Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Флоринського комунального підприємства "Флор-Сервіс" про зміну формулювання причини звільнення , дати звільнення , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим , що з 4 грудня 2012 року працював на посаді замісника директора в ФКП „Флор-Сервіс". Маючи суттєві розбіжності у відношенні до виконання своїх посадових обов'язків із директором підприємства Христичем Г.Л., 1.04.2013 року був змушений написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Однак, зареєструвати заяву, видати трудову книжку йому кожен раз відмовляли за різними надуманими причинами. Так, 24.07.2013 року він ще раз прийшов в офіс ФКП „Флор-Сервіс" де були присутні директор підприємства Христич Г.Л. та бухгалтер Баланівська Ю.В., яка робила запис в його трудовій книжці. Після його запитання коли буде видана трудова книжка та виплачено заборгованість по заробітній платі за 2013 рік (січень-200 грн., лютий-1200 грн., березень -1200 грн.). в присутності директора Христич Г.Л. бухгалтер Баланівська Ю.В. заявила, що якщо він відмовиться від виплати цих коштів, то його буде звільнено 1.02.2013 року за власним бажанням, а якщо ні, то звільнять за прогули і показала два підготованих накази з підписом директора та печаткою. Він відповів, що їх дії є протиправними , після чого забрав зі столу свою трудову книжку. Для вирішення цієї проблеми, ним було запропоновано керівництву ФКП „Флор-Сервіс" погасити заборгованість на протязі одного тижня, та зробити правильний запис в трудовій книжці, але, на жаль, його пропозиції були проігноровані. 30.07.2013 року він звернувся із заявою про порушення його прав до прокуратури Бершадського району. В подальшому, за вих. №02-1592/08-30 від 04.10.2013 року отримав відповідь територіальної державної інспекції з питань праці у Вінницькій області, якою його було поставлено до відома, що розглянуто його заяву до Бершадської районної прокуратури щодо порушень законодавства про працю керівництвом ФКП „Флор-Сервіс". Проведеною перевіркою було встановлено, що його було звільнено з роботи за порушення трудової дисципліни. В порушення ст. 149 КЗпП керівництво підприємства до дисциплінарних стягнень винесених йому 28.01.2013 року та 30.01.2013 року не надало доказів про зажадання від нього письмових пояснень. Також, територіальна державна інспекція з питань праці у Вінницькій області повідомила його, що всупереч ст. 116 КЗпП України адміністрацією підприємства розрахунок з ним було проведено не в день звільнення, а лише 12.02.2013 року. Виклад обставин, що розрахунок з ним проведено 12.02.2013 року не відповідає дійсності, оскільки підприємство з ним не розрахувалося, а документи , що підтверджують розрахунок підроблені. У виданій йому трудовій книжці 01.02.2013 року зроблений запис : " звільнити з роботи з займаної посади згідно ст. ______КЗпП України ". Наказ №7 від 01.02.2013 року". Підпис директора Христич Г.Л. відсутній, стаття на підставі якої його звільнено з роботи відсутня. Таке формулювання причини звільнення в його трудовій книжці та затримка в її видачі стало перешкодою для його працевлаштування, тому вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки копію наказу про звільнення йому видано не було , трудову книжку , відповідно оформлену - також , адміністрацією ФКП "Флор-Сервіс" було позбавлено його можливості звернутися до суду з позовом в строки, передбачені ст. 233 КУзпП України. Стверджує , що неодноразово звертався в різні інстанції для досудового врегулювання спору, однак це результатів не принесло, тому звернувся до суду з вказаним позовом та просить поновити строк для звернення з даним позовом до суду, постановити рішення суду , яким викласти формулювання причин звільнення [PERSON] з роботи з ФКП „Флор-Сервіс" із „Звільнити з роботи з займаної посади згідно ст.___КЗпП України" на "Звільнити з роботи з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України" і дату звільнення з „01.02.2013 року" на дату винесення рішення суду в даній справі.Стягнути з ФКП „Флор-Сервіс" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2013 року до дня постановлення рішення суду. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги та просить зобов"язати відповідача належним чином оформити запис в трудовій книжці про прийняття його на роботу та його звільнення, стягнути з відповідача на його корись мінімальну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.02.2013 року до постановлення рішення суду . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представники відповідача Тертус В.Д., Баланівська Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представників відповідача Баланівську Ю.В., Тертуса В.Д. та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. В судовому засіданні встановлено що з 4 грудня 2012 року позивач [PERSON] працював на посаді замісника директора в ФКП „Флор-Сервіс", що підтверджується копією наказу від 04.12.2012 року та не оспорюється сторонами процесу. В позові позивач стверджує, що 01.04.2013 року звернувся до директора підприємства Христича Г.Л. з заявою про звільнення за власним бажанням , однак зареєструвати заяву та видати трудову книжку йому було відмовлено. Коли 24.07.2014 року він ще прийшов в офіс ФКП "Флор-Сервіс" йому знову було відмовлено у видачі трудової книжки та виплаті заборгованості по заробітній платі за 2013 рік , а саме лютий та березень місяць, тоді він сам зі столу забрав свою трудову книжку, в якій було зроблено запис про звільнення з робити з 01.02.2013 року, однак не зазначено статтю, на підставі якої його було звільнено. Таке формулювання причини звільнення в його трудовій книжці та затримка в її видачі стало перешкодою для його працевлаштування. Оскільки копія наказу про звільнення та відповідно оформлену трудову книжку [PERSON] видано не було позивач був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом в строки , передбачені ст. 233 КЗпП України. Крім того позивач [PERSON] неодноразово звертався в різні інстанції для досудового врегулювання спору, тому суд вважає, що причини , які перешкоджали позивачеві звернутися до суду з даним позовом у строки визначені ст. 233 КЗпП України поважними . Судом встановлено , що наказом № 7 від 01.02.2013 року позивача [PERSON] було звільнено з займаної посади за систематичні запізнення на роботу, ст. 147 Кодексу законів про працю України, однак відповідний запис в трудовій книжці не зроблений. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Згідно п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, роботодавець зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі належно оформленої трудової книжки робітника. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. В судовому засіданні доведено, що ФКП "Флор-Сервіс" здійснило затримку видачі трудової книжки позивача [PERSON], оскільки наказ про його звільнення датується 01.02.2013 року , однак відомості про вручення [PERSON] відсутні, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки до 24.07.2013 року , моменту самовільного забрання трудової книжки в бухгалтерії. Дану обставину не заперечують сторони по справі. Згідно положень ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Позовні вимоги щодо зміни дати звільнення на дату вирішення справи в суді та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу по час вирішення справи задоволенню не підлягають, оскільки, позивачем не доведено, що неналежне оформлення трудової книжки та неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало його працевлаштуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд бере до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243,60.

Outcome: partial