Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів та ліквідатора ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів арбітражного керуючого [PERSON] та, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів 11 997 грн. 71 коп. заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку і 9848 грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20.10.2014 року його було звільнено з підприємства у звязку з ліквідацією підприємства згідно п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, про що підприємством видано наказ № 6 від 20.10.2014 року, та внесено в трудову книжку відповідний запис. Проте, в порушення ст. 116 КЗпП України, відповідачем на час звільнення та по теперішній час не проведено з ним остаточного розрахунку, що і стало підставою для звернення до суду з позовом не тільки про стягнення заборгованості, але і середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 16.03.2015 року. Позивач [PERSON]І в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.74, 75). Також надали письмові заперечення, в яких заперечують проти задоволення вимог позивача. Правову позицію обгрунтовують тим, що заборгованість позивачу по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації за невикористану відпустку загальною сумою 11997 грн. 71 коп. внесена до реєстру вимог кредиторів і буде виплачена після продажу належного підприємству майна. Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку, то, на їх переконання, відсутність вини підприємства у банкрутстві звільняє останнього від цих зобов'язань. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Наказом № 6 від 20.10.2014 року [PERSON] був звільнений з підприємства відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.6). Проте, розрахунок з ним у день звільнення проведений не був. Із наданої відповідачем довідки вбачається, що розмір заборгованості становить 11997 грн. 71 коп. (а.с.141). Викладені обставини визнані відповідачем, а тому, як зазначено у ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем визнаний і розмір заробітних плат позивача під час трудової діяльності на підприємстві за останні два місяці до звільнення (а.с.5), який дає можливість розрахувати середній заробіток. Заробітна плата за серпень 2014 року - 2184,21 грн., кількість робочих днів 21; заробітна плата за вересень 2014 року 2419,05 грн., кількість робочих днів 22. Середньоденний заробіток складає ( 2184,21 + 2419,05) : ( 21 + 22) = 107,05 грн. Кількість робочих днів затримки заробітної плати 92 (станом на 16.03.2015 року). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає ( 107,05 х 92) = 9848,60 грн. Отже, спору про розмір належних [PERSON] сум немає. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами статей 10, 60 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони. Судом встановлено, що Постановою Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 року ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.14-20). Із тексту наведеного судового рішення вбачається, що провадження у справі про банкрутство зазначеного підприємства було відкрито ще 06.10.2008 року, тобто до набрання чинності Законом України від 22 грудня 2011 р. № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначений Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 р. (за винятком окремих його положень). Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" статтю 12 ГПК доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника). Відповідно до Закону України від 2 жовтня 2012 р. № 5405-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань" розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Отже, справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 р. про стягнення з боржника зарплати слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Саме така правова позиція викладена у листі ВССУ від 07.05.2013 № 709/0/4-13 Про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у випадку банкрутства боржника. ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів, на день розгляду даного спору, не виключений із Державного реєстру юридичних осіб. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти. Саме така правова позиція наведена у Постанові ВСУ у справі № 6-76цс14 від 02.07.2014 р. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути до державного бюджету Конотопського району 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved