у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлений той факт, що [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 листопада 2012 року Виконкомом Берестівської сільської ради Артемівського району Донецької області (а.с.6). Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.01.2017 року, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Ткібулі Грузія, та [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Білогорівка Артемівського району Донецької області, зареєстрований 13.10.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №387 (а.с.7). Відповідно до довідки №758/1612 від 29.01.2019 року, виданої Соледарською міською радою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , має наступний склад сім`ї: батько - [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] , сестра - [PERSON] , [INFO] , племінник - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , колишня дружина - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до довідки №254/18-19 від 28.01.2019 року, виданої Соледарською міською радою, [PERSON] , [INFO] , з 2016 року фактично не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до довідки №253/18-19 від 28.01.2019 року, виданої Соледарською міською радою, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки №23 від 29.01.2019 року, виданої директором Берестівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, [PERSON] , 2012 року народження, дійсно навчається в 1 класі Берестівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Соледарської міської ради Донецької області (а.с.11). Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. Згідно п. п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, відповідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства»). При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1 і ч. 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь - яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з системного аналізу Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152, кожній дитині, яка є громадянином України, оформлюється окремий паспорт, незалежно від віку. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи, що позивач має намір оздоровити свою доньку, поліпшити її духовний стан, суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в супроводі її бабусі [PERSON] , [INFO] , на відпочинок та оздоровлення, відповідає інтересам дитини. Тому, відсутність згоди матері дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення. В той же час, системний аналіз вищенаведених положень нормативно- правових актів, які регулюють порядок перетину кордону дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Отже вирішуючи питання щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон з України до Республіки Білорусь та на зворотній в`їзд в Україну без згоди матері, у супроводі бабусі - [PERSON] , [INFO] , на строк з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, з метою необхідності оздоровлення, суд враховує ті обставини, що задля інтересів дитини, поліпшення її розвитку та стану здоров`я, остання не може бути позбавлена такої можливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому, підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача згідно зі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved