Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою та відповідно до позовних вимог, які неодноразово уточнював та виклавши їх в остаточній редакції від 09.09.2014 року (т. 3 а.с. 111) просить визнати за ним та [PERSON] право власності по 1/2 частині гаражу "Е", сараю "Ж", літнього душу "З", прибудови "а-1", яка складається з тамбуру II, пл. 1,8 кв.м., прибудови "а-2", яка складається з коридору III, пл. 3,8 кв.м. та бані IV, пл. 4,0 кв.м., розташовані за адресою [ADDRESS], загальною вартістю по 9263 грн. 50коп. Поділити домоволодіння [ADDRESS] та виділити йому в натурі у власність зі спільної часткової власності 51/100 (508/1000) частки, а саме: з житлового будинку «А-1» з житловими прибудовами: житлову кімнату 1-4, пл. 18,2 кв.м., коридор 1-1, пл. 8,6 кв.м., житлову кімнату 1-2, пл. 11,4 кв.м., житлову кімнату 1-6, пл. 12,5 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м.; з надвірних будівель: тамбур «а-1», сіни «а», сарай «Б», погріб «Д», гараж «Е», вбиральня «В», сарай «Г», ворота № 1, 2/3 частини огорожі № 3, хвіртку № 5, огорожу № 6, всього на 100833 грн., згідно варіанту № 7 (додаток № 7) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014року, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння з [PERSON]; іншу частину домоволодіння виділити в натурі [PERSON] Грошову компенсацію в розмірі 3332 грн., внесену ним за квитанцією [NUMBER] від 21.11.2013 року, виплатити на користь [PERSON] Визнати за ним право власності на прибудову «а-3», яка складається з коридору 1-7, пл. 4,4 кв.м., кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м., ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м., тамбур І-ІІ, пл. 1,8 кв.м., сарай «К», загальною вартістю всього майна 49378 грн. (арк. 5 висновку 4/11 від 25.08.2011року). Визначити між сторонами по справі порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], загальною площею 594 кв.м., згідно варіанту № 7 (додаток № 8) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року, а саме визначивши йому земельну ділянку індивідуального користування загальною площею 297,0 кв.м. зі сторони ділянки [ADDRESS]; [PERSON] земельну ділянку індивідуального користування загальною площею 297,0 кв.м. зі сторони ділянки [ADDRESS]. Встановити постійний та безоплатний сервітут земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS], а саме: для здійснення обслуговування належної йому частини стіни житлової прибудови літ. «А-1-1» відносно проходу по двору (при виникненні такої необхідності в разі ремонту підмостки, цоколю, стіни, покрівлі), який знаходиться у користуванні [PERSON], площа якого становить 3,5 кв.м.; для здійснення заїзду в двір [PERSON] відносно проїзду по двору (при виникненні такої необхідності в разі відкачки вигрібної ями, заїзду пожежної машини, для розвантаження та перенесення габаритних речей), який знаходиться в його користуванні, площа якого становить 20,5 кв.м. Стягнути з [PERSON] судові витрати в сумі 10148 грн. 75 коп. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою та відповідно до позовних вимог, які неодноразово уточнював та виклавши їх в остаточній редакції від 05.08.2014 року (т. 3 а.с. 105) просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і складається з кухні 2-1 пл. 8,2 кв. м., коридору 2-2 пл. 6.0 кв. м, житлових кімнат 2-3 пл. 19.4 кв., 2-4 пл. 13.0 кв. м. у житловій прибудові А2 -1, житлових кімнат 2-6 пл. 8.1 кв. м., 2 - 5 пл. 8.3 кв. м у житловому будинку А - 1, 1/2 частини сараю Б, 1/2 частини огорожі №1 - 6. (висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 36/12 від 07.12.2012 року варіант 1 (т. 2 а.с.16) - сарай «Г» вартістю 750 грн. знесений [PERSON]). Визнати право власності на ганок, прибудову а - 2, що складається з коридору III пл. 3.8 кв. м., санвузлу IV пл. 4.0 кв. м. гараж Е, сарай Ж, душ З. Земельну ділянку залишити у спільному користуванні або варіант 1 дод. 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4/11 від 25.08.2011 року (т. 1 а.с. 57). Судові витрати по справі поділити між сторонами у рівних долях. У судовому засіданні [PERSON], представник [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги з наведених підстав підтримали. Вважають, що саме 7 варіант додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14 від 05.06.2014 року, запропонований експертом є найбільш прийнятним для обох сторін спору. У зустрічному позові [PERSON] відмовити. Не можливо визнати право власності на те, на що вже є право власності. У судовому засіданні [PERSON], представники [PERSON], [PERSON] зазначили, що в принципі проти поділу будинку не заперечують, але не згодні саме з позовними вимогами [PERSON], щодо варіантів розподілу, визнання права власності, встановлення сервітутів. Гараж Е, сарай Ж, літній душ 3, прибудова «а-1», яка складається з тамбуру II, прибудова «а-2», яка складається з коридору II, бані IV, вказані будівлі у тому вигляді, якому вони є на цей час, були побудовані [PERSON] після смерті матері [PERSON], і у свідоцтві про право на спадщину за законом, що було видане 19.09.1994 року, вони не були зазначені. [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, де не були зазначені спірні будівлі, і на які [PERSON] просить визнати право особистої власності, [PERSON] повинен був у строк до 3 років звернутися до суду з позовом про визнання зазначених вище будівель спадковим майном, що залишилося після смерті матері [PERSON] і про визнання за ним права власності у порядку спадкування на частину цього спадкового майна, що він зробив тільки у уточненій позовній заяві 09 вересня 2014 року. Ним була зроблена заява про те, що він як співвласник житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] не заперечує проти того, що співвласник [PERSON] самовільно збудував гараж (літ. Е), прибудову - сіни (баня, коридор) (літ. а - 2), душ (літ. 3), сарай (літ. Ж). Підпис на заяві засвідчений 17.03.2011 року за р.№633 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], тобто цією заявою він визнав, що зазначені будівлі побудовані [PERSON] В той же час [PERSON] чомусь вважає, що поділу між ним та [PERSON] не підлягає прибудова а - 3, що складається з коридору №1 - 7 пл. 4.4 кв. м., кухні 1 - 8 пл. 10.5 кв. м., ванної кімнати 1 - 9 пл. 4.6 кв. м., тамбуру І - II пл.1.8 кв. м., сарай К, хоча факт, що ці будівлі побудовані саме ним також підтверджується тільки заявою, зробленою [PERSON] про те, що він як співвласник житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] не заперечує проти того, що співвласник [PERSON] самовільно збудував сарай (літ.К), прибудову (літ. а - 3), вбиральню (літ. И), тамбур (літ. а -1), а також дає згоду на збереження перепланувань в житловому будинку (літ. А). Підпис на заяві засвідчений 17.03.2011 року за р.№634 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] Тобто, [PERSON] повинен також просити суд визнати за ним право власності на сарай (літ.К), прибудову (літ. а - 3), вбиральню (літ. И), тамбур (літ. а -1), що також були побудовані після смерті [PERSON] Вважають, що до вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину гаражу Е, сараю Ж, літнього душу 3, прибудови «а-1», яка складається з тамбуру II, прибудови «а-2», яка складається з коридору II, бані IV, розташованих у домоволодінні [ADDRESS], потрібно застосувати позовну давність. Право власності на збережені Рішенням Виконкому Сумської міської ради № 242 від 05.04.2011 року «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території м. Суми» не визначене і просити розподілити майно, на яке немає права власності є передчасним. Вважають неприйнятними запропоновані експертом варіанти розподілу домоволодіння, у всіх запропонованих експертом варіантах поділу розподіляється спадкове майно разом із майном, що побудували сторони особисто, і запропоновані експертом розміри компенсації також не враховують цього аспекту поділу, натомість [PERSON] збудовану ним прибудову а - 3 виключає з варіанту розподілу. Вважають неприйнятними запропоновані експертом варіанти користування земельною ділянкою, земельну ділянку потрібно залишити в загальному користуванні або варіант 1 дод. 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4/11 від 25.08.2011 року. Просили задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом. Представники третіх осіб - Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», Сумської міської ради належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частині будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці, площею 594 кв.м, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Сумською державною нотаріальною конторою 19.09.1994 p., реєстровий № 4-4498. В свідоцтві про право на спадщину зазначено, що будинок є жилою площею 67,0 кв. м з надвірними будівлями: сарай «Б», вбиральня «В», сарай «Г», погріб «Д», огорожа 1-3. Після прийняття спадщини, між сторонами склався фактичний порядок користування спірним домоволодінням, згідно якого [PERSON], зі своєю сім'єю, займав приміщення І - сіни, пл. 5,6 кв.м., 1-1 - коридор, пл. 8,6 кв.м., 1-2 - ванну кімнату, пл. 11,4 кв.м., 1-4 - житлову кімнату, пл. 18,2 кв.м., 1-6 - кухню, пл. 12,5 кв.м. Таким чином, [PERSON] займав загальної площі спірного домоволодіння 56,3 кв.м., житлової площі - 18,2 кв.м. Відповідач, зі своєю сім'єю, відповідно займав приміщення: 2-1 - кухню, пл. 8,2 кв.м., 2-2 - коридор, пл. 6,0 кв.м., 1-3 - житлову кімнату, пл. 8,1 кв.м., 1-5 - житлову кімнату, пл. 8,3 кв.м., 2-3 - житлову кімнату, пл. 19,4 кв.м., 2-4 - житлову кімнату, пл. 13,0 кв.м. Таким чином, [PERSON] займав загальної площі спірного домоволодіння 63,0 кв.м., жилої площі - 48,8 кв.м. На час прийняття спадщини після смерті матері, не увійшли до спадкового майна наступні приміщення: гараж «Е», сарай «Ж», літній душ «З», прибудова «а-1», яка складалася з тамбуру II, пл. 1,8 кв.м., прибудова «а-2», яка складалася з коридору III, пл. 3,8 кв.м. та бані IV, пл. 4,0 кв.м., які були побудовані батьками сторін без дозволів державних органів. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 242 від 05.04.2011 року «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території міста Суми» вирішено зберегти господарські споруди, будівлі та прибудови до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території м. Суми, згідно з додатком. В пункті 87 додатку до рішення виконавчого комітету зазначена адреса житлового будинку садибного типу: [ADDRESS], прізвище, ім'я, по батькові власників житлового будинку: [PERSON], [PERSON] та найменування господарських споруд, будівель та прибудов, що зберігаються: прибудова літ. «а3», тамбур літ. «а1», сіні літ. «а2», сараї літ. «К», «Ж», гараж літ. «Е», вбиральня літ. «И», душ літ. «З», переплановані приміщення в будинку 1-6, 1-2. Вказане рішення виконавчого комітету Сумської міської ради в частині пункту 87 додатку прийняте на підставі заяви власників будинку [PERSON], [PERSON] від 21.03.2011 року та наданих ними документів, з врахуванням висновку постійно діючої комісії по вирішенню питань пов'язаних із самочинним будівництвом, самовільною зміною цільового призначення та (або) функціонального призначення об'єктів нерухомого майна та вирішенню питань пов'язаних з об'єктами, які функціонують без прийняття в експлуатацію, а також відповідно до рішення Сумської міської ради від 14.04.2010 року № 3625-МР «Про затвердження Порядку оформлення права власності та погодження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт». Тимчасовим порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1035, не передбачено окреме прийняття в експлуатацію господарських споруд і будівель, надбудов та прибудов до житлових і господарських будівель, що були споруджені до 1 січня 2008 року, рішенням Сумської міської ради від 14.04.2010 року № 3625-МР, визначено Порядок вирішення питань збереження господарських споруд і будівель, надбудов та прибудов до житлових та господарських будівель, що були споруджені до 1 січня 2008 року. Тобто даним Порядком не передбачено окреме оформлення права власності на господарські споруди та прибудови до житлового будинку, які були споруджені без відповідного дозволу, так як вони відповідно до ст. 186 ЦК України є приналежністю до основної речі - будинку, а визначено порядок їх збереження. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами постійно виникають суперечки з приводу користування спільним майном, незважаючи на те, що вони між собою близькі родичі. Відповідно до висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи відносно вищезазначених споруд зазначено наступне: «Відповідно даних матеріалів інвентаризаційної справи № 2275 на домоволодіння [ADDRESS], а саме оцінювального акту № 4 на господарсько-побутові будівлі з реєстрацією поточних змін станом на 11.08.1994р., де зазначено, що рік побудови гаражу літ. «Е» - 1987 рік. Рік побудови сараю літ. «Ж» і л.душу літ. «З», не вказаний. Відповідно Довідки-характеристики від 12.09.1994р. за № 2132, на домоволодіння [ADDRESS], для пред'явлення в нотаріальну контору, зазначено, що [PERSON] є власницею домоволодіння та зазначений весь перелік будівель і споруд домоволодіння [ADDRESS] станом на 12.09.1994р., в тому числі зазначені гараж літ. «Е», сарай літ. «Ж» і літній душ літ. «З». Таким чином, самочинно побудовані ще за життя спадкодавців та прийняті в експлуатацію в 2011р. гараж «Е», сарай «Ж», літній душ «З», прибудова «а-1», яка складається з тамбуру II, пл. 1,8 кв.м., прибудова «а-2», яка складається з коридору III, пл. 3,8 кв.м. та бані IV, пл. 4,0 кв.м., є спільною частковою власністю сторін по справі, а тому повинні ділитися між співвласниками в рівних частинах. Після прийняття спадщини [PERSON] зніс самовільно сіни І, пл. 5,6 кв.м., вбиральню «В» та сарай «Г», що були побудовані ще спадкодавцем та підлягають розподілу між сторонами згідно їх часток в домоволодінні. До приміщень, які займав [PERSON], замість існуючого тамбуру І, пл. 5,6 кв.м. позивач особисто, за власні кошти та своїми силами, побудував прибудову «а-3», яка складається з: коридору 1-7, пл. 4,4 кв.м., кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м., ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м. та переобладнав приміщення 1-2 - ванну кімнату в житлову кімнату та 1-6 - кухню в І житлову кімнату, не змінюючи їх площі. Також [PERSON] побудував між гаражем «Е» та сараєм «Б», сарай «К». Вищезазначені приміщення були офіційно введені в експлуатацію в 2011р. В порядку ч. 4 ст. 357 ЦК України добудова «а-3», сарай «К», переобладнання приміщення 1-2 - ванної кімнати в житлову кімнату та 1-6 - кухні в житлову кімнату, були зроблені [PERSON] за його власний рахунок, у зв'язку з чим вони є власністю позивача по справі та не потребують зміни розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, але рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 242 від 05.04.2011р. «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 1 січня 2008р. на території м. Суми» самовільно споруджені будівлі та прибудови до спірного домоволодіння були узаконені на обох співвласників, тобто на [PERSON] та [PERSON] Спірне домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка була виділена рішенням Сумської міської Ради від 05.07.1957р. за № 756, площею 594 кв.м. Співвласники не дійшли згоди щодо розподілу домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Відповідно до норм прямої дії ст.13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Статтею 152 ЖК України передбачено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до положень ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ст.ст. 88, 95 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 55 ( 1.2.) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (додаток 2). Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (додаток 2).2.1. Об'єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об'єкти нерухомого майна. 2.2. Поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Стаття 367 ЦК України поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Поділ майна, яке перебуває у спільній частковій власності, потрібно відрізняти від виділу в натурі одному із співвласників належної йому частки із спільного майна. При поділі майно, що перебуває у спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Оскільки ЦК не містить детальної регламентації порядку поділу спільного майна у натурі, слід використовувати норми, що визначають процедуру виділу майна ст. 364 ЦК України. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 367, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що поділ жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (у справі № 6-12 цс 13), яку відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України суд зобов'язаний враховувати при вирішенні спору. Відповідно до ч 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. З метою поділу спірного домоволодіння та земельної ділянки судом призначалась судова будівельно-технічна експертиза. Відповідно до Висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14 від 05.06.2014 року запропоновано варіанти поділу. Прийнятним варіантом для поділу житлового будинку, надвірних будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою є варіант № 7 (додаток № 7 та додаток № 8 висновку 11/14 від 05.06.2014р.), який повністю відповідає нормам матеріального права, які застосовуються при поділі домоволодіння. Суд погоджується з думкою [PERSON] щодо переваг варіанту № 7 (додатки № 7 та № 8) додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року № 11/14 щодо поділу домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою перед іншими запропонованими варіантами оскільки: - ідеальні частки фактично не порушені, а не значне їх відхилення не тягне за собою ущемлення права власності обох сторін, тому як [PERSON] виділяється 51/100 (508/1000) частка замість 1/2 частки, а [PERSON] виділяється 49/100 (492/1000) частки замість 1/2, що всього на 8/1000 менше від ідеальної частки; - [PERSON] виділяється загальної площі в житловому будинку більше, а ніж його ? частка, а саме: [PERSON] - 50,7 кв.м., а [PERSON] - 64,8 кв.м., що на 7,75 кв.м. більше від ідеальної частки сторін по справі; - 7 варіант поділу домоволодіння надає можливість реально поділити житловий будинок та визначити порядок користування земельною ділянкою таким чином, що кожна із сторін буде мати відокремлену земельну ділянку з окремими входами-виходами, а також організувати окремі адреси; - при такому розподілі житлового будинку, будівля сараю «Ж» залишається на місці та не потребує переносу. Відповідач по справі раніше був проти переносу сараю «Ж» на інше місце; - саме цей варіант надає технічну можливість зробити відповідачу по справі прохід до земельної ділянки з боку будинку [ADDRESS] і такий прохід буде відповідати нормам, передбаченим п. 7.27 ДБН 360-92 «Сеть улицы дорог», оскільки він повинен бути не меншим за 0,75 м, а згідно додаткової експертизи, на час її проведення, такий прохід складає 0,89 м.; - при даному варіанті поділу вхід до частини [PERSON] в житловий будинок повинно зробити з кімнати 2-4, то такі перепланування теж принесуть відповідачу по справі користь, оскільки в даному приміщенні на стіні експертом були виявлені сліди схожі на сліди плісняви навіть після того, як дана кімната була утеплена пінопластом, а тому використовувати її як житлову кімнату за призначенням недоцільно; - господарські споруди будуть поділені таким чином між сторонами, що вони не будуть заважати іншому співвласнику у користуванні його земельною ділянкою. Так, гараж «Е», згідно висновку додатково судової будівельно-технічної експертизи № 36/12 від 27.11.2012р. не відповідає вимогам 6.2, 6.5, 6.26 ДБН В.2.3 - 15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів; не відповідає вимогам ДБН В.2.3 - 15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», а саме п. 4.6. Мінімальна необхідна площа конкретної ділянки (території) для постійного чи тимчасового зберігання автомобілів на відкритих автостоянках визначається, виходячи з норми 25 м2 на розрахунковий автомобіль, а в гаражах, залежно від їхньої поверховості, згідно з табл. 1: площа забудови - 25,0 кв.м, розмір земельної ділянки на 1 автомобіль - 30,0 кв.м; та не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Градостроительство. Планировка и застройка городских и сельских поселений», а саме: 3.24* (частково) - ... Размещение гаражей следует предусматривать преимущественно встроенными или пристроенными к жилым домам по линии застройки или в глубине участка. Також будівля гаражу літ. «Е» домоволодіння [ADDRESS] зведена на межі з сусідньою земельною ділянкою та розташована на пожежно-небезпечній відстані (4,9 м.) до сусіднього житлового будинку [ADDRESS], що порушує норми ДБН 360-92**. Таким чином, якщо гараж залишити за [PERSON], то він буде спричиняти незручності [PERSON] у користуванні його земельною ділянкою, оскільки заїхати до гаражу зі сторони вулиці у нього не має можливості, а тому він буде щодня використовувати земельну ділянку [PERSON] для заїзду, що спричинить для [PERSON] обтяження у користуванні земельної ділянки, яка буде визначена для його індивідуального користування; - даний варіант надає можливість [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, як це і передбачено положеннями ст. 319 ЦК України, тому навіть при встановленні сервітуту на земельну ділянку, позивач зможе влаштувати відокремлений двір для себе і своєї сім'ї, щоб інший співвласник та його сім'я не заважали йому у здійсненні його права власності; - даний варіант відповідає нормам законодавства щодо поділу домоволодіння та вимогам, які передбачені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». Так, згідно п. 7 вищезазначеної постанови «В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ... ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась». Поділ по даному варіанту технічно можливий і це підтверджується висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14 від 05.06.2014р. По даному варіанту експертизи чітко визначена відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку і визначена його частка та зазначені підсобні будівлі, які передаються власнику; - за 7 варіантом поділу домоволодіння у відповідача по справі буде 2 відокремлених входи, що також вигідно для нього, оскільки з ним мешкають разом 2 сини, невістка, онука і при такому розташуванні можливо відокремитися від них, займаючи окремі приміщення; -на забезпечення даного варіанту поділу домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду 3332 грн. грошової компенсації (а.с.199, т. 2), сума якої зазначена у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи. Визначений варіант розподілу є найбільш прийнятним для сторін, при цьому, при поділі спільного часткового майна в натурі слід обирати такий варіант, при якому частки майна, які виділяються співвласникам, найбільше відповідають їхнім ідеальним часткам, а за наявності відхилення від ідеальних часток підлягає стягненню відповідна грошова компенсація. У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Щодо заяви представників [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину гаражу Е, сараю Ж, літнього душу 3, прибудови «а-1», яка складається з тамбуру II, прибудови «а-2», яка складається з коридору II, бані IV, розташованих у домоволодінні [ADDRESS]. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах, якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку строк позовної давності на думку суду [PERSON] не пропущено, оскільки Рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 242 «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території міста Суми» прийнято 05.04.2011 року, 23.05.2012 року [PERSON] пред'явлено до суду позов про визнання даного рішення частково не чинним. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 30.04.2013 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Щодо вимог ст. 152 ЖК України, якою передбачено, що у тих випадках, коли для поділу необхідно переобладнання або перепланування будинку, він проводиться за наявності на це дозволу компетентного органу. Процедура надання дозволу на перепланування та або переобладнання приміщень житлового будинку визначається Порядком надання дозволу на перепланування та/або переобладнання житлових та нежитлових приміщень в житлових будинках, що затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.09.2011 року № 673. Пунктом 2.1 вказаного Порядку визначено перелік документів, які подаєзаявник для одержання дозволу на перепланування до виконавчого комітету Сумської міської ради. Серед документів, перелік яких визначений вказаним пунктом, заявники повинні надати проектну документацію на перепланування приміщення та згоду всіх власників (співвласників), нотаріально завірену. [PERSON] замовлено та отримано відповідний технічний висновок щодо обстеження можливості перепланування житлового будинку (т.3 ас. 77). Фактично реалізувати наведені положення неможливо, оскільки одна сторона спору не може отримати від іншої сторони нотаріально завірену згоду співвласників будинку на проведення робіт по переобладнанню та переплануванню, тобто між сторонами існує спір, який можливо вирішити лише в судовому порядку. Судом встановлено, що висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14 від 05.06.2014 року містить докладний опис проведеного експертом дослідження та обґрунтовану відповідь з поставлених на вирішення експертизи питань. Оцінивши висновок за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, даний висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі, в зв'язку з чим позовні вимоги є обгрунтованим і законними, так як поділ в натурі часток будинку, надвірних господарчих споруд та земельної ділянки, не порушує цивільні права її власників. Суд вважає, що такий порядок розподілу домоволодіння та земельної ділянки не порушує права жодного із співвласників, буде сприяти чіткому врегулюванню між ними питань володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Таким чином, суд вважає, що необхідно провести розподіл будинку з надвірними спорудами та встановити порядок користування земельною ділянкою з встановленням сервітуту у спосіб заявлений [PERSON] з визнанням права власності на окремі будівлі та їх частини, згідно позовних вимог [PERSON] У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача [PERSON] відшкодування понесених витрат у сумі 10148 грн. 86 коп.. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]: судовий збір в сумі 1918 грн. 75 коп. (1163 грн. 15 коп. (т.1, а.с.1) + 94 грн. 10 коп. (т.1 а.с.92) + 94 грн. 10 коп. (т. 1, а.с. 110) + 474 грн. 76 коп. (т.2 а.с.200) + 92 грн.64коп. (т. 3 а.с. 110)), витрати на ІТЗ - 120 грн. (т.1. а.с. 2), за проведення судових експертиз та виклик експерта в судове засідання - 8110 грн. (245 грн. (т.2 а.с. 201) + 3400 (т. 2, а.с. 202) + 1665 (т. 2 а.с. 203) + 2800 грн. (т. 3, а.с. 94), згідно квитанції від 17.02.2014 року). На підставі і

Outcome: approved