Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

06 липня 2020 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Окрім неї в зазначеній квартирі зареєстровані її чоловік [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . На даний час шлюб між її сином та [PERSON] розірваний та остання майже два роки в спірній квартирі не проживає, а разом зі своєю матір`ю проживає в смт. Арбузинка Миколаївської області, створила нову сім`ю та чекає на народження дитини, однак залишається зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] . Зазначила, що витрати по оплаті комунальних послуг за відповідача, яка не мешкає за місцем своєї реєстрації, покладено на неї. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Южноукраїнську міську раду Миколаївської області. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, судові повістки надіслані на її адресу повернуто до суду з відміткою на конверті "Адресат відсутній" та "За закінченням терміну зберігання". Про час і місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті "Судова влада України". Представник третьої особи Южноукраїнської міської ради Миколаївської області не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує та просить розглядати справу без його участі. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу. Вислухавши позивача, дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено збереження права користування займаним житловим приміщенням за членами сім`ї у випадку припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири). При відсутності згоди між власником будинку і бувшими членами його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 оку № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, зокрема, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї, суд може продовжити пропущений строк. В судовому засіданні встановлено, що на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18 квітня 1996 року Відділом приватизації житла ВО "ЮУ АЕС", належить по 1/3 частки квартири [ADDRESS] /а.с. 6-7/. Як вбачається з копії довідки (про склад сім`ї та реєстрацію), дані на 16 червня 2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - квартиронайомач, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук /а.с. 8/. Згідно копій актів про не проживання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Будинок - 72" від 10 жовтня 2019 року та від 10 червня 2020 року, [PERSON] зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2018 року не проживає /а.с. 9, 10/. У судовому засіданні встановлено, що відповідач більше року у квартирі [ADDRESS] не проживає. Оскільки, [PERSON] з 2018 року, тобто більше року не проживає в квартирі [ADDRESS] , без поважних причин, вона втратила право користування нею, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved