Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до ПАТ «Затисянський хімзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12.07.1972 року і до 07.03.2014 року [PERSON] працювала на різних посадах у ПАТ «Затисянський хімзавод», звільнена з останньої посади начальника відділу технічного контролю в звязку з виходом на пенсію. Відповідач при звільненні не провів з позивачем ніякі розрахунки. Заробітну плату вона не отримувала з 01.01.2013 року і до 07.03.2014 року. Позивач вважає, що відповідач в загальному зобовязаний був оплатити заборгованість за чотирнадцять місяців на суму 42000,00 грн. та грошову компенсацію за невикористану відпустку. Крім того, їй не виплачено винагороду в розмірі 3500,00 грн., яка передбачена колективним договором ПАТ «Затисянський хімзавод». З часу звільнення позивачки пройшло майже півтора роки, а відповідач до сьогоднішнього дня не розрахувався з останньою. Позивачка вказує, що вона має право на отримання невиплаченої заробітної плати на день свого звільнення, право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку та право на одноразову винагороду в звязку з виходом на пенсію. Крім того, позивачу завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 3000,00 грн. Тому позивачка просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2013 року по 07 березня 2014 року в сумі 42000,00 гривень та грошову компенсацію за невикористану відпустку; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 51000,00 гривень за період з 07 березня 2014 року по 07 серпня 2015 року; завдану моральну шкоду в розмірі 3000,00 гривень. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Представник відповідача ПАТ «Затисянський хімзавод», будучи в порядку ст.74 ЦПК України повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, через ЗМІ, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Представник відповідача ПАТ «Затисянський хімзавод», будучи в порядку ст.74 ЦПК України повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, через ЗМІ, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала у ПАТ «Затисянський хімзавод» з 12.07.1972 року і по 07.03.2014 року на різних посадах. Звільнена з останньої посади начальника відділу технічного контролю ПАТ «Затисянський хімзавод» в звязку з виходом на пенсію (а.с.5-8). Також встановлено, що представник позивача 27.04.2015 року письмово звертався до директора ВАТ «Затисянський хімічний завод» з метою витребування копії наказів про прийняття та звільнення з роботи [PERSON], довідки про розмір його середньомісячної заробітної плати, вказавши її по місяцях за календарний рік, що не сплачується. В листі представник позивача просила вказати причину по якій не виплачується вчасно заборгованість по заробітній платі та розмір грошової компенсації за невикористану відпустку [PERSON] Однак письмові запити повернуті представнику позивача без реагування, відповідач відмовився від отримання запиту та надання відповіді на нього. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані відповідними нормами ЦК України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Постановою КМУ від 20 грудня 1997 p. N 1427 „Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати" та Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (із змінами). Між сторонами склались трудові правовідносини. Предметом позову є невиконання відповідачем положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України. За вимогами ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. Так, представником відповідача не надано суду заперечення проти розміру заборгованості по заробітної платні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної платні. Згідно з вимогами ч. 1 ст.47 та ч. 1 ст.116 Кодексу законів про працю України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення. Згідно з вимогами ч.1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, за вимогами статтей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обчислення середнього заробітку позивача слід проводити у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (із змінами), відповідно до п. 8, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Крім того, відповідачем не надано заперечень стосовно наведеного позивачем розміру стягнення середнього заробітку час розрахунку. Крім того, відповідно до ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пленум ВСУ у п.3 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 37-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідач протягом двох років з дня звільнення не виплачує позивачу заробітну плату. Позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду, яку оцінює в 3000,00 гривень. Це ті моральні переживання, приниження, страждання , які вона переносить в зв'язку з тим, що кожного разу звертається до відповідача з вимогою про оплату заробітної плати, яку вона заробила і на яке має законне право, яке гарантоване Конституцією України. При звільненні вона планувала ці кошти витратити на свої потреби, але по сьогоднішній день її плани не збулись. І вона, і її чоловік працювали в цьому товаристві, йому також не виплачена по сьогоднішній день заробітна плата. Сім'я їхня тривалий час знаходилась без засобів існування. На підставі вищенаведеного суд погоджується із розрахунками позивача, вважає обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги обґрунтованими, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 500,00 гривень витрат за правову допомогу, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з Відповідача. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved