Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди, повернення земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1766 га, кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 22 травня 2018 року, для вирішення передачі належної їй земельної ділянки в оренду, нею був отриманий витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки №НВ- 6306024982018, з якого їй стало відомо про наявність зареєстрованого права оренди земельної ділянки. Сторонами за договором є орендодавець, [PERSON] , та орендар - СПрАТ «Охоче», строк дії речового права 30 років, без зазначення дати державної реєстрації речового права. За її зверненням відповідачем їй був наданий примірник договору оренди землі від 23 квітня 2012 року, орендодавець - [PERSON] , орендар - СПрАТ «Охоче», договір укладено на 30 років, зареєстровано в Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за №632428354002204. У зазначеному договорі оренди землі вказані різні правовстановлюючі документи на право власності, а саме державні акти, в акті визначення меж земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328 (ХР №130877) та в акті прийому - передачі земельної ділянки згідно договору оренди від 23 квітня 2012 року (ХР №130876). Їй достовірно відомо, що попередній власник, спадкодавець за заповітом, [PERSON] , договір з відповідачем по справі не укладала. Підпис орендодавця, [PERSON] , на договорі оренди землі від 23 квітня 2012 року виконаний іншою особою. [PERSON] , [INFO] , на момент укладення договору майже досягла 99 річного віку, не могла фізично поставити підпис, знаходилась у несвідомому стані та під постійним піклуванням та наглядом позивача. Договір оренди землі від 23 квітня 2012 року складений відповідачем в односторонньому порядку, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за № 632428354002204. До договору оренди землі від 23 квітня 2012 року долучені додатки - акт визначення меж земельної ділянки та акт приймання - передачі земельної ділянки, які мають підпис однієї особи, однак в яких зазначені різні правовстановлюючі документи та різні власники земельної ділянки, а саме державні акти ХР № 130877 та ХР № 130876, та відповідно власники - орендодавці [PERSON] та [PERSON] . Також відповідач по справі не проводив жодного розрахунку з [PERSON] , яка померла [INFO] . Будь-яких виплат від СПрАТ «Охоче» за договором оренди вона не отримувала. Посилаючись на Постанову КМУ від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», ч. 3 ст. 17, ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», п. 162 «Порядку ведення Поземельної книги», вказала, що реєстрація договору оренди землі проведена без перевірки документів, що подавались для державної реєстрації договору, та за відсутністю таких документів, в зв`язку з чим відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області не були встановлені підстави для відмови в державній реєстрації договору. Реєстрація договору проведена з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Оскільки, в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Договір оренди земельної ділянки не відповідає положенням ст.15 Закону України «Про оренду землі» та ст. 638 ЦК України - щодо істотних умов договору оренди землі, тобто орендодавець та орендар в належній формі не досягли згоди щодо його умов, так як підписи в цьому договорі від імені [PERSON] , як орендодавця, та від імені іншої особи, [PERSON] , виконані невідомою особою. В зв`язку з значеним звернулась до суду за захистом порушеного права, а саме визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та повернути земельну ділянку з незаконного користування. Просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, орендодавець - [PERSON] , Орендар - СпрАТ «Охоче», від 23 квітня 2012 року, зареєстрований в Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за №632428354002204, скасувати державну реєстрацію вказаного договору та зобов`язати СПрАТ «Охоче» повернути земельну ділянку. Через канцелярію суду 11.12.2018 за вхідним № 6385 позивач [PERSON] надала уточнену позовну заяву до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди, повернення земельної ділянки, де співвідповідачем вказала Головне управління Держгеокадастру у Харківській області. Додатково до первинного позову зазначила, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення та реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки). Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання - передачі об?єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно з законом. Вказаним вимогам договір оренди землі від 23 квітня 2012 року не відповідає, бо не містить інформації про об`єкт оренди, а саме кадастрового номера земельної ділянки, відповідно до якого можливо б було встановити яку саме земельну ділянку передано в оренду. Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки власник землі [PERSON] передав земельну ділянку, згідно з державним актом ХР № 130876 в натурі в розмірі 3,1766 гектарів. Договір оренди землі від 23 квітня 2012 року укладений відповідачем з іншою особою, [PERSON] , власником земельної ділянки на підставі іншого правовстановлюючого документу, державного акту ХР № 130876, однак зареєстрований у Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за № [NUMBER] , де орендодавцем зазначена [PERSON] . Щодо належного відповідача зазначила, що на даний час, відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 17 листопада 2016 року № 308, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Відповідно до п. 3 зазначеного Положення, завданням Головного управління Держгеокадастру у Харківській області є реалізація повноважень Держгеокадастру у Харківській області. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 08 вересня 2017 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області. Отже, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є співвідповідачем за даним позовом. Просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, орендодавець - [PERSON] , Орендар - СпрАТ «Охоче», від 23 квітня 2012 року, зареєстрований в Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за №632428354002204, скасувати державну реєстрацію вказаного договору та зобов`язати СПрАТ «Охоче» повернути земельну ділянку (т. 1 а. с. 64-71). Через канцелярію суду 29.11.2018 за вхідним № 6120 представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Міхно Л. О. надала пояснення третьої особи на позовну заяву, вказавши наступне. Договір оренди землі укладений між [PERSON] та СПрАТ «Охоче» строком на 30 років, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі за № 632428354002201 від 19.07.2012 року є дійсним на даний час. Суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягай згоди з усіх істотних умов договору, підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін. Необхідною умовою для звернення до суду з позовом про визнання оспорюваного договору оренди недійсним є порушення вказаним правочином прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача (т. 1 а. с. 57-59). Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду за вхідним № 6384 від 11.12.2018 надала відповідь на пояснення, зазначила, що пояснення третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не містять обгрунтування правомірності державної реєстрації договору оренди землі від 23 квітня 2012 року, який зареєстровано відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за № 632428354002204 з урахуванням зазначених у позовній заяві допущених порушень при проведенні державної реєстрації договору оренди, в тому числі щодо зазначених в договорі оренди землі вказані різних державних актів в акті визначення меж земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328 (ХР №130877) та в акті прийому - передачі земельної ділянки згідно договору оренди від 23 квітня 2012 року (ХР №130876), та відсутності в договорі оренди землі такої істотної умови, як інформації про об`єкт оренди - кадастрового номеру земельної ділянки. Реєстрація договору оренди землі, яка належала [PERSON] на праві власності в якому орендодавцем зазначена [PERSON] , проведена без перевірки документів, що подавались для державної реєстрації договору, та за відсутністю таких документів, у зв`язку з чим відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області не були встановлені підстави для відмови у державній реєстрації договору оренди землі. Реєстрація договору проведена з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Оскільки, в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним (т. 1 а. с. 76-79). Через канцелярію суду 05.02.2019 за вхідним № 789 представник відповідача Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» Лучко П. М. надав заяву про застосування строку позовної давності, де вказав, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх безпідставними. Також зазначив, що позивачем пропущено строки звернення до суду. Позивачем не додано до позову належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо моменту її обізнаності з оспорюваним правочином та про її звернення до відповідача й отримання саме на таке звернення оригіналу оспорюваного правочину. Щодо підстави заявлених позивачем вимог вказав наступне. Позивач посилається на відсутність досягнення згоди між сторонами оспорюваного правочину щодо його істотних умов (ст. 638 ЦК та ст. 15 Закону України "Про оренду землі"), наслідком чого договір вважається неукладеними, а вимоги, заявлено про визнання такого договору недійсним. Одночасно позивач доводить про неукладення оспорюваного договору й, навпаки, стверджує про його укладення, що суттєво впливає на відповідність обраного способу захисту. Позивач вказує на ніби то наявне порушення норм матеріального права, якими врегульовано порядок державної реєстрації на момент проведення реєстрації оспорюваного договору, натомість, не вказує правовий механізм, якщо припустити правомірність її обґрунтування, на підставі якого має бути проведено державну реєстрацію скасування оспорюваного правочину ГУ Держгеокадастру у Харківській області, наявність правового механізму яких дій та наявність відповідної компетенції у ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Позивачем не доведено яким чином та чи дійсно права позивача порушено відсутніми умовами за змістом оспорюваного правочину, які визначено як істотні на момент укладення оспорюваного договору, що було врегульовано вимогами ст. 15 згаданого Закону. Окрім того, позивачем пропущено строки звернення до суду. У відповідача знаходяться документи, які підтверджують отримання [PERSON] орендної плати за оспорюваним договором. 20.01.2014 року, ще до юридичного оформлення речових прав на земельну ділянку, позивач зверталась до відповідача із заявою про видачу орендної плати за 2014 рік. Вищевказане підтверджує факт обізнаності [PERSON] про існування оспорюваного правочину. Початком перебігу строку позовної давності є 24.01.2014, датою спливу є 23.01.2017 року. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити [PERSON] у позові (т. 1 а. с. 91-94). Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду за вхідним № 1428 від 27.02.2019 року надала відповідь на заяву про застосування строку позовної давності, вважає, що підстави для застосування строку позовної давності, вказані представником відповідача, не ґрунтуються на нормах права, якими врегульовані спірні правовідносини. Долучені до заяви докази не підтверджують факту обізнаності [PERSON] про наявність зареєстрованого договору оренди успадкованої нею земельної ділянки. Так, відповідачем по справі не надані заяви [PERSON] про виплату орендної плати саме за оспорюваним договором оренди земельної ділянки. Долучені до заяви платіжні доручення про плату позивачу орендної плати не містять відомостей про сплату орендної плати саме за оспорюваним договором оренди. Посилання відповідача на те, що перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23.01.2014 року, є такими, що суперечать нормам ст. 261 ЦК України, за змістом якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач дізналася про порушення свого права при отриманні витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 22 травня 2018 року № НВ-6306024982018. Просила у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності відмовити (т. 1 а. с. 154 - 155). Через канцелярію суду 11.04.2019 за вхідним № 2628 представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Павлюк В. О. надала відзив на позовну заяву, де вказала наступне. Відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі було дотримано усі вимоги чинного законодавства щодо державної реєстрації договору оренди. На момент виникнення спірних правовідносин правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень регулювалися Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, було врегульовано саме порядок проведення державної реєстрації прав, в тому числі і права оренди. Для державної реєстрації договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, договору суборенди земельної ділянки (її частини) власник чи набувач права або уповноважена ними особа подають до відповідного територіального органу Держземагентства заяву і такі документи: копія документа, що посвідчує особу набувача права на земельну ділянку або її власника, а у разі подання заяви уповноваженою ними особою - також копія документа, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб; договір оренди земельної ділянки із земель приватної власності, договір суборенди земельної ділянки (її частини) (кількість примірників договору повинна бути на один примірник більша, ніж кількість сторін договору); копія реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платника податків та інших обов`язкових платежів - для фізичної особи, крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття номера та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби, ідентифікаційного коду, згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податкового номера - для юридичної особи. Позивач помилково ототожнює порядок державної реєстрації договору, що був передбачений чинним на момент виникнення правовідносин законодавством, із порядком реєстрації права оренди. З приводу визнання недійсним договору оренди зазначили вільне волевиявлення особи є обов`язковою умовою дійсності правочину. Наявність підпису в договорі підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення, якщо не встановлено, що особа вчинила підпис поза її волею. Звернула увагу, що позивач просить суд визнати недійсним договір оренди, в той час як стверджує, що їй достовірно відомо, що орендодавець договір із відповідачем не укладала, а підписи орендодавця в договорі оренди землі виконані іншою особою. При розгляді спорів про недійсність правочинів судам потрібно розмежовувати недійсні та неукладені правочини, тобто такі, в яких відсутні встановлені законодавством необхідні умови для їхнього укладення. Встановивши, що правочин є неукладеним, суд, на цій підставі, залишає позов про визнання правочину недійсним без задоволення. Тобто, позовні вимоги позивача суперечать обставинам справи, які зазначає сама [PERSON] у позовній заяві. Щодо застосування строків позовної давності вказала, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач об`єктивно могла дізнатися про укладення спірного договору оренди ще під час отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] знала про наявність такої спадщини у вигляді конкретної земельної ділянки з певним кадастровим номером і могла в будь-який момент отримати відомості з Державного земельного кадастру як власник. Позивачем у позовній заяві жодним чином не обгрунтовано та не наведено належних доказів, якими б умотивовувалися вимоги щодо порушення прав та законних інтересів позивача Головним управлінням. До Головного управління не висунуто жодної позовної вимоги. На підставі викладеного, просять у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі (т. 1 а. с. 190-193). Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду за вхідним № 2804 від 18.04.2019 року надала відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Зазначила, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є належним відповідачем по справі, щодо неправомірних дій, вчинених при проведенні державної реєстрації договору оренди землі від 23 квітня 2012 року. Відзив Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не містять обгрунтування правомірності державної реєстрації договору оренди землі від 23 квітня 2012 року, який зареєстровано відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за №632428354002204 з урахуванням зазначених у позовній заяві допущених порушень при проведенні державної реєстрації договору оренди, в тому числі щодо зазначених в договорі оренди землі різних державних актів: в акті визначення меж земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328 (ХР №130877) та в акті Прийому - передачі земельної ділянки згідно з договором оренди від 23 квітня 2012 року (ХР № 139876), та відсутності в договорі оренди землі такої істотної умови, як інформації про об`єкт оренди - кадастрового номеру земельної ділянки. Відповідно до акту визначення меж земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328 в натурі /на місцевості/ на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 23 квітня 2012 року зазначена земельна ділянка, яка належала [PERSON] на підставі державного акту ХР № 130877 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, рілля - 3,1766 га, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки власник землі [PERSON] передав земельну ділянку згідно з державним актом ХР № 130876 в натурі в розмірі 3,1766 гектарів. Реєстрація договору оренди землі, яка належала [PERSON] на праві власності, в якому орендодавцем зазначена [PERSON] , проведена без перевірки документів, що подавались для державної реєстрації договору, та за відсутністю таких документів, в зв`язку з чим відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області не були встановлені підстави для відмови в державній реєстрації договору оренди землі, реєстрація договору проведена з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Просила позовні вимоги позивача по справі задовольнити у повному обсязі (т. 1 а. с. 196-199). Ухвалою судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона була подана з порушенням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (т. 1 а. с. 37 - 38). Ухвалою судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження (т. 1 а. с. 44 - 45). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву [PERSON] до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди, повернення земельної ділянки та залучено до участі у цивільній справі у якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (т. 1 а. с. 169 - 170). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а. с. 224-225). Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є власником земельної ділянки на території Охоченської сільської ради відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Про оспорюваний договір оренди узнала тільки 22 травня 2018 року з витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки. Більше 30 років, а саме до 2017 року, вона працювала бухгалтером СпрАТ «Охоче». На праві власності має 6 земельних ділянок. Усіма документами займався її чоловік. Орендну плату за оспорюваним договором вона не отримувала. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, орендодавець - [PERSON] , орендар - СпрАТ «Охоче», від 23 квітня 2012 року, бо у договорі наявні помилки, скасувати державну реєстрацію вказаного договору та зобов`язати СПрАТ «Охоче» повернути земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Наголосила, що оспорюваний договір оренди є укладеним, бо відбулась його державна реєстрація. Зазначила, що договір не відповідає ст. 15 Закону України «Про оренду землі», бо не зазначений об`єкт оренди, а саме кадастровий номер. Крім того, відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки власник землі [PERSON] передав земельну ділянку, згідно з державним актом ХР № 130876 в натурі в розмірі 3,1766 гектарів. Договір оренди землі від 23 квітня 2012 року укладений відповідачем з іншою особою, [PERSON] , власником земельної ділянки на підставі іншого правовстановлюючого документу, державного акту ХР № 130876, однак зареєстрований у Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за № [NUMBER] , де орендодавцем зазначена [PERSON] . Просила позовні вимоги задовольнити повному обсязі, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, орендодавець - [PERSON] , орендар - СпрАТ «Охоче», від 23 квітня 2012 року, зареєстрований в Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за №632428354002204, скасувати державну реєстрацію договору та зобов`язати СПрАТ «Охоче» повернути земельну ділянку. Вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущено, бо про порушення свого права вона дізналась тільки 22 травня 2018 року з витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16586282 від 23.01.2014 [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, площею 3,1766 га, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільовим призначенням якої є землі сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дата та час державної реєстрації 23.01.2014. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 106, виданий 23.01.2014. (т. 1 а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 січня 2014 року, виданого державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М., зареєстрованого в реєстрі за № 106, спадкова справа 42/2013, спадкоємцем за заповітом земельної ділянки, кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, площею 3,1766 га, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] (т.1 а. с. 8). Зазначене вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 26406564 від 23.01.2014 (т. 1 а. с. 11). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6306024982018 від 22.05.2018 [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, площею 3,1766 га, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.01.2014 № 16586282. Також зазначено, що орендарем земельної ділянки є Сільськогосподарське закрите акціонерне товариство «Охоче» (т. 1 а. с. 12 - 14). У якості додатку до Витягу з Державного земельного кадастру наявний кадастровий план земельної ділянки, з якого вбачається, що кадастровий номер земельної ділянки 6324283500:02:001:0328 (т. 1 а. с. 13 - о. с., а. с. 14). За життя спадкодавець [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, площею 3,1766 гектарів, яка знаходиться на території Охоченської сільської ради, відповідно до копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ХР № 130877, виданого 20 червня 2003 року, на підставі розпорядження голови Нововодолазької районної адміністрації № 198 від 9 червня 2003 року( т. 1 а. с. 9). 23 квітня 2012 року між [PERSON] та Сільськогосподарським Приватним Акціонерним Товариством «Охоче» в особі голови правління [PERSON] був укладений договір оренди землі б/н, зареєстрований в Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 19 липня 2012 року за № 632428354002204, відповідно до якого [PERSON] надала у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Охоченської сільської ради, площею 3,1766гектарів. Договір укладено на 30 років(т. 1 а. с. 15-18). За ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 93 ЗК України - право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Приписами ст. 6 Закону України «Про оренду землі»(у редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Отже, законодавством визначено, що користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Позивач звернулась до суду з вимогами про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди, повернення земельної ділянки посилаючись на відсутність у договорі оренди землі кадастрового номеру земельної ділянки, відповідно до якого можливо було б встановити яку саме земельну ділянку передано в оренду, тобто у договорі відсутня інформація про об`єкт оренди, що є істотною умовою договору. Крім того, в акті визначення меж земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328 та в акті прийому - передачі земельної ділянки згідно договору оренди від 23 квітня 2012 року, які є невід`ємною частиною договору оренди, вказані різні правовстановлюючі документи на право власності, а саме державні акти ХР №130877 та ХР №130876. Крім того, акт прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди від 23 квітня 2012 року, складений про те, що власник землі [PERSON] передав земельну ділянку, згідно з державним актом ХР № 130876 в натурі в розмірі 3,1766 гектарів. Отже, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 1 та 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. п. 4, 5, 6, 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст 15 Закону України «Про оренду землі»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою статті 15 вказаного Закону визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4, 5, 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 року по справі № 704/242/17, провадження № 61-36949св18 дійшов висновку, що у справі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності в ньому істотної умови, передбаченої пунктом першим частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», об`єкта оренди суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі таких умов, передбачених статтею 15 указаного Закону, визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України в справі № 6-849цс15 від 09.12.2015 року, що у справах про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності істотних умов договору оренди визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав. З договіру оренди землі б/н вбачається, що 23 квітня 2012 року між [PERSON] та Сільськогосподарським Приватним Акціонерним Товариством «Охоче» в особі голови правління [PERSON], укладено письмовий договір оренди земельної ділянки площею 3,1766 гектарів. Зазначений договір зареєстрований у Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 19 липня 2012 року за № 632428354002204. До вказаного договору додано викопіювання із проекту організації території земельних часток (паїв) САТ «Охоче», акт визначення меж земельної ділянки, акт прийому-передачі земельної ділянки(т. 1 а. с. 15 - 16). З викопіювання із проекту організації території земельних часток (паїв) САТ «Охоче Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області земельна ділянка (рілля) яка передається в оренду має № 142 (т. 1 а. с. 18). Згідно з актом визначення меж земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328 в натурі (на місцевості) на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 23.04.2012 землевласник земельної ділянки [PERSON] та орендар СПрАТ « Охоче» в особі директора [PERSON] , склали цей акт про визначення меж земельної ділянки, яка належить орендодавцю на підставі державного акту ХР № 130877 на право власності на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, рілля - 3,1766 га в натурі, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (т. 1 а. с. 19). Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки згідно з договором оренди від 23 квітня 2012 року, власник землі [PERSON] передав земельну ділянку згідно з державним актом ХР № 130876 в натурі, а СПрАТ «Охоче» в особі директора [PERSON] прийняв у розмірі 3,1766 га (т. 1 а. с. 20). У Державному земельному кадастрі також наявна інформація щодо договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6324283500:02:001:0328, площею 3,1766 га, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Орендарем земельної ділянки є Сільськогосподарське закрите акціонерне товариство «Охоче» (т. 1 а. с. 12 - 14). Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що між [PERSON] та Сільськогосподарським Приватним Акціонерним Товариством «Охоче» було укладено письмовий договір оренди земельної ділянки, який підписано сторонами правочину. До договору було додано викопіювання із проекту організації території земельних часток (паїв) САТ «Охоче Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області з номером земельної ділянки (рілля) яка передається в оренду із зазначення сусідніх землекористувачів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з вказівкою кадастрового номеру земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної ділянки. Тобто, укладаючи договір оренди земельної ділянки 23 квітня 2012 року [PERSON] мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладення указаного договору, про що свідчить особистий підпис спадкодавиці. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріпили його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Ані на момент укладення договору оренди землі, ані у період дії договору, орендодавець не висловлювала будь-яких зауважень до договору оренди, акту визначення меж земельної ділянки, акту прийому - передачі земельної ділянки, які є невід`ємною частиною договору оренди. З вимогами щодо розірвання договору, визнання його недійсним, та таке інше [PERSON] не зверталась. Земельна ділянка згідно з договором оренди передана у фактичне користування відповідача та використовується ним за цільовим призначенням. Будь-яких зауважень стосовно форми договору, інформації, зазначеної у ньому, а також, щодо неналежного чи несвоєчасного виконання відповідачем умов договору, зокрема, щодо об`єкту оренди, орендної плати, від [PERSON] до СПрАТ «Охоче» протягом усього періоду користування земельною ділянкою, не надходило Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом у встановленому законом порядку прийняла позивач [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23 січня 2014 року(т.1 а. с. 8). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом(ст. 1217 ЦК України). Отже, позивач набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324283500:02:001:0328, площею 3,1766 га, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, до [PERSON] перейшли усі права та обов`язки спадкодавця, зокрема, за договором оренди 23 квітня 2012 року, у тому числі й право на одержання орендної плати. Ані у позовній заяві, ані у судовому засіданні позивачем [PERSON] не зазначено у чому саме є порушення прав позивача. Пояснень та доводів, яким саме чином відсутність кадастрового номеру земельної ділянки у договорі оренди від 23 квітня 2012 року та невідповідності у акті приймання - передачі, порушили права, свободи чи інтереси позивача, ані [PERSON] , ані її представником [PERSON] не надано. З 2014 року позивач надавала заяви відповідачу про видачу орендної плати за земельний пай за 2014, 2015, 2016 та 2017 роки й отримувала орендну плату за договором, що вбачається з платіжних доручення про перерахування коштів позивачу за договорами оренди за 2014, 2015, 2016 та 2017 роки (т. 1 а. с. 132 - 141, т. 2 а. с. 3 - 12). Питань, пов`язаних з відсутністю у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених законом не ініціювала. Питання наявності підстав для визнання договору оренди недійсним пов`язується не з його укладенням, а з його вчиненням, а відтак і підстави для визнання його недійсним потрібно встановлювати протягом здійснення сторонами договору усіх дій спрямованих не на укладення договору, а на його вчинення. Спірний договір оренди був укладений та підписаний [PERSON] та СПрАТ«Охоче», належним чином виконувався сторонами. Наявність підпису в договорі підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Договір продовжував виконуватися й позивачкою, яка набувши права власності на земельну ділянку, зверталась із заявами про видачу орендної плати й отримувала орендну плату від відповідача за земельний пай за 2014, 2015, 2016 та 2017 роки(т. 2 а. с. 15-23). Зазначене свідчить про згоду позивача з оспорюваним договором та відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача. Ані позивачем [PERSON] , ані її представником [PERSON] не надано доказів будь-яких порушень договору оренди СПрАТ«Охоче» протягом дії цього договору. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). Суд не може прийняти до уваги твердження позивача, що відсутність у договорі оренди землі кадастрового номеру земельної ділянки, не давала можливість встановити яку саме земельну ділянку передано в оренду. Наявність державного акту на право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку серія ХР № 130877, акту визначення меж земельної ділянки з вказівкою кадастрового номеру, викопіювання із проекту організації території земельних часток (паїв) САТ «Охоче Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області з номером земельної ділянки (рілля) яка передається в оренду із зазначення сусідніх землекористувачів, свідчить про наявність достатньої інформації щодо об`єкта оренди, яка дозволяє ідентифікувати предмет договору. За таких підстав, суд доходить висновку, що доводи позивача, щодо відсутності у спірному договорі від 23 квітня 2012 року істотних умов договору оренди визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи. Також, суд не приймає доводи стосовно того, що [PERSON] договір оренди землі від 23 квітня 2012 року з відповідачем по справі не укладала, орендну плату від СПрАТ «Охоче» за договором оренди не отримувала; договір складений відповідачем в односторонньому порядку, бо в акті визначення меж земельної ділянки та акті приймання - передачі земельної ділянки зазначені різні правовстановлюючі документи та різні власники земельної ділянки, а саме державні акти ХР № 130877 та ХР № 130876, та відповідно власники - [PERSON] та [PERSON] ; підпис орендодавця, [PERSON] , на договорі оренди землі від 23 квітня 2012 року виконаний іншою особою. [PERSON] на момент укладення договору майже досягла 99 річного віку, не могла фізично поставити підпис, знаходилася в несвідомому стані та під постійним піклуванням та наглядом позивача. Договір не відповідає положенням ст.15 Закону України «Про оренду землі» та ст. 638 ЦК України - щодо істотних умов договору оренди землі, тобто орендодавець та орендар в належній формі не досягли згоди щодо його умов, так як підписи в цьому договорі від імені [PERSON] , як орендодавця, та від імені іншої особи, [PERSON] , виконані невідомою особою, виходячи з наступного. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Отже, договір оренди від 23 квітня 2012 року, укладений у письмовій формі, зареєстрований, відповідно вимог закону є укладеним, а отже оспорюваним й може бути визнаний судом недійсним. Договір оренди земельної ділянки від 23 квітня 2012 року між [PERSON] та СПрАТ «Охоче», відповідно до вимог законодавства було укладено у письмовій формі та підписано орендарем та орендодавцем на підтвердження волевиявлення на укладення указаного договору й згоди щодо істотних умов договору . Будь-яких зауважень договір не містить. З договорів оренди, наданих відповідачем, вбачається, що форма договору від 23 квітня 2012 року є стандартною, що укладається між орендодавцями та СПрАТ «Охоче» Володимировича (т. 1 а. с. 105 - 131, т. 2 а. с. 14). Беручи до уваги те, що земельна ділянка передана у фактичне користування орендаря та використовується ним відповідно до договору оренди від 23 квітня 2012 року, укладений договір виконувався сторонами до смерті спадкодавця, питань з приводу розірвання, визнання недійсним та інше, [PERSON] не ставила, суд доходить висновку, що акт приймання - передачі земельної ділянки містить технічні описки, які не свідчать про укладення договору з іншою особою. Звернення позивачки до відповідача із заявами про видачу орендної плати та отримання орендної плати за земельний пай за 2014, 2015, 2016 та 2017 роки(т. 1 а. с. 132 - 141 т. 2 а. с. 3 - 12). Поведінка [PERSON] свідчить про згоду з умовами договору оренди, який було укладено спадкодавцем, а відтак, про відсутність порушення її прав та інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України) Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. За частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Ані позивачем, ані її представником не надано доказів, що [PERSON] не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності у момент укладення договору. Рішення уповноваженого органу щодо встановлення опіки над орендодавцем матеріали справи не містять. Досягнення особою 99 річного віку ніяк не свідчить про те, що вона не могла фізично поставити підпис й знаходилася в несвідомому стані. Не надані докази й щодо того, що підпис [PERSON] у договорі оренди землі від 23 квітня 2012 року виконаний іншою особою. Клопотання з приводу призначення почеркознавчої експертизи від позивача не надходила. Не зверталась з відповідним клопотанням й представник [PERSON] . Отже, звертаючись до суду із позовом, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що дійсно порушуються її права у зв`язку з відсутністю у договорі оренди землі кадастрового номеру земельної ділянки, й наявністю описок у акті приймання - передачі земельної ділянки й не зазначила не у чому саме полягає порушення її законних прав. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про погодження між [PERSON] та СпрАТ «Охоче» при укладанні договору оренди землі всіх істотних умов, у тому числі й об"єкта оренди, а також про відсутність порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача. Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним договіру оренди земельної ділянки кадастровий номер 6324283500:02:001:0328, орендодавець - [PERSON] , Орендар - СпрАТ «Охоче», від 23 квітня 2012 року, зареєстрований в Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 19 липня 2012 року за №632428354002204, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо вимог [PERSON] щодо скасування реєстрації договору оренди землі суд дійшов такого. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частинами 1 та 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Ураховуючи те, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди землі від 23 квітня 2012 року задоволенню не підлягають, а вимога щодо скасування реєстрації є похідною від вимоги позивача про визнання недійсним договору, оскільки підставою реєстрації був оспорюваний договір оренди землі, тому, вимоги в частині скасування державної реєстрації договору, також задоволенню не підлягають. Виходячи з того, що права та інтереси [PERSON] не порушені, в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити з підстав необґрунтованості. Що стосується заяви представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог з даної підстави, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК). Саме до такого розуміння норм ст. 261 ЦК зводиться правовий висновок ВСУ, зроблений під час розгляду справи N 6-75цс15 у постанові від 03 лютого 2016 року. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) зазначила, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність порушень прав або охоронюваних законом інтересів позивача, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, питання про застосування позовної давності суд не вирішуватиме, оскільки відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані з розглядом справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed