Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом позивач) звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області суду з позовною заявою до ПАТ "КБ "Актив-Банк" (далі за текстом відповідач) про стягнення коштів, в якій зазначає, що вона уклала договір банківського комплексного обслуговування № 39-00505031. 01 липня 2014 року на її поточний рахунок [NUMBER] було здійснене перерахування коштів в сумі 9999 грн. На сьогоднішній день вона не має можливості користуватись грошовими коштами, що знаходяться на поточному рахунку та відповідач добровільно не повертає кошти, що знаходяться на вказаному поточному рахунку. Станом на 22.07.2014 року вихідний залишок коштів на рахунку складає 9999 грн. 05 коп. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму, що міститься на поточному рахунку [NUMBER] в розмірі 9999 грн. 05 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, згідно з ст.ст. 74-76 ЦПК України був належним чином повідомлений про час ті місце розгляду справи. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно з ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно з повідомленням № 39-00505031-3372 про відкриття рахунків (а.с.3) між позивачем та відповідачем було укладено договір про комплексне банківське обслуговування та відкрито поточний рахунок за [NUMBER]. Згідно з випискою по особовим рахункам (а.с.5) станом на 22.07.2014 року вихідний залишок коштів на рахунку позивача складає 9999 грн. 05 коп. Згідно з ст.317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування, розпорядження своїм майном за власним розумінням. Ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона відповідач (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони позивача(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не повернув позивачу суму коштів, які належать позивачу, то відповідач порушив умови Договору. Частина 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа зобов'язана повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому сума коштів повинна бути стягнута з відповідача позивачем у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України. Ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогою ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Статтею 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність" зазначено, що зупинка видаткових операцій по рахункам фізичних чи юридичних осіб здійснюється тільки у випадках накладення арешту (ця міра прерогатива суду). Таким чином, законодавством не передбачена можливість обмеження прав клієнта Банку на безперешкодне розпорядження своїми грошовими коштами будь-якими рішеннями Банку. Необхідно зазначити, що блокування коштів Клієнта суперечить нормам ЦК України, Закону України "Про банки і банківську діяльність", порушує право клієнта на безперешкодне розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, ці витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved