Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. До суду звернулася [PERSON] (далі - позивач) з позовом до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця» ( далі - відповідач) про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Позовні вимоги мотивує тим, що у період з 01.09.2015 по 18.06.2019 вона знаходилась у трудових відносинах з ВП Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». 18.06.2019 вона була звільнена за п. 5 ст. 36 КЗпП, згідно наказу № 870/0С від 18.06.2019. В періоди з 06.05.2019 по 15.05.2019, з 16.05.5019 по 24.05.2019, з 27.05.2019 по 05.06.2019, з 06.06.2019 по 14.06.2019 вона перебувала на лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності, водночас в день звільнення розрахунки з нею проведені не були. Незважаючи на її неодноразові звернення щодо проведення з нею розрахунків при звільненні, у тому числі виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, кошти за вказаними листками непрацездатності їй були перераховані не у повному обсязі. З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 8 156, 60 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 18.06.2019 по 19.11.2020 у розмірі 178 926, 58 грн. Також просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., яку позивач обґрунтовувала неправомірними діями відповідача. Посилалася на те, що невиплата їй допомоги по тимчасовій непрацездатності, негативно відобразилася на її фізичному стані, завдала душевних страждань, їй довелося закласти в ломбард всі сімейні прикраси та взяти кредит, оскільки вона не мала коштів для існування. Відповідач надав відзив до суду, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Вказав, що при звільненні позивача їй була видана трудова книжка та здійснений повний розрахунок за фактично відпрацьовані години, а також всі виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, які пройшли перевірку Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального захисту України в м. Києві. Моральну шкоду вважав недоведеною, а вимоги про її стягнення безпідставними. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, дали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав в повному обсязі заперечення на позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.07.2019 позов було залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків /а.с. 18-19/. Ухвалою суду від 04.09.2019 відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом ) учасників справи /а.с. 45-46/. Ухвалою суду від 03.02.2020 позов повторно було залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків /а.с. 87-88/. Ухвалою суду від 10.02.2020 позов було залишено без розгляду /а.с. 98-99/. Постановою Київського апеляційного суду від 28.05.2020 ухвалу суду від 10.02.2020 було скасовано справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції /а.с. 123-125/. Ухвалою суду від 16.06.2020 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи /а.с. 129-130/. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин. Позивач з 01.09.2015 перебувала у трудових відносинах з ВП Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 4-6/. Згідно наказу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" № 8700/ОС від 18.06.2019 позивач була звільнена з посади провідного бухгалтера фінансово-економічного відділу за п. 5 ст. 36 КЗпП з 18.06.2019 /а.с. 26/. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДХ № 404865 із 06.05.2019 по 15.05.2019, кошти за яким були виплачені за рахунок підприємства 05.07.2019 та за рахунок фонду соціального страхування 27.08.2019. Крім того [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДХ № 687336 із 16.05.5019 по 24.05.2019, кошти за яким виплачені не були. Також [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДХ № 404842 із 27.05.2019 по 05.06.2019, кошти за яким були виплачені за рахунок підприємства 07.08.2019. Також [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДХ № 687894 із 06.06.2019 по 14.06.2019, кошти за яким були виплачені за рахунок підприємства 07.08.2019 та за рахунок фонду соціального страхування 18.09.2019. Незважаючи на неодноразові звернення позивача щодо проведення з нею розрахунку і виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, виплата допомоги проведена була не в повному обсязі. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, зокрема довідкою Київської дирекції залізничних перевезень від 12.11.2020. Згідно листа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві від 06.08.2019 № 5545-6, перевіркою обґрунтованості видачі листків непрацездатності на ім`я [PERSON] , згідно аналізу записів в первинній медичній документації встановлено, що лікарняний лист серії АДХ № 687336 із 16.05.5019 по 24.05.2019 видано необґрунтовано; лікарняний лист серії АДХ № 404842 із 27.05.2019 по 31.05.2019 видано обґрунтовано, а з 01.06.2019 по 05.06.2019 продовжений необґрунтовано; лікарняний лист серії АДХ № 687894 із 06.06.2019 по 14.06.2019, видано обґрунтовано. ІV. Оцінка cуду. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом пункту 1 частини першої статті 22 КЗпП України допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. У частині другій цієї статті визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Обчислення середньої заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266. Відповідно до пункту 3 цього Порядку середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини). Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звільнена із посади 18.06.2019. Тобто [PERSON] , перебуваючи на лікарняному із 16.05.5019 по 24.05.2019 мала право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка у день її звільнення 18.06.2019, всупереч статті 116 КЗпП України виплачена не була, а тому підлягає стягненню у судовому порядку з відповідача у розмірі 2037, 90 грн. (де 407,58 - середньоденний заробіток * 5 - кількість днів, що підлягає сплаті за рахунок коштів роботодавця). Відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" Фонду надано право здійснювати перевірку обгрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам; проводити перевірку правильності використання страхових коштів на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників; одержувати необхідні пояснення (у тому числі письмові) з питань, що виникають під час перевірок. Згідно зі ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом. Таким чином, умови загальнообов`язкового страхування полягають у сплаті страхових внесків роботодавцем та працівником та при настанні страхового випадку ( в даному випадку - хвороби, тимчасової непрацездатності) отримання від Фонду працівником матеріального забезпечення. Тобто, виконання Фондом (позивачем по справі) свого обов`язку по оплаті страхового випадку застрахованій особі прямо пов`язано саме з втратою працездатності застрахованою особою, що посвідчується листком непрацездатності лікувального закладу. Разом з тим, враховуючи, що за результатами перевірки управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві, лікарняний лист серії АДХ № 687336 із 16.05.5019 по 24.05.2019 визнано необгрунтованим, а лікарняний лист серії АДХ № 404842 з 01.06.2019 по 05.06.2019 визнано продовженим необґрунтовано, а позивачем дії Фонду в законному порядку не оскаржувалися, підстав для стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності за вказаними листами з відповідача, починаючи з шостого дня перебування на лікарняному, суд не вбачає. Таким чином позов [PERSON] в частині стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності підлягає частковому задоволенню в розмірі 2037, 90 грн. Оскільки роботодавець не виконав вимоги статті 116 КЗпП України, то суд приходить до висновку про застосування до відповідача наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України у формі стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02. 1995 № 100 (далі - Порядок). Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Згідно з пунктом 8 розділу 4 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно довідки Виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства «Укрзалізниця» середньоденна заробітна плата позивача становила 407,58 грн. /а.с. 37/. В періоді часу з 18.06.2019 по 19.11.202 - 359 робочих днів. Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає (407,58 х 359) = 146 321,22 грн. Між тим, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тому цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. За таких обставин невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, до уваги необхідно брати таке. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Через це, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Наведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), де касаційний суд, зокрема, зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (п.92). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (п.п.39-41). За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Сума середнього заробітку, яку просить стягнути позивач в розмірі 146 321,22 грн. є більшою ніж у 70 разів від суми заборгованості невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності (2037,90 грн.). Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат до суми 10 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси (постанови Верховного Суду від 22 лютого 2020 року у справі №753/12569/18, від 27 квітня 2020 у справі №428/2052/17). Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи, що підставою та предметом позовних вимог є порушення трудових прав [PERSON] унаслідок невиплати усіх належних їй сум при звільненні, то враховуючи обсяг порушення трудових прав позивача, завданих цим порушенням моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від позивача в подальшому додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн., задовольняючи позов в цій частині частково. V. Судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial