Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 1,6103 га у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 1,0095 га у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 0,2801 га у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернувся [PERSON] до Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності; - заява за підписом сільського голови Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівській області за відсутності представника. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER]. Після смерті [PERSON] Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з якої вбачається, що: -25 травня 2001 року [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке належатиме їй на день смерті заповідала [PERSON]; -[INFO] року [PERSON] подав заяву про прийняття спадкового майна за заповітом після смерті [PERSON]; -[INFO] року [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадкового майна після смерті [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Данівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 01.04.2016 року, на день смерті [PERSON] [INFO] року проживала за адресою: [INFO], одна. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 06 серпня 2003 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення ХІХ сесії ХХІІІ скликання Данівської сільської ради від 16 квітня 2001 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,87 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 2,8999 га, з яких: рілля - 1,6103 га (кадастровий номер [NUMBER]), сіножать - 0,2801 га (кадастровий номер [NUMBER]), пасовище - 1,0095 га (кадастровий номер [NUMBER]). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 червня 2016 року за земельною ділянкою (кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки, оскільки оригінали правовстановлюючих документів були втрачені, про що в пресі розміщене відповідне оголошення.

Outcome: approved