Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]; на земельну ділянку загальною площею 0,5996 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого підсобного господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану в с. Патюти, Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 1,1268 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 0,9589 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 0,7000 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 1,5999 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернувся [PERSON] до Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівській області за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 27 грудня 2016 року в 1948 році - 29 січня - між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Проте з вказаного Витягу також вбачається, що після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON], проте в графі «Власне ім'я по батькові» вказано [PERSON]. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 05.01.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно являється дружиною [PERSON]. Відповідно до актового запису про шлюб від 29 січня 1948 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Суд вбачає, що наявні підстави встановити факт реєстрації шлюбу 29 січня 1948 року у виконавчому комітеті Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області між [PERSON], та [PERSON]. Щодо вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування за позивачем на нерухоме майно, суд виходить з наступного. На час відкриття спадщини [INFO] діяли норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 15 червня 2016 року [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та мав слідуючий склад сім'ї: дружина [PERSON]. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 03 серпня 2016 року, [PERSON] фактично до виповнення 6 місяців з дня смерті [PERSON] вступив в управління спадковим майном. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 15 червня 2016 року, [PERSON] фактично до виповнення 6 місяців з дня смерті [PERSON] вступила в управління спадковим майном. Після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкова справа не заводилась, що вбачається з інформації, наданої Державним нотаріальним архівом Чернігівської області. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. При судовому розгляді цивільної справи також встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа згідно з якою: -17 червня 2016 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] (рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 травня 2016 року позивачу встановлено додатковий шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, [PERSON] на день смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], одна. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 08 грудня 1997 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконкому Патютинської сільської ради від 29.05.1997 року № 25 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. 10 лютого 2001 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконкому Патютинської сільської ради від 11.01.2001 року № 6 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 4,39 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], було встановлено, що фактично загальна площа земельної ділянки становить 0,5996 га (кадастровий номер [NUMBER]). - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], було встановлено, що фактично загальна площа земельної ділянки становить 4,3856 га, з яких: рілля - 1,1268 га (кадастровий номер [NUMBER]), рілля - 0,9589 га (кадастровий номер [NUMBER]), сіножать - 0,7000 га (кадастровий номер [NUMBER]), пасовище - 1,5999 га (кадастровий номер [NUMBER]). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 листопада 2016 року, 19 вересня 2016 року за земельними ділянками (кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19 вересня 2016 року за земельною ділянкою (кадастровий номер: [NUMBER]) зареєстровані відомості про обмеження у використанні земельної ділянки - охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи, площа земельної ділянки - 0,1351 га, строк дії обмеження - безстроково. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування після смерті [PERSON] підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки. Щодо задоволення позовних вимог позивача в частині визнання за законом права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд виходив з наступного. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за адресою по [ADDRESS], побудований і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований в сільській раді та розташований на відведеній для цього земельній ділянці, він може бути об'єктом спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Перешкодою в отриманні позивачами свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцями не було оформлено правовстановлюючі документи на житловий будинок, який залишився після їх смерті. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], підлягають задоволенню.

Outcome: approved