Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що 14 вересня 2012 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого їй було надано кредит в розмірі 80 000,00 грн. на споживчі потреби строком до 13 вересня 2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 20,00 % річних та сплатою комісії у розмірі 1% від суми ліміту кредитування щомісяця в період сплати. Повернення кредиту здійснюється згідно з Графіком погашення, який є невідємною частиною цього договору. В забезпечення зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору, як солідарний боржник. Відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, у зв'язку із чим станом на 08.10.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 38 175,71 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 6 608,40 грн., заборгованості за процентах 3 227,11 грн., суми пені 16 340,20 грн., заборгованості по комісії 12000,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення, в яких зазначили, що відповідач [PERSON] має двох неповнолітніх дітей. Через важкий фінансовий стан не мала змоги своєчасно оплатити останній платіж за кредитом. Суму позову в розмірі 38 175,71 грн. не спроможна сплатити. Не погодилася із розміром пені та комісією. Прострочену суму заборгованості за тілом кредиту та процентах просила розстрочити. Розгляд справи відповідачі просили провести без їх присутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2012р. між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МКЕХР2.55423.001, згідно якого остання отримала строковий кредит у розмірі 80 000,00 грн. із терміном користування кредитом до 13 вересня 2014 року та процентною ставкою за користування кредитом в 20% річних, щомісячною комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,00 % від суми кредиту (а.с. 13). Також відповідно до пункту 6.3. кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. 14.09.2012 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель [PERSON] поручається перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобовязань щодо повернення кредиту, процентів, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків. Згідно пункту 4 договору іпотеки у разі невиконання зобовязань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Вимогами ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Наведеними умовами договору поруки встановлено солідарну відповідальність за кредитними зобовязаннями між сторонами спору. Пунктом 2.4 Договору кредиту передбачено період сплати кредиту, комісії та відсотків з 01 по 05 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість станом на 08.10.2015 року в розмірі 38 175,71 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 6 608,40 грн., заборгованості за процентах 3 227,11 грн., заборгованості по комісії 12000,00 грн., суми пені 16 340,20 грн. Через невиконання позичальником умов Кредитного договору, банком було направлено на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] вимоги від 13.10.2015 року № 7909, №7908 про виконання порушених зобовязань за кредитним договором та договором поруки із виплатою кредиту, процентів, комісії та пені. Однак відповідачі на письмове звернення банку до теперішнього часу відповідним чином не відреагували та суму заборгованості не сплатили. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання та відповідно до вимог ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. З огляду на укладений договір поруки, [PERSON], як поручитель, відповідає солідарно перед банком за несвоєчасне погашення кредитного зобовязання боржником. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову (а.с. 5-12). Однак при вирішенні питання щодо стягнення суми пені в розмірі 16 340,20 грн. суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума пені була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу за період з 07.08.2014 року по 08.10.2015 року. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку м. Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м.Маріуполя. Отже нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по сьогоднішній день для боржників, які зареєстровані на території м.Маріуполя не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Іллічівський район, вул. Світла, 102. На підставі зазначеного суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу [PERSON] штрафних санкцій (пені) в сумі 16 340,20 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідачів та періоду нарахування пені, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. З урахуванням переліченого суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно тіла кредиту 6 608,40 грн., заборгованості по процентах 3 227,11 грн. та заборгованості по комісії 12000,00 грн., а всього 21 835,51 грн. Вимоги про стягнення судового збору позивачем заявлені не були.

Outcome: partial