Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" (далі ПАТ "Шахтоуправління "Покровське") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням та його наслідками. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 10.11.1999 року по 07.06.2010 року та з 29.06.2010 року по 28.07.2016 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, де він працював у шахті з повним робочим днем. Шкідливі та небезпечні умови праці на підприємстві призвели до виникнення у нього професійних захворювань хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст..) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійні, встановлені вперше. Згідно висновку МСЕК від 07.06.2017 року йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 29.05.2017 року до 01.07.2019 року: 30% хронічний радикуліт, 20 % хронічна приглухуватість, 15 % хронічний бронхіт у звязку із встановленими професійними захворюваннями, а також 3 групу інвалідності з 29.05.2017 року до 01.07.2019 року. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 90000 грн. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" в якості гірничого робітника очисного забою 5 і 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, з 10.11.1999 року по 07.06.2010 року та з 29.06.2010 року по 28.07.2016, звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного захворювання від 12 грудня 2016 року № 43/935 позивачу вперше встановлено професійні захворювання хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст..) за класифікацією [PERSON] Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 4 квітня 2017 року, затвердженого начальником головного управління Держпраці у Донецькій області 7 квітня 2017 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленим впливом шкідливого фактора важкість праці, пил переважно фіброгенної дії, виробничий шум. За висновком МСЕК від 7 червня 2017 року позивачу вперше встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 29.05.2017 року до 01.07.2019 року: 30% хронічний радикуліт, 20 % хронічна приглухуватість, 15 % хронічний бронхіт у звязку із встановленим професійних захворювань, а також 3 групу інвалідності з 29.05.2017 року до 01.07.2019 року. За висновком МСЕК від 7 червня 2017 року позивачу вперше встановлено с 29.05.2017 року до 01.07.2019 3 група інвалідності, визначена потреба в медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, медичного висновку про встановлення професійних захворювань, довідок МСЕК. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 43000 грн. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial