Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з даним позовом, в якому просить скасувати постанову старшого державного виконавця Тарасюк Н.М. про арешт майна боржника від 14.08.2018 року та оголошення заборони його відчуження. Позов обгрунтовано тим, що відповідно до рішення Бершадського районного суду від 04.04.2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі по шістсот грн., на кожну дитину, щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 19.03.2012 року. 19.04.2012 року головним державним виконавцем Шевчук О.Ф. відділу державної виконавчої служби Бершадського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №52158090 (виконавчий лист №202/879/12 від 18.04.2012) про стягнення аліментів. 11 червня 2019 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Новокрещеновою Л.П. завірено заяву [PERSON] про відсутність заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів Станом на 01.07.2020 року, згідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у позивача відсутня заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 52158090. У червні 2020 року позивач випадково дізнався про наявність постанови старшого державного виконавця Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Тарасюк Н.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Позивач вважає, що даний арешт накладено неправомірно, оскільки заборгованості зі сплати аліментів у нього не було, а також його не було повідомлено про наявність постанови про арешт майна. Позивач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив слухати справу у його відсутність. Представник відповідача, старший державний виконавець Бершадського РДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерста юстиції (м. Хмельницький ) Остафійчук О.В. подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність , при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 04.04.2012 року вирішено стягувати з позивача [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, шістсот гривень, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19.03.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. За приписами ч. 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Відповідно до п.1 ч.1 статті 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Частиною 3 статті 26 Закону передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунку боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження, тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. 19.04.2012 року головним державним виконавцем Шевчук О.Ф. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32266111 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно повідомлення Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 06.11.2020 №338/3 встановлено, що у зв"язку з ліквідацією Єдиного реєстру виконавчого провадження, виконавче провадження № 32266111 було передано до Автоматичної системи виконавчих проваджень та присвоєно новий номер № 52158090. З матеріалів справи встановлено, що 14.08.2018 старшим державним виконавцем Бершадського РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Тарасюк Н.М. в межах виконавчого провадження № 52158090 винесено постанову про арешт майна боржника, яким накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Відповідні відомості були також внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 56608821 від 14.08.2018. Разом з тим, відповідно до заяви [PERSON] від 11.06.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області у позивача [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відсутність у позивача [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 52158090 також підтверджується розрахунком заборгованості по виконавчому провадженню № 52158090 за період з 01.04.2014 по 01.07.2020 наданим Бершадським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький). Відповідно до ч.1,2 ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. П.7 ч.4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Однак в порушення вказаної норми, незважаючи на відсутність у позивач заборгованості по сплаті аліментів, державний виконавець не вирішив питання про зняття арешту з майна [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Як визначено частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 317, 319, 321, 391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Порядок зняття арешту визначений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи викладене, та те, що арешт майна створює позивачу перешкоди в реалізації свого права на вільне розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved