Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку. Відповідно до позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 87239,69 грн. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив на позовну заяву. Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 13.08.2009 року був прийнятий за трудовим договором на ВАТ "Запоріжжяобленерго" на посаду інженера з безпеки руху служби транспортного розвитку. В подальшому в процесі трудових відносин на підприємстві відповідача, наказом № 4050к від 16.12.2010 року [PERSON] був переведений на посаду інженера з безпеки руху служби транспортного розвитку другої категорії, а наказом № 273к від 10.08.2011 року на посаду провідного інженера з безпеки руху служби транспортного розвитку. Наказом № 111к від 09.04.2012 року [PERSON] було переведено на посаду заступника начальника служби розвитку. 15.05.2017 року наказом № 1273к [PERSON] був переведений на посаду провідного інженера з безпеки руху служби транспортного розвитку ВАТ "Запоріжжяобленерго" де і працював до моменту звільнення. Наказом № 1803к від 02.05.2018 року [PERSON] було звільнено з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного і трудового договору. Відповідно до повідомлення ВАТ "Запоріжжяобленерго" про нараховану суму, належну працівникові про звільнення № 404 від 02.05.2018 року, сума належного остаточного розрахунку при звільнені з урахуванням нарахованої вихідної допомоги та вирахуваних податків та зборів становила 84877,15 грн. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак позивач не отримав остаточний розрахунок в день звільнення: так відповідач лише частково розрахувався позивачем лише 30.11.2018 року в сумі 81267 гривень 06 коп., що підтверджується відповідною банківською випискою за 26.11.2018 року - по 30.11.2018 року; відповідно до довідки ВАТ "Запоріжжяобленерго" № 1548 на 20.12.2018 року заборгованість відповідача перед пзивачем по виплаті заробітної плати складає 3610 грн. 09 копійок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із тимчасовою затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Верховний Суд України у постанові №6-419цс16 від 14.09.2016 року сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час затримки розрахунку при звільненні. Так, при визначені розміру середнього заробітку враховуються положення постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої зарплати» від 08.02.1995 року №100. Відповідно до норм абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку час середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). Відповідно до довідки ВАТ "Запоріжжяобленерго" про середній заробіток № 1549 від 20.12.2018 року, середньоденний дохід позивача за період березень 2018 року - квітень 2018 року складає 747 гривень 85 копійок. Разом з тим кількість робочих днів з моменту початку затримання відповідачем виплат позивачу при звільнені складає 146 днів. Таким чином, відповідно до розрахунку, що додається до позовної заяви відповідач, відповідно до ст. 117 КЗпП України повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплат при звільнені в сумі 87239,69 грн. Відповідно до абзацу 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved