Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

07 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 12 жовтня 2016 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , та автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, [PERSON] . Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого транспортного засобу «Тойота» д.н. [NUMBER] , від 08 листопада 2016 року № 225-16, замовником якого є позивач, вартість матеріального збитку, складає 36 380,10 грн. Цивільна-правова відповідальність [PERSON] застрахована була в ПАТ СК «Скайд» відповідно до полісу обов`язкового страхування №АЕ 70228210, термін дії з 03.03.2016 по 06.03.2017р. Станом на 10.01.2017р. до ПАТ СК «Скайд» позивачем подано всі необхідні документи для прийняття рішення по виплаті страхового відшкодування, однак виплати страхового відшкодування не здійснено. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 36 380,10 грн., 800,00 грн. витрат з проведення експертизи, 20 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 47) [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 12 жовтня 2016 року о 14 год. 35 хв. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Шкода" номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки "Тойота" номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль Тойота" номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року [PERSON] визнана винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 3). Постанова є чинною. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" застрахована в ПАТ "СК "Скайд" на підставі полісу обов"язкового страхування № АЕ 70228210, терміном дії з 07.03.2016 р. по 06.03.2017 р. Позивач станом на 10.01.2017 р. подав до ПАТ СК "Скайд" всі необхідні документи для прийняття рішення по виплаті страхового відшкодування, проте відповідна виплата не здійснена. Звертаючись до суду із даним позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, позивач посилався на те, що йому була завдана майнова шкода, яка полягає у пошкодженні його автомобіля внаслідок вчиненого відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з частинами 1-3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 статті 89 цього ж ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до страхового полісу серії АЕ 70228210 Страховиком відповідача [PERSON] була ПАТ «СК«Скайд». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону, передбачає, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону). З огляду на вищезазначене, невиконання Страхувальником обов`язку повідомлення Страховика може мати наслідком застосування права останнього, після виплати страхового відшкодування, подати регресний позов до страхувальника та не є підставою для висновку, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. На підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивач надав звіт №225-16 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Тойота королла" н.з. [NUMBER] , згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Тойота" номерний знак [NUMBER] , складає 36 380,10 грн. (а.с. 18). При цьому, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 27 388,71 грн., а втрата товарної вартості - 8 991,39 грн. Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, визначено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ. Таким чином, стягненню з [PERSON] підлягає сума втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 8 991,39 грн. Що стосується моральної шкоди, відшкодування за спричинення якої просить стягнути позивач, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, та у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. За змістом ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що пошкодженням автомобіля останньому було завдано значних незручностей, оскільки власний автомобіль був йому необхідний для щоденного використання і переїздів, а відсутність справного автомобіля створила йому труднощі та завдала душевних переживань. З урахуванням обставин справи, тривалості часу, протягом якого позивач вживав заходи для відновлення свого порушеного права, вимушеності змін його звичного способу життя, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Саме такий розмір відшкодування, на думку суду, компенсує тривалість та характер моральних страждань, яких зазнав позивач в зміні звичайного способу життя. Також, позивачем надаа суду квитанція від 08 листопада 2016 року про оплату вартості витрат за проведення звіту про оцінку вартості збитку (а.с. 40), а тому суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача 800 гривень підлягає задоволенню. Таким чином, позовні вимоги необхідно задовольнити частково. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір.

Outcome: partial