Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту її проживання із [PERSON], який помер [INFO] року, однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад дванадцять років, оскільки встановлення даного факту необхідно їй для прийняття спадщини після його смерті. Зазначила що з 2005 року вона проживала разом з [PERSON], з яким сумісно вела спільне господарство, відпочивала, разом вони купували нерухоме та рухоме майно. Реєструвати шлюб для них не було потребою, тому вони не поспішали. З 2015 року [PERSON] став погано себе почувати, вони неодноразово відвідували лікарів, однак у березні 2016 року його стан погіршився, в червні зробили операцію. До його смерті вона допомагала йому та була поруч. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що спір відсутній, та й взагалі позивачка не вказує на введення спільного господарства з померлим та невірно обраний нею спосіб захисту. Позивачем не зазначено даних щодо проживання однією сім'єю з [PERSON], який помер [INFO] року та не надано доказів на ведення спільного господарства, тощо. Всі комунальні платежі за своєю власністю здійснювалися [PERSON] за власний кошт, предмети домашнього вжитку та застосування також придбавалися [PERSON] за особисті кошти. Між [PERSON] та [PERSON] жодних домовленостей про поділ майна, придбаного останнім не було. Кожен мав власні кошти та вільно ними сам розпоряджався на власний розсуд. Позивачкою не надано доказів при яких обставин відбулося знайомство та спільне проживання з [PERSON] Зазначає, що він критично відноситься до фотокарток, як до доказів, оскільки вони не підтверджують факт ведення спільного господарства. Дані особи проводили деякий час разом. Теплі почуття [PERSON] мав не позивачки, а першої дружини - [PERSON] за два тижні до смерті [PERSON] повідомив відповідачів та позивачку про те. Що він має 1500 доларів США на поховання. Дані кошти та кошти відповідачів були витрачені на поховання [PERSON] Все майно, яке вказане у позовній заяві було придбане [PERSON] за власні особисті кошти. [PERSON] взагалі нічого не отримував від користування [PERSON] дачним будинком в Залізному порті, всі кошти від здачі кімнат в оренду отримувала тільки позивачка. Враховуючи викладене, вважає, що факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] в період з лютого 2005 року по день смерті останнього, не доведений, майно спільно ними не наживалося. Не підлягають і розгляду твердження позивачки щодо визнання її спадкоємцем четвертої черги, оскільки черговість прийняття спадщини, а також коло осіб, які входять до складу черговості, визначені законом і встановлення зазначених обставин в судовому порядку не вимагаються та не досліджуються. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач вказує на те, що вона разом із [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу останні дванадцять років у квартирі [ADDRESS], потім у квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство, до них приходили діти та друзі, разом відпочивали, їздили на відпочинок до інших країн, відвідували родичів в Автономній Республіці Крим. В неї склалися хороші стосунки з дітьми [PERSON], з його онуками та сестрами. Як вказує позивач, за їх спільне проживання ними було придбано наступне нерухоме та рухоме майно: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; гараж в к/г «Причал»; дачний будинок за адресою: [ADDRESS]; транспортний засіб Toyota Corrola A. У 2011 році позивач займалася здачею житла в оренду вказаного дачного будинку в зв'язку із чим постійно з травня по жовтень проживала та працювала в с. Залізному Порті. Як докази на підтвердження вказаного позивачем надано копію свідоцтв про сплату єдиного податку [NUMBER] та серії [NUMBER], де вказано її видом діяльності - здавання в оренду власного нерухомого майна в Херсонській області Залізний Порт, витяг з реєстру платників єдиного податку від [INFO] року, копії квитанцій про сплату єдиного податку з фізичних осіб, про сплату послуг по договору про охорону об'єкту, про оплату за комунальні послуги. [INFO] року [PERSON] помер, свідченням чого є Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 23.11.2017 року, актовий запис про смерть №2005 від 07.06.2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вказаного вище нерухомого та рухомого майна. Відповідач [PERSON] зазначає, що у [PERSON] на депозитному рахунку знаходилися кошти у розмірі 1500 доларів США,які були використані на поховання [PERSON], який помер [INFO] року, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копію договорів про внесок на депозитний рахунок укладені між МОКС «Флагман» та [PERSON], додаткові угоди до договорів про внесок на депозитний рахунок, депозитний договір № 296, договорів по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок укладені між Кредитною спілкою «Флагман» та [PERSON] особові картки [PERSON] члена Миколаївської обласної кредитної спілки «Флагман». Предметом даної справи є встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] без реєстрації шлюбу більш ніж дванадцять років, а тому твердження та надання доказів відповідачем [PERSON] щодо придбання будь-якого рухомого та