Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач ТОВ «Скай Кепітал» звернулося до суду з позовною заявою (а.с.1-4,54), в якій просить в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 1 077 123,9 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], житловою площею 31,20 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м., що належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 611 736,80 грн. у відповідності до п. 1.3 Договору іпотеки від 20 лютого 2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що 20 лютого 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк», (правонаступник ТОВ «Скай Кепітал») та [PERSON] укладено кредитний договір, у відповідності до якого Банк надав кредит у сумі 100 000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передано в іпотеку двокімнатну кв. [ADDRESS], іпотекодавцем якої виступила [PERSON], що підтверджується договором іпотеки від 20 лютого 2008 року. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладене у позові. Відповідач в судове засідання не з"явилася, хоча про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 20 лютого 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», з яким 28.06.2012 р. ТОВ «Скай Кепітал» було укладено договір факторингу) та [PERSON] укладено кредитний договір, у відповідності до якого Банк надав кредит у сумі 100 000 дол. США строком до 20 лютого 2020 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20 лютого 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно з яким в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передано в іпотеку двокімнатну кв. [ADDRESS], іпотекодавцем якої виступила [PERSON], що підтверджується договором іпотеки від 20 лютого 2008 року, що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом 15 - ї Київської державної нотаріальної контори 19.07.1990 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 2 -5518, та зареєстрований Бюро технічної інвентаризації м. Києва 26.05.1997 р. за № 33552. Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Повідомлення позивачем про необхідність усунути порушення умов кредитних договорів та сплати процентів за користування кредитом доводилися до відома відповідача, однак останньою не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зокрема, у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, позивач має право достроково стягнути наданий кредит, проценти, комісії та інші витрати, пов'язані з виконанням цього договору, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення. При цьому позивач виконав свої зобов'язання, а саме надав кредит, а позичальник, у свою чергу, зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитним договором. Станом на 17 вересня 2013 року заборгованість відповідача становить 117 050,29 дол. США (що є еквівалентом 935 582,96 грн. за курсом 7,993 відповідно до розпорядження НБУ), що складається з: - простроченої заборгованості за кредитом 27 919,28 дол. США (еквівалент 223 158,81 грн.); - проценти - 21 451,26 дол. США (еквівалент 171 459,95 грн.); - строкова заборгованість - 67 679,75 дол. США (еквівалент 540 964,24 грн.) та пеня - 141 540,93 грн., всього на загальну суму - 1 077 123,9 грн. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі - покупцеві. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (ч. 1 ст.20 ЦК, ст.ст. 3 і 4 ЦПК). Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. Ураховуючи, що чинним законодавством України не встановлено будь-яких обмежень права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого майновим поручителем, у разі якщо він не звертався з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором , ця обставина не могла бути підставою для відмови в задоволенні вимог позивача. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Що стосується початкової ціни продажу предмета іпотеки, то при її визначенні суд виходить з того, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), а тому вважає необхідним зазначити, що початкову ціну продажу предмету іпотеки необхідно встановити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22.02.2008 р., укладеним між ВАТ «СЕБ Банк» та [PERSON] на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], житловою площею 31,20 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Кепітал» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1017 від 20 лютого 2008 року в розмірі 1 077 123,9 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, в розмірі 3 441 грн.

Outcome: partial