Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом, відповідно до якого просив: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна, індексний номер: 44823037 від 26.12.2018 року щодо реєстрації за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, країна реєстрації: Україна, 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29 права власності на об`єкт житлової нерухомості квартиру загальною площею 176,30 кв.м. житловою площею 98,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності: 29644634); визнати протиправним та скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, країна реєстрації: Україна, 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29 права власності на об`єкт житлової нерухомості квартиру загальною площею 176,30 кв.м. житловою площею 98,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності: 29644634), повернути в первинний стан, застосувавши реституцію Свої позовні вимоги обгрунтовав тим, що 21.08.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №031/709284-KV, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 250 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 20.08.2018р. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між Банком та [PERSON] було укладено 21.08.2008р. договір іпотеки № 031/709308-ІО за реєстровим № 4836, відповідно до якого в іпотеку Банку Майновим Поручителем було передано: 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] ,що належить [PERSON] на праві власності. 28 лютого 2019 року позивачем було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою власником квартири, реєстраційний номер 1731529480000, за адресою [ADDRESS] є вже не позивач, а АТ «Укрсоцбанк», підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44823037 від 26.12.2018 року 10:55:08, номер запису про право власності 29644634 приватного нотаріуса Гречана Р.Т., Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, при цьому підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки, серія та номер:4836, виданий 21.08.2008 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Кравченко І.С., дублікат якого виданий 07 грудня 2018 року, приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С. за реєстровим №3540. Позивач вважає такий перехід права власності на належну йому квартиру до Банку незаконним, що призвело до порушення його прав власника та охоронюваних законом інтересів. На підставі наведеного позивач звернувся з відповідним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року у справі було відкрито провадження, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 24 квітня 2019 року на адресу суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Гречаної Р.Т., у яких остання просила суд відмовити у задоволенні позову. 22 травня 2019 року на адресу суду надійшли пояснення Акціонерного товариства «Уксоцбанк», у яких в задоволенні позовних вимог просили відмовити. 27 червня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в якості співвідповідача, а також заява про зміну підстав позову. 01 липня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м .Києва було задоволено клопотання позивача про залучення Акціонерного товариства «Уксоцбанк» в якості співвідповідача. 05 серпня 2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про зміну підстав позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 12 лютого 2020 року справу було повернуто до підготовчого провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 12 лютого 2020 року справу було замінено відповідача у справі з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфабанк». Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21 липня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив про його задоволення. Представник відповідача - АТ «Альфа-Банк» проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівнав судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню доданих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.08.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №031/709284-KV (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 250 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 20.08.2018р. Згідно п.1.2. вищевказаного кредитного договору кредит надається Позичальникові на наступні цілі: поточні потреби, тобто є споживчим кредитом в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на дату укладення кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між Банком та [PERSON] (далі - Позивач) було укладено 21.08.2008р. договір іпотеки № 031/709308-10 за реєстровим № 4836 (далі по тексту - договір іпотеки), відповідно до якого в іпотеку Банку Майновим Поручителем було передано: 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] ,що належить [PERSON] на праві власності. 28 лютого 2019 року Позивачем було отримано Витяг з Державного реєстру речових прав нерухоме майно, згідно з якою власником квартири, реєстраційний номер 1731529480000, за :адресою [ADDRESS] є AT «Укрсоцбанк», підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44823037 від 26.12.2018 року 10:55:08, номер запису про право власності 29644634 приватного нотаріуса Гречана Р.Т., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, при цьому підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки, серія та номер:4836, виданий 21.08.2008 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Кравченко І.С., дублікат якого виданий 07 дня 2018 року, приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С., за реєстровим №3540. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній дату укладення вказаного кредитного договору та договору іпотеки) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого, кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п.1.2. вищевказаного кредитного договору кредит надається Позичальникові на очні потреби, тобто є споживчим кредитом в розумінні ст.11 Закону України «Про захист в споживачів» у редакції, чинній на дату укладення кредитного договору. При цьому іпотека, як один з видів забезпечення виконання зобов`язань, має похідний характер від забезпечуваного нею основного зобов`язання З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011р. по справі № 1-26/2011 випливає, положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на взаємовідносини між позичальником і кредитором по договору споживчого кредиту як при укладенні такого договору, так і при його виконанні. Відповідно до п.п. 1.1.1. кредитного договору погашення траншів кредиту повинно було здійснюватися до 20 числа кожного місяця згідно з графіком змін максимального ліміту заборгованості. Згідно з п.п. 2.4.5. кредитного договору сплата процентів здійснюється щомісячно не раніше 20 числа місяця наступного за звітним, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Відповідно до п.3.3.7. кредитного договору Позичальник зобов`язаний був сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п 1.1.1, 2.4., 2.10. цього Договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим Договором. Відповідно до п.3.3.8. кредитного договору Позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1, 2.4., 3.3.14. го Договору. В той же час кредитним договором, а саме п. 4.4. була встановлена умова настання строку дострокового виконання основного зобов`язання, а саме, у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше ніж 90 (Дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким. що сплив, а, відповідно. Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня гасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення коштів. Остання сплата Позичальником процентів за кредитом була здійснена 17.07.2009 р. у розмірі 2 482,03 доларів США. Виходячи з того що остання сплата Позичальником коштів за кредитом була здійснена 17.07.2009 р. у розмірі 2 482,03 доларів США Позичальник, починаючи з 20 серпня 2009 року, допустив більше ніж на 90 календарних днів невиконання зобов`язань, які визначені п. 3.3.7. та 3.3.8. кредитного договору. При цьому, враховуючи, що згідно з п.1.1. та 2.4. кредитного договору Позичальник зобов`язаний був до 20-го числа кожного місяця погашати кредит та нараховані відсотки, саме з 20 листопада 2009 року строк користування кредитом сплив і Позичальник зобов`язаний був на протязі 1 (одного) робочого дня погасити кредит, тобто настав строк виконання Позичальником основного зобов`язання в повному обсязі. Тобто, Банком та Позичальником при укладенні вказаного кредитного договору були визначені умови, за яких настає право Банку достроково, без надсилання Позичальнику будь -яких повідомлень (письмових вимог) вимагати повернення усієї суми кредиту та відповідних процентів, тим самим змінюючи строк виконання основного зобов`язання. Таким чином строком виконання Позичальником основного зобов`язання згідно з кредитним договором зі сплати Кредиту у повному обсязі, процентів за фактичний час використання кредиту, нарахованих штрафних санкцій (штраф, пеня) було визначене 20.11.2009р. Дана правова позиція також підтверджена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 та в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року в справі № 6-155цс 13. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, і особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його ушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав п (ст. 261 ПК України). Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Оскільки умовами вказаного кредитного договору (п.4.4. договору) було передбачене настання строку виконання основного зобов`язання достроково, то, відповідно, враховуючи вищевикладене, 20 листопада 2009 року сплив строк виконання основного зобов`язання позичальником і саме після цієї дати почався перебіг строку позовної давності за будь-якими вимогами Банку до Позичальника та/або Майнового поручителя. При цьому, вказаний висновок щодо кінцевого строку виконання Позичальником зобов`язань в повному обсязі за названим кредитним договором саме 20 листопада 2009 року також підтверджений набувшим законної сили додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21.12.2016 р. у справі № 757/5127/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк", третя особа [PERSON] , про визнання поруки припиненою та визнання недійсним третейського застереження. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Викладене дає підстави стверджувати, що Банк набув право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору з моменту настання строку виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, тобто з 21 листопада 2009 року. У зв`язку з викладеним та враховуючи вимоги ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідно до яких "банкам забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув", Банк мав право звернути стягнення на предмет іпотеки протязі 3-х років з моменту настання строку виконання основного зобов`язання позичальником, тобто не пізніше 20 листопада 2012 року. Дане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладену в Постанові ВСУ від 20 листопада 2013 року по справі №6-126цс13. Частиною 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Умовами п.1.3. вищевказаного договору іпотеки було визначено, що за взаємною згодою сторін загальна вартість предмета іпотеки становить 3 148 600, 000 (три мільйона сто сорок вісім тисяч шістсот гривень 00 копійок), що за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору, 484,38 гривень за 100 доларів США, становить 650 026, 84 (шістсот п`ятдесят тисяч двадцять шість доларів США 84 цента). З матеріалів справи не вбачається здійснення оцінки іпотечної квартири, ніхто не погоджував з позивачем будь-яких дій щодо можливої оцінки названої квартири. Тобто приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне ¦ерухоме майно за Банком за відсутності здійсненої відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку", ст.9.11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 оцінки іпотечного майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності станом на момент переходу права власності до Банку та погодженої АТ "Укрсоцбанк" з Позивачем як власником майна ціни набуття права власності на предмет іпотеки станом на момент переходу права власності. Вищевказана правова позиція також була підтверджена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 20.03.2019р. у справі № 306/2053/16-ц,зокрема, ВП ВС зазначив, що «суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи відсутні відомості (інформація) про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Крім того правильно встановлено, що оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності (станом на 10 вересня 2016 року-) не проводилась». Крім того на нормативно-правову обов`язковість безпосереднього особистого огляду майна, яке підлягає оцінці, суб`єктом оціночної діяльності звертав увагу також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 922/3699/17, зазначивши наступне: «Відповідно до ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. За умовами ч. і ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Під час судового розгляду в судах попередніх інстанцій відповідачі не надали доказів на підтвердження того, що суб`єктом оціночної діяльності проводився особистий огляд об`єкта пінки». Також на вищевказані порушення в частині відсутності здійсненої відповідно до вимог законодавства України оцінки майна як на достатню підставу для скасування рішення про державну реєстрацію речового права вказав і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2019р. у справі № 917/2101/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Кристалбанк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1.Приватне Підприємство "Ліро";2. приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності, зокрема, суд зазначив наступне: «Отже і законом, і договором прямо визначена необхідність саме при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмету іпотеки момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, даний висновок підтверджується і постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.2019 у справі №306/2053/16-ц, в якій зазначено, що суди зробили обґрунтований висновок, у матеріалах справи, зокрема, відсутні відомості про інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є достатньою обставиною. З урахуванням в т.ч. і викладеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив порушення вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне нерухоме майно за Банком за відсутності здійсненої відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку", ст.9, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки "на і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 19.2003, оцінки іпотечного майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності станом на момент переходу права власності до Банку та погодженої АТ "Укрсоцбанк" з Позивачем як власником майна ціни набуття права власності на предмет іпотеки станом на момент переходу а власності. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (надалі - Закон №1952- ІV). Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію звих прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Частина 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень включає, зокрема, такі обов`язкові дії: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Згідно із ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; явність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Повноваження нотаріусів/державних реєстраторів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов`язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Судом встановлено, що відповідач до прийняття вищевказаного рішення про державну реєстрацію не здійснював жодних нотаріальних дій з вказаним нерухомим майном і тому не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності за Банком. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Таким чином,

Outcome: partial