Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

В провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, в якому позивач (з урахуванням уточнень від 20 жовтня 2017 року) просила визнати ТОВ «Кей-Колект» кредитором, що прострочив; визнати договір № 113524008000/732502 від 25 лютого 2014 року недійсним, внаслідок застосування ТОВ «Кей Колеки» обману; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 04.12.2015 року індексний номер 12371647 прийняте приватним нотаріусом КМНО Кобелевою А.М.; визнати право власності позивача на нерухоме майно квартиру [ADDRESS]. Також, позивач просила здійснити поділ судових витрат. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що 19 червня 2003 року між [PERSON] (надалі - позивач) та [PERSON] було укладено шлюб. 30 червня 2004 року позивач відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., купив у громадянина [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,50 кв.м. 28 травня 2008 року між [PERSON] (надалі - основний боржник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір. Кредитний договір був забезпечений договором поруки № 207096 від 28 травня 2008 року та договором іпотеки № 86713 від 28 травня 2008 року які були укладені між позивачем та відповідачем - Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк». В подальшому згідно до договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та TOB «Кей - Колект», було відступлено право вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки. Відповідач не попередив позивача про зміну кредитора, Відповідач - TOB «Кей - Колект» також доказів переходу права вимоги позивачу ніколи не надавав. Починаючи з 2008 по 2013 рік позивач регулярно здійснював грошові зобов'язання перед банком. Оскільки основним боржником був минулий чоловік позивача, а заставлене в іпотеку майно є єдиним місцем проживання їхніх неповнолітніх дітей, позивач виконував зобов'язання за кредитним договором за основного боржника. 24 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб за рішенням суду. 31 липня 2013 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва було здійснено поділ спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири. 6 вересня 2014 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після чого обрала прізвище [PERSON]. Тому, починаючи з квітня 2013 по лютий 2014 зобов'язання за кредитним договором виконувались виключно позивачем. На початку 2014 року на Позивача почав чинитись тиск у вигляді постійних візитів до квартири представниками TOB «Кей - Колект» з погрозами , та постійних телефонних погроз залишити позивача без житла. Результатом здійснення такого тиску було укладення договору № 113524008000/732502 від 25 лютого 2014 року. За фабулою договір передбачав переведення зобов'язань основного боржника за кредитним договором в позикове зобов'язання позивача перед TOB «Кей - Колект» та подальшим переходом права вимоги щодо основного боржника яке належить TOB «Кей - Колект» до позивача. Договором передбачено, що після набрання чинності цим договором, всі попередні договори, наміри або будь які усні та письмові домовленості Сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього даного договору втрачають юридичну силу. Але можуть враховуватись при тлумаченні умов даного договору (п.6.1). Виходячи з зазначеного вище зрозуміло, що під час вчинення даного договору головною метою позивача був захист свого житла яке є предметом договору іпотеки та виконання зобов'язань за договором поруки, з огляду на наявність у основного боржника рішення Деснянського районного суду про поділ майна подружжя та визнання за ним права власності на ? частину квартири. Так, TOB «Кей - Колект» запропонував укласти відповідний договір який мав би забезпечити виконання зобов'язань за договором поруки та захисту від таких посягань з боку основного боржника у випадку належного виконання позивачем умов договору. Тому цей договір слід сприймати як новацію боргу в позикове зобов'язання , яка виникла в результаті виконання сторонами зобов'язань відповідно до договору поруки та договору іпотеки. Згідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Так, слід вважати договір іпотеки припиненим з моменту укладення договору № 113524008000/732502 від 25 лютого 2014 року відповідно до п. 6.1.договору. Крім того існування між сторонами саме такої мети при вчиненні правочину підтверджується сплатою в той же день одноразово суми в 12000 (дванадцять тисяч) доларів США, що передбачена в п. 2.1.1 договору. Ця сума була обов'язковою для сплати та вимагалась як гарантія того, що при втраті чинності минулих договорів які були способами забезпечення виконання зобов'язанню основного боржника за кредитним договором, нове зобов'язання буде виконуватись належним чином. Також, договір не передбачає такого способу відповідальності як звернення стягнення на квартиру позивача. Але 09 лютого 2016 невідомими особами спортивної статури, було здійснено спробу захоплення квартири в якій проживає позивач, в ході якої позивач дізнався про реєстрацію 04.12.2015 року права власності на квартиру за TOB «Кей - Колект». Невідомі погрожуючи фізичною розправою щодо позивача або її трьох дітей вимагали щоб вона сплатила їм 20000 (двадцять тисяч) доларів США шляхом укладення попереднього договору купівлі - продажу квартири. Надалі 23 лютого 2016 року відбулась друга спроба захоплення квартири, і тільки завдяки ухвалі Деснянського районного суду про забезпечення позову від 29.02.2016 року, якою було накладено арешт на згадану квартиру та заборонено відповідачу здійснювати будь які дії які стосуються володіння, користування, розпорядження позивачем своєю квартирою, нерухоме майно було врятовано від подальших відчужень. В подальшому невідомі регулярно навідувались до позивача додому, але вже без спроб захоплення. Проте навіть після цього психологічний тиск на позивача не припинився, регулярно 2 рази на місяць близько 6- 9 години ранку до позивача навідувались представники TOB «Кей - Колект» спортивної статури. У зв'язку з бездіяльністю правоохоронних органів та районної прокуратури позивачці довелося звернутись до Прокуратури міста Києва та 15 грудня 2016 року за фактом протиправних дій TOB «Кей - Колект» було порушене кримінальне провадження №42016101030000102 за ч.2 ст.189 КК України. Оскільки в 2014 році настали події революції гідності, анексії Криму, початку антитерористичної операції, які дуже вплинули на економічне становище України в цілому і призвели до різкого збільшення курсу долара США по співвідношенню до національної валюти гривні. Позивач в травні 2014 року звернувся до відповідача з проханням зменшити суму виплат яка виражена в доларах США, результатом такого звернення стало укладення між сторонами 25 травня 2014 року Додаткової угоди №1 до договору від 25 травня 2014 року, де було змінено графік платежів. Але, у зв'язку з подальшим зростанням курсу долара США, позивачка розуміючи свою неможливість виконати зобов'язання за договором належним чином, зверталась до TOB «Кей - Колект» з проханням зменшити їй суми платежів до 500 (п'ятсот ) доларів США на місяць, одночасно з відповідною зміною графіку платежів. Нажаль відповіді вона не отримала, як і відповіді на свої регулярні письмові звернення в подальшому. Тому в кінці 2014 року припинила виплату коштів, очікуючи на результат розгляду її звернень TOB «Кей - Колект». Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Тому такі дії Позивача є логічними та є правомірними з точки зору вище зазначеної норми закону, адже договором не передбачено строку розгляду таких звернень або будь якого іншого механізму переговорів, а відтак Позивач керувався чинним законодавством і у випадку такого ж відношення до законів України TOB «Кей - Колект», порушення Позивачем при виконанні зобов'язань, не відбулося. Також, слід зазначити, що договором врегульовано спосіб відповідальності позивача при порушенні графіку платежів та право TOB «Кей - Колект» на письмову вимогу позивачу виплатити недоотриману суму зобов'язань та відсотків у зазначений TOB «Кей - Колект» строк. Такої вимоги від TOB «Кей - Колект», позивач не отримувала. Натомість результатом їхніх договірних відносин стала реєстрація приватним нотаріусом КМНО Кобелевою Аллою Михайлівною права власності за TOB «Кей - Колект» на підставі договору іпотеки. 16.01.2017 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва здійснено поділ боргу подружжя, та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] частину сплачених нею коштів у розмірі 10 478.27 доларів США, що еквівалентно сумі 267 036.24 грн. Так можна зробити висновок, що позивач була позбавлена того, що і було причиною вчинення договору. По-перше права власності на свою квартиру. По друге в результаті цих дій їй довелося звернутись до суду і самотужки вирішити майновий спір з колишнім чоловіком. Відповідно до договору іпотеки який є підставою для реєстрації права власності на майно та ст.38 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки можливе: за рішенням суду; за виконавчим написом нотаріуса; за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження у договорі іпотеки яке прирівнюється до нього. Оскільки рішення суду у АКІБ «Укрсиббанк» немає, а виконавчого напису нотаріуса договір не передбачає то стає зрозуміло, що TOB «Кей - Колект» пішов шляхом позасудового врегулювання передбаченого в п. 4.2.3 договору іпотеки. Однак в абзаці 5 договору іпотеки встановлено, що передача права власності іпотекодержателю в рахунок виконання зобов'язань іпотекодавця лише на підстав; окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (п.5.2.1) або на підставі договору купівлі продажу від імені іпотекодержателя на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, якщо взяти до уваги те що TOB «Кей - Колект» не взяв до уваги абзац 5 договору іпотеки та прирівняв застереження вказане в п.4.2.3 договору іпотеки до окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то посилаючись на вимоги ст.. 572,575, 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного, договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Але як вже вказано вище ніяких вимог до позивача не надходило тому стає незрозуміло на яких підставах TOB «Кей - Колект» отримав право власності на спірну квартиру. Тобто в даному випадку ми теж бачимо явне порушення стороною умов договору іпотеки та договору № 113524008000/732502. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частина 1 ст.317 ЦК України встановлює зміст права власності за яким власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З обставин викладених вище стає ясно що TOB «Кей - Колект» не визнає право власності за позивачем. За змістом ст. 13, 392 ЦК України TOB «Кей - Колект» діяв не у спосіб та не у межах передбачених зазначених вище договорів; не утримався від дій які могли б порушити права позивача; своїми діями завдав шкоди позивачу. Також , у приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої Алли Михайлівни не було повноважень здійснювати державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до Наказу міністерства юстиції України № 609/5 від 02.04.2013 року «Про заходи взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» зі змінами та доповненнями від 25 червня 2015 року. Дане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі іпотечного договору № 86713 суперечить ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вищезазначений іпотечний договір не передбачає такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки і не може бути документом, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно в розумінні ст. 37 ЗУ "Про іпотеку". Рішення було прийнято з грубими порушеннями порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також даною реєстраційною дією фактично було порушено права неповнолітнього який мав право користування даним житлом. За змістом пунктів 1,2 порядку затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 609/5 від 02.04.2013 року «Про заходи взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» зі змінами та доповненнями від 25 червня 2015 року - нотаріуси не мали права реєструвати право власності на нерухоме майно на підставі іпотечних застережень. Відповідно до вищезазначеного порядку нотаріуси повинні були лише приймати реєстраційні документи та надсилати їх до державних реєстраторів Мін'юсту. Тобто, в момент внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності №12371647 від 4 грудня 2015 року, на квартир № 110 по вулиці академіка Курчатова будинок 23 у місті Києві за TOB "Кей Колект у приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни не було відповідних повноважень для здійснення реєстраційної дії. Відповідний пункт наказу діяв на момент внесення запису про державну реєстрацію у державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; дана квартира підпадає під вищезазначений закон, адже у мого сина та минулої дружини немає іншого місця проживання а також іншого нерухомого майна. Разом з тим, TOB «Кей-Колект» при поданні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45.4 кв.м. окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя подати не міг так як зазначений договір не укладався. Також слід прийти до висновку, що реєстраційна дія була не можлива без відповідної нотаріальної дії (Завірення додаткового договору або договору купівлі-продажу). Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.13р. N 868. Що діяла на момент державної реєстрації прав та їх обтяжень зазначеного вище нерухомого майна. Так, пунктом 13 вказаного порядку визначено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1.1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору. У відповідності до п. 46 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з момент, отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий - строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві га боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; Виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що однією з передумов державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є документ що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПКУкраїни викладено в новій редакції. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Протягом судового розгляду позивач, представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Додатково позивач зазначила, що оспорюваний договір був підписаний нею під психологічним тиском TOB «Кей - Колект», представники якого постійно погрожували та тероризували ї сім»ю. Представник TOB «Кей - Колект» проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, зауважуючи про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. В поданих суду письмових запереченнях на позовну заяву представник TOB «Кей - Колект» зазначає, що позивачу було відомо про зміну кредитора в зобов'язанні з лютого 2014 року, в той же час підтверджень про виконання боржниками обов'язків первісному кредитору (АКІБ «Укрсиббанк») позивач не надає. Також, відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що договір № 113524008000/732502 від 25 лютого 2014 рокує новацією боргу безпідставне та не ґрунтується на вимогах закону. А тому, будь - які посилання на припинення забезпечувального зобов'язання є необґрунтованими. Протягом судового розгляду справи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна в судові засідання не з'являлась, в поданих суду клопотаннях просила справу слухати за її відсутності, в задоволенні позову відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт здійснення тиску представниками TOB «Кей - Колект» та факт його участі, як чоловіка позивача та позивача в формулюванні умов спірного договору в частині внесення п.6.1. Вислухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В ряді рішень Європейського Суду з прав людини було надано трактування цього права. Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 36; NunesDias v. Portugal (Нун'єшДіаш проти Португалії). Правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту (MiragallEscolano v. Spain (МіраґальЕсколано та інші проти Іспанії); ZvolskyandZvolska v. theCzechRepublic (Звольський та Звольстка проти Чехії), § 51). Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30 червня 2004 року позивач відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., купив у громадянина [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,50 кв.м. (а.с.11 том 1) 28 травня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір. Кредитний договір був забезпечений договором поруки № 207096 від 28 травня 2008 року та договором іпотеки № 86713 від 28 травня 2008 року які були укладені між позивачем та відповідачем - Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк». (а.с.15-19 том 1) В подальшому згідно до договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та TOB «Кей - Колект», було відступлено право вимоги за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки. (а.с.47-58 том 2) 24 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб за рішенням суду. 31 липня 2013 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва було здійснено поділ спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири. 06 вересня 2014 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після чого обрала прізвище [PERSON]. (а.с.47-50) 25 лютого 2014 року між позивачем та TOB «Кей - Колект» укладено Договір № 11352408000/732502. Предметом договору сторонами обрано - п.1.1. боржник визнає, що станом на 25 лютого 2014 року сума заборгованості [PERSON] перед Кредитором складає 50208,32 долари США, що за курсом продажу долара США ПАТ «УкрСиббанк» відображеного на офіційному сайті станом на 21 лютого 2014 року дорівнює 456895,71 грн. П.1.2. відповідно до умов даного Договору Боржник зобов'язується повернути Кредиторові зазначену в п.1.1. заборгованість у строки і на умовах передбачених даним договором. П.6.1. передбачено, що після набрання чинності даним договором всі попередні договори, протоколи про наміри та будь - які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосуються даного Договору, втрачають юридичну силу, але можуть враховуватися при тлумаченні умов даного Договору. (а.с.20-23 том 1) 23 травня 2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 про припинення зобов'язання переданням відступного від 25 лютого 2014 року. (а.с.24-25 том 1) Відповідно до наданих суду квитанції позивачем на виконання умов договору № 11352408000/732502 від 25 лютого 2014 року за період часу з лютого по листопад 2014 року сплачено 17742,75 доларів США. Згідно науково - правового висновку, наданого ТОВ «Юсти -Експерт» - Договір № 11352408000/732502 від 25 лютого 2014 року та Додаткова угода № 1 від 23 травня 2014 року не передбачають можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання боржником зобов'язань за цими договорами. (а.с.27-43 том 1) Заслухавши думку сторін, покази свідка, вивчивши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку існування підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 04.12.2015 року індексний номер 12371647 прийняте приватним нотаріусом КМНО Кобелевою А.М. з огляду на наступне. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. 17.10.2013 року Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868, діючий на момент перереєстрації відповідачем права власності. Відповідно п.15 порядку Державної реєстрації, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно п. 36 того ж Порядку, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, при реєстрації Права власності за ТОВ «Кей-Колект» нотаріус повинен був дослідити документи, що підтверджують права ТОВ «Кей-Колект», зокрема, іпотечний договір, та договір про відступлення права вимоги за відповідним іпотечним договором, відповідність форми та змісту цих документів вимогам законодавства, а також дотримання процедури встановленої ст.35 Закону України «Про іпотеку» . Як вбачається з відповіді Приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. державна реєстрація прав та обтяжень на квартиру за адресою: [ADDRESS] була проведена на підставі документів: заява ТОВ «Кей-Колект»; свідоцтво про передачу заяви, які містила відомості щодо письмової вимоги про усунення порушення за кредитними договорами та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки: договір іпотеки; договір надання споживчого кредиту № 11352408000 від 25 травня 2008 року; договір відступлення права вимоги; виписка з додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги 12.12.2011 року; Договір Факторингу № 1; виписка з додатку № 1 до Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 оку, звіт про оцінку від 27.11.2015 року. (а.с.181 том 1) Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про іпотеку" правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до Листа Міністерства Юстиції України № 4470/32703-0-33-16/19 від 16 грудня 2016 року в результаті перевірки звернення позивача було з'ясовано, що відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі прав вбачається, що приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. не додано електронні копії документів, що суперечить абзацу 9 пункту 9 Порядку. Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 04 грудня 2015 року № 26767661 прийняте приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. з посиланням на норми Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, який втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. (а.с.44-46 том1) Таким чином, нотаріус при реєстрації права власності не було дотримано Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868. Згідно ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо:…3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Крім того, на момент реєстрації приватним нотаріусом права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири. З врахуванням того, що предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи, що площа вказаної квартири становить 45,4 кв.м., в матеріалах справи наявні докази, що дане майно використовується позивачем як місце постійного проживання іпотекодавця та його сім'ї, то суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач в силу зазначених положень Закону не могла вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, в силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором. Зважаючи на викладене, суд не знайшов підстав вважати, що укладений між позивачем [PERSON] та ТОВ «Кей Колект» договір № 113524008000/732502 від 25 лютого 2014 року є новацією договору № 11352408000 від 28 травня 2008 року укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк». Вимоги позову про визнання ТОВ «Кей Колект» кредитором, що прострочив та про визнання договору № 113524008000/732502 від 25 лютого 2014 року недійсним у зв'язку з застосування ТОВ «Кей Колект» обману не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобам: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Так, наприклад, якщо правочин про заставу нерухомого майна укладений письмово, але не посвідчений нотаріусом, то його правомірність спростовується ст. 577 ЦК України. Доповнюючи положення про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Відповідно до вимог ст. 230 ЦПК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків. На цих підставах необхідно виділити правочини, вчинені під впливом: помилки (ст. 229 ЦК); обману (ст. 230); насильства (ст. 231); тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233), а також унаслідок зловмисної домовленості (ст. 232). Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представником однієї сторони з іншою стороною або внаслідок збігу тяжких обставин (кабальний правочин), є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною або збіг тяжких для сторони обставин і наявність їх безпосереднього зв'язку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Протягом судового розгляду справи судом встановлено, що позивач приймав участь в формулюванні умов договору № 113524008000/732502, шляхом внесення пунктів за домовленістю сторін, сторонами було визначено предмет договору - п.1.1. боржник визнає, що станом на 25 лютого 2014 року сума заборгованості [PERSON] перед Кредитором складає 50208,32 долари США, що за курсом продажу долара США ПАТ «УкрСиббанк» відображеного на офіційному сайті станом на 21 лютого 2014 року дорівнює 456895,71; п.1.2. відповідно до умов даного Договору Боржник зобов'язується повернути Кредиторові зазначену в п.1.1. заборгованості у строки і на умовах передбачених даним договором. 23 травня 2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору № 113524008000/732502 про припинення зобов'язання переданням відступного від 25 лютого 2014 року. Позивачем умови договору № 113524008000/732502 від 25 лютого 2014 року виконувались протягом періоду часу з лютого по листопад 2014 року. Отже, підстави вважати, що спірний договір був укладений під впливом обману позивача з боку ТОВ «Кей Колект» відсутні. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову доведеність обставин позову, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Зважаючи на викладене суд вважає за необхідне стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни на користь позивача судовий збір за задоволеною немайновою вимогою в розмірі 640гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial