Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує наявчання. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона перебуває у шлюбі із відповідачем, і за час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO]. На даний час він уже є повнолітнім і навчається на другому курсі денної форми навчання у Житомирському інституті медсестринства. А оскільки він навчається на платній основі, то продовжує перебувати на утриманні позивача. Таким чином позивач вважає, що відповідач, який офіційно працює та має стабільний заробіток, має змогу надавати допомогу на утримання повнолітнього сина до досягнення ним 23-річного віку, оскільки обсяг забезпечення сина лише позивачем є недостатнім для покриття усіх витрат, пов'язаних із його навчанням, проживанням, харчуванням, проїздом та матеріальним забезпеченням., а тому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в сумі ? частки з усіх видів його доходу за умови продовження навчання. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши через канцелярію суду відповідну заяву, позов просить задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Третя особа [PERSON] . в судове засідання не з"явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність не подав, хоча про час і місце судового розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Частиною 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день, час і місце судового заідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що підстав для відкладення розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України не має, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд здійснює заочний розгляд справи з врахуванням вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29.08.1998 року і за час перебування у шлюбних відносинах мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження (серія [NUMBER] видане 09.10.1998 р.) записаний відповідач по справі [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається із довідки № 552 від 21.06.2017 року, [PERSON] є студентом денної форми навчання відділення "Стоматологія ортопедична" КВНЗ "Житомирський інститут медсестринства" зарахунок коштів замовника [PERSON] з терміном навчання 2016 - 2018 роки. Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Разом із тим частина 2 статті 200 СК України наголошує, що при визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що у повнолітнього [PERSON], у зв'язку із його навчанням у Житомирському інституті медсестринства на платній основі, існує наявна потреба у матеріальній допомозі з боку відповідача, оскільки тих витрат, які несе позивач на його утримання, є недостатньо. Разом із тим, судом враховано те, що відповідач перебуває на обліку в Хмільницькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області, що вбачається з довідки №3093/08/1-23 від 20.10.2017 року і отримує пенсію по ІІІ-й групі інвалідності (інвалід з дитинства довічно) в сумі 1452 гривень. Таким чином, виходячи з міркувань справедливості та рівності, враховуючи, що відповідач є особою із обмеженими можливостями внаслідок інвалідності, а тому позбавлений повноцінно виконувати свої батьківські обов'язки стосовно утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів у заявленому позивачем розмірі, не відповідає вимогам чинного законодавства України та встанолвним судом обставинам справи, атому позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Згідно з п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: partial