Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом до Свалявської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення (магазин) площею 145,4 м.кв., розташованого на земельній ділянці кадастровий номер 21240101100:01:002:0116. В обгрунтування доводів зазначають, що 22.02.2012 року отримали у власність за договором купівлі-продажу житловий будинок та земельну ділянку лощею 145,4 м.кв. за адресою: в [ADDRESS] . В подальшому будинок ьуло знесено та на його місці зведено новий об`єкт, який складається з житлового будинку та магазину, у зв`язку з чим було змінено цільове використання частини земельної ділянки на "обслуговування закладів торгівлі". Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0679 га, кадастровий номер 21240101100:01:002:0115, а магазин знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0124 га, кадастровий номер 21240101100:01:002:0116. Вимоги мотивують тим, що після розмежування земельної ділянки, частина будівлі з житловими приміщеннями введено в експлуатацію. Магазин (нежитлове приміщення) неможливо ввести в експлуатацію через відсутність генерального плану забудови м.Свалява, хоча детальний план забудови змінено, який пройшов затвердження на сесії Свалявської міської ради. Просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на нежитлове приміщення (магазин) за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці (кадастровий номер 21240101100:01:002:0116). Суд своєю ухвалою від 11.06.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивачі подали до суду заяви (№4908, № 4909) про розгляд справи у відсутності [PERSON] , [PERSON] . Позовні вимоги підтримують, просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача подав до суду заяву (вх.№4585) про розгляд справи без участі представника Свалявської міської ради, заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без участі сторін за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом досліджено: договір купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.2012 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г., згідно якого позивачі купили в рівних частинах (по 1/2) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; копія витягу 33376344 від 03.03.2012 року про державну реєстрацію прав власності за позивачами житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; копія рішення Свалявської міської ради від 30.04.2013 року за №74 "Про надання дозволу на отримання вихідних даних для проведення реконструкції частини житлового будинку під магазин за адресою: [ADDRESS] ; копія рішення п`ятнадцятої сесії VI скликання Свалявської міської ради від 28.05.2015 року за №1232 "Про затвердження детального плану території в [ADDRESS] " для зміни земельної ділянки "для будівництва і обслуговування будівель торгівлі"; копія рішення дев`ятої сесії VII скликання Свалявської міської ради від 31.07.2019 року за №332 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється"; копія Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту на індивідуальний житловий будинок в [ADDRESS] (зареєстроване в управлінні ДАБІ в Закарпатській області за номером ЗК 142161341 від 13.05.2016 року); звіт про експертну оцінку житлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , наданий оцінювачем ФОП [PERSON] ; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки з кадастровими планами земельних ділянок 21240101100:01:002:0115 та 21240101100:01:002:0116; акт обстеження технічного стану житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з доданими до акту фотосвітлинами (а.с. 9-39). Відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу», і є частиною національного законодавства України. Статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ст. 331 ЦК України - право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Частина 2 ст.331 ЦК України передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно, а виняток з загального правила набуття права власності на новостворене майно особою, яка його створила, передбачений ст. 376 ЦК України. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. (суд ураховує роз`яснення ВССУ "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцию, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки; при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства". Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376 ЦК Україна). Згідно ст. 375 ЦК України - 1. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам ; 2. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно ; 3. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням; 4. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст. 415 ЦК України - землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. Суд враховує, що побудований позивачами магазин відповідає всім вимогам надійності, безпечної експлуатації та відповідає вимогам нормативно правових актів з питань будівництва, що самочинне будівництво позивачі здійснили на земельній ділянці, яка виділена саме для обслуговування закладів торгівлі за вищевказаною адресою, що законом не передбачено іншого порядку підтвердити позивавачам наявність права власності на вищевказану нежитлову будівлю на земельній ділянці, а тому вважає, що позовні вимоги обгрунтованими та підставними. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved