Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

26 листопада 2015 року Міський протитуберкульозний диспансер м. Миколаєва звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію хворої на заразну форму туберкульозу [PERSON] до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру для стаціонарного лікування. В обґрунтування вимог заяви вказував, що [PERSON] з 12.05.2014р. знаходиться на диспансерному обліку в Міському протитуберкульозному диспансері м.Миколаїв з приводу ВДТБ (27.04.2015р.) верхньої долі правої легені, при обстеженні у неї було виявлено відкриту форму туберкульозу органів дихання (заразна форма). [PERSON] ухиляється від лікування та є джерелом інфекції для оточуючих. В зв'язку із зазначеним заявник просить госпіталізувати [PERSON] в примусовому порядку до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру для стаціонарного лікування заразної форми туберкульозу. Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримала. [PERSON] в судове засідання не викликалась, оскільки згідно наданих заявником даних вона становить загрозу розповсюдження хвороби. Представник служби у справах дітей Шакунова А.П. пояснила, що до служби у червні 2015р. надходило клопотання із Протитуберкульозного диспансеру про те, що [PERSON] ухиляється від лікування, чим ставить під загрозу своє життя та життя та здоров'я оточуючих, зокрема, своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Виходом за місце проживання останньої, виявлено, що [PERSON] проживає із чоловіком та неповнолітньою дитиною. Згідно наданих [PERSON] пояснень, вона не хворіє на заразну форму туберкульозу, однак будь-яких довідок з цього приводу не надала. Тому служба вважає доцільним помістити [PERSON] до протитуберкульозного закладу для лікування. Суд, вислухавши сторони, вивчивши доводи заяви й матеріали справи, оглянувши амбулаторну карту [PERSON], встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно висновку ЛКК Міського протитуберкульозного диспансера № 360 від 13.11.2015 року у [PERSON] заразна форма туберкульозу /а.с. 2/. Згідно доповідної записки лікаря-фтізіатра Зеленько О.Й., [PERSON] знаходиться на обліку з 2014р., коли у неї виявлено ВДТБ (12.05.2014р.). Лікувалась стаціонарно з 12.05.2014р. по 30.05.2014р., потім самовільно залишила відділення. Продовжила лікування через ДОТ кабінет в 4 ЦПМСП. При контрольному обстеженні в кінці основного курсу лікування 04.03.2015р. виявлена негативна R-динаміка. Поставлено діагноз : НЛТБ (04.03.2015р.) правої легені (очагово). Лікувалась стаціонарно з 11.03.2015р. по 26.06.2015р., потім самовільно залишила відділення, від амбулаторного лікування ухилялась. У сім'ї проживає дитина [PERSON], [INFO]. Відмовою від лікування [PERSON] ставить під загрозу своє життя та життя дитини /а.с. 5/. Згідно виписки з постанови ЛКК №360 від 13.11.2015р., у [PERSON] виявлена заразна форма туберкульозу, їй показано стаціонарне лікування у Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері /а.с. 2/. Таким чином, на даний час [PERSON] є джерелом розповсюдження туберкульозу. У відповідності до статті 22 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. У відповідності до ст. 283 ЦПК України заява про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування, подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Відповідно до ч. 2 ст. 286 ЦПК України рішення суду про задоволення заяви про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження лікування є підставою для обов'язкової госпіталізації або подальшого лікування особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність задовольнити заяву Міського протитуберкульозного диспансеру та в примусовому порядку госпіталізувати [PERSON] до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру на строк три місяці.

Outcome: approved