нерухомого майна за особисті кошти [PERSON] та знаходження на його депозитному рахунку коштів, судом не беруться до уваги, оскільки не мають відношення до дійсної справи. Відповідно до договору - замовлення № 420 на організацію та проведення поховання, без дати укладення договору, [PERSON] було здійснено замовлення житлово-комунальним підприємством Веснянськоїх сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, щодо поховання [PERSON], який помер [INFO] року. З товарних чеків б/н від 02.08.2017 року та № 151 від 16.07.2017 року, вбачається, що за огорожу та надгробок [PERSON] сплачено 12200 грн. 00 коп.. У судовому засіданні допитані свідки зі сторони позивача. [PERSON] пояснила, що [PERSON] знала з 1999 року. Її з [PERSON] познайомили в 2005 році. Їй відомо про те, що [PERSON] з [PERSON] в 2006 році придбали квартиру по [ADDRESS]. В 2007 році вона допомогла доньці [PERSON] з громадянством. Останні чотири роки вона разом з [PERSON] та [PERSON] святкували новий рік разом. Вважала, що [PERSON] та [PERSON] сімєю, які бели спільне господарство та мали спільний побут, а також мали спільних друзів. [PERSON] допомагала у вихованні онуків, відносини з дітьми [PERSON] були не конфліктними. [PERSON] з [PERSON] мали дачний будинок (базу відпочинку) в Залізному Порту, в якому здійснювали ремонт та добудову. Підтвердила факт того, що позивачка приймала участь у похованні [PERSON] [PERSON] зазначила, що [PERSON] знає з 2008 році, вона познайомила її з [PERSON] представивши його як її чоловіка. В їхній квартирі бувала 2-3 рази на місяць, Їздила на відкриття бази відпочинку до Залізного Порту. Знає, що позивачка займалася базою відпочинку. Про придбання нерухомості їй нічого невідомо. [PERSON] пояснив, що з позивачкою знайомий з 2008 року. Вони разом з [PERSON] та [PERSON] відпочивали в Єгипті. З 2010 року [PERSON] та [PERSON] почали здійснювати ремонт на базі відпочинку в Залізному Порту. Ним було запозичена сума коштів на ремонт. Він сприймав їх як сімю, оскільки не знав про те, що вони не були одруженими. Приходив до них в гості в квартиру, яка знаходиться по [ADDRESS]. Позивачка здійснювала піклування за [PERSON], коли той знаходився у лікарні та після смерті [PERSON] займалася його похованням. [PERSON] зазначив про те, що [PERSON] знає з 90-х років. З [PERSON] познайомився в 2005 році. Разом декілька разів відпочивали за кордоном. Про те, чи знаходилися [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі йому невідомо. Надава [PERSON] грошові кошти в борг. [PERSON] допомагала [PERSON] з базою відпочинку. Позивачка здійснювала піклування за [PERSON], коли той знаходився у лікарні та після смерті [PERSON] займалася його похованням. У судовому засіданні допитані свідки зі сторони відповідачів: [PERSON] пояснила про те, що майже 24 роки проживала разом з [PERSON] з 1982 року чи 1983 року до 2008 року. вона не знала про те, чи він був одружений чи ні, знала лише про те, що він мав двох дітей. Вона з [PERSON] їздила до його матері в Молдову в 2004 році. Їй було відомо про те, що [PERSON] брав в кредит гроші для придбання квартири по [ADDRESS]. Вона з ним їздила відпочивати до санаторію. Декілька разів була в квартирі по [ADDRESS], там цінних речей не було, останній раз була в квартирі в 2017 році. Похованням [PERSON] вона не займалася. Позивачку бачила лише на похоронах. [PERSON] зазначила, що [PERSON] знала з 1979 року. З 2004 року він постійно приїздив до Парутіно, у нього там був сад та господарство. Він говорив їй про те, що він проживає сам. Зазначає про те, що [PERSON] проживав з [PERSON], коли вона хворіла, [PERSON] приїздив до неї в лікарню кожного дня. У них відносини були гарні, вона декілька разів приходила до них в гості. Вважала, що між ними були шлюбні відносини. Коли він переїхав до м. Миколаєва, вона до нього в гості не приходила. Позивачку бачила лише на похоронах. [PERSON] пояснив, що [PERSON] був його двоюрідним братом. Зазначає, що у [PERSON] було багато жінок. До похоронів бачив [PERSON], їздили разом до м. Очакова. Коли йому зателефонувала [PERSON] та повідомила про те, що вона захворіла, [PERSON] сказав, що їй потрібно допомогти. Коди він приїздив до [PERSON] 05 травня, то в квартирі були [PERSON] та [PERSON] приходила. Валентина була на похоронах у [PERSON] [PERSON] зазначив, що [PERSON] знав з 2003-2004 року. останні три - чотири роки спілкувалися приблизно п'ять разів на рік. [PERSON] бачив один раз, [PERSON] представив її як директора офісу. [PERSON] було відомо про те, що [PERSON] мав квартиру на [ADDRESS] та базу відпочинку в Залізному Порту. В 2007 - 2008 році він разом з [PERSON] та [PERSON] їздили відпочивати до Туреччини. [PERSON] пояснив, що [PERSON] знав багато років. [PERSON] було відомо про те, що в 2008 році до [PERSON] приїздила жінка з Республіки Білорусії. [PERSON] не знав. [PERSON] відомо, що [PERSON] мав квартиру на [ADDRESS] та базу відпочинку. Як звали дружину [PERSON] він не знає. Про те, що [PERSON] хворів йому не відомо, на похоронах він не був. [PERSON] бачив один раз, вона відвідувала його ресторан. З 2001 року проживає в Німеччині. [PERSON] пояснила про те, що [PERSON] знає, але крім неї у [PERSON] було багато жінок, але одружуватися він не бажав. [PERSON] разом з [PERSON] були на весіллі в 2008 році в Комраті разом. Вона була на базі відпочинку, яка належала [PERSON], там була [PERSON], вона працювала адміністратором. [PERSON] бачила три рази, зокрема на похоронах у [PERSON] [PERSON], зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 1998 року. від шлюбу мають двох дітей. [PERSON] іноді приїжджав до неї в гості, завжди вітав її зі святами. Останні роки його життя, вона проживала в Молдові, а [PERSON] проживав в м. Миколаєві разом з дітьми. Їй невідомо про те, чи запозичав [PERSON] у будь-кого грошові кошти чи ні. Вперше дізналася про наявність [PERSON] в квартирі по [ADDRESS]. Коли [PERSON] захворів, вона до нього в лікарню не приїздила. Похованням [PERSON] займалися діти. Від свідка [PERSON] надійшла заява, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якої свідок [PERSON] заявляє, що з [PERSON] була знайома з 2008 року, у неї з ним були теплі взаємовідносини, які вона вважала сімейними (шлюбними), вони вели спільне розпорядження грошовими коштами, їздили разом щоліта на відпочинок. Дані відносини вони не розповсюджували (том. 2 а.с. 23). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу без виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено. Європейський суд з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов'язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] з травня 2005 року по [INFO] року. Встановлення факту проживання позивача та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу стосується вирішення спору щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї Постанови від 21.12.2007 р. N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила, встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] з травня 2005 року по [INFO] року. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України. Так на підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також ведення спільного господарства та придбання спірного майна, позивач просила взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, письмові докази та фотокартки. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на покази свідків, однак суд не бере до уваги такі свідчення, так як жодним свідком не наведено належних та допустимих доказів та як такі, що вказують на ту обставину, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з огляду на наступне. Відповідно до ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. На підтвердження доводів проживання однією сім'єю позивач надала письмові документи, проте їх не можна вважати належними доказами, оскільки містять суперечливі відомості та не доводять факт проживання однією сім'ю. Покази свідків є неналежними доказами оскільки ними не було підтверджено факту спільного проживання та усталених сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON], свідками було зазначено, що вони допомагали їм робити ремонт на базі відпочинку в с. Залізний Порт. Свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] запозичав кошти. Також суд критично ставиться до наявних в матеріалах справи фотокарток наданих в підтвердження спільного проживання і ведення особистого господарства сторін з 2008 року по 2011 року, (т. 1 а.с. 80-83), оскільки одні зі спільним зображенням позивача та відповідача, на деяких в певній обстановці, на відпочинку, деякі взагалі без дати. Крім того, фотокартки не є доказом проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та дружини за зазначений у позові період а лише містять відомості про періодичний сумісний відпочинок, проведення часу разом на певних заходах. Фото надані відповідачами містять зображення [PERSON] у свята та відпочинок у періоди з 2008 по 2017 роки з сім'єю, онуками, колишньою дружиною, без присутності [PERSON] (а.с. 153-156). Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили про те, що [PERSON] мав періодичні з ними відносини, які вони сприймали як шлюбні, що свідчить про відсутність у останнього стійких сімейних взаємовідносин з окремою жінкою. З пояснень відповідачів вбачається, що [PERSON] був особою, що гарно ставився до жінок, будував особисті відносини одночасно з декількома жінками на принципах поваги, допомоги та матеріальної підтримки, наміру створювати нову сім'ю не мав. Поховання проводили відповідачі, про що свідчить договір-замовлення на поховання на ім'я [PERSON], чеки з центру ритуальних послуг, свідоцтво про поховання (а.с.140-141). З квитанцій на оплату комунальних послуг вбачається, що витрати по їх сплаті ніс особисто [PERSON] (а.с. 149-152, 215-221). За такого суд зазначає, що достатніх доказів того, що в період вказаний позивачем вони вели з [PERSON] спільне господарство, мали єдиний бюджет, взаємні права та обов'язки, разом працювали, отримували спільні доходи та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, матеріали справи не містять. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз вказаних норм закону, дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, допитом свідків, дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed