Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

14.01.2021 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ « ПриватБанк», Банк) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.08.2011 року в розмірі 29692,81 грн. Ухвалою суду від 15.01.2021 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі, згідно частини третьої статті 274 ЦПК України вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін ( а.с.61-62). Позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтована тим, що [PERSON] (Відповідач) звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.08.2011 року. При підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додана до позову. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41000.00 грн., на підтвердження чого Позивачем додана Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, яка на 26.10.2020 р. становить 29692,81 грн. На підтвердження викладених у позовній заяві обставин, Банком надано: розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, Довідку про виданні картки, Копію заяви позичальника, копію Паспорту споживчого кредиту, Витяг з «Тарифів», Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», Копією наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг». Позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника у якому він також повідомляє, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення ( а.с.57). 9 лютого 2021 року від представника відповідача - адвоката Працевитого Г.О. до суду надійшов відзив на позов, із змісту якого вбачається , що відповідач в особі свого представника проти позову заперечує у повному обсязі та у його задоволенні просить відмовити з таких підстав. Як зазначає представник відповідача у відзивів, у дійсності з "Умовами та правилами надання банківських послуг", Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" Позичальник не був ознайомлений, не підписував їх, що підтверджується відсутністю підпису Позичальника на вказаних Умовах, а тому вказані документи не є частиною кредитного договору згідно ст. 207, 1055 ЦК України. Окрім анкети-заяви на отримання банківської картки для власного використання та власних розрахунків Відповідач жодних документів не підписував. Анкета-заява не містить підпису відповідача про те, що він виявив бажання отримати кредит в банку, або обрав певний вид картки. Представник відповідача звертає увагу, що за своєю формою Анкета-заява передбачає вибір споживачем відповідної послуги, яка може надаватися банком, як кредитором, а саме у відповідному розділі анкети передбачений вибір відповідної кредитної картки та встановлення кредитного ліміту за обслуговування, отримання Правил та тарифів. Також, в анкеті-заяві не вказана сума кредитного ліміту платіжної картки, відсутня процентна ставка, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Строк повернення кредиту також не вказаний. Доказів видачі на руки клієнту картки саме з кредитним лімітом та з погодженням клієнтом Правил та Умов, на які посилається позивач вказана Анкета-заява не містить. Заперечуючи проти розрахунку заборгованості банку, представник відповідача зазначає, що Банком було нараховано суму заборгованості за кредитним договором на підставі неодноразово змінюваних відсоткових ставок, комісій та штрафів, які не були погоджені Позичальником. Позичальник визнає факт зняття готівки за картки, але згідно з випискою та контррозрахунком заборгованості, сума знятих коштів є меншою за суму повернутих. Операції банку щодо нарахування відсотків та штрафів за карткою не визнає, оскільки вони не були погоджені сторонами. Крім того, представник Відповідача зазначає, що банком до матеріалів справи було долучено довідку про умови кредитування від 27.04.2018 р., та якою нібито підтверджується погодження Позичальника з інформацією щодо процентної ставки, та інших умов договору, проте вказану довідку Відповідач не підписував та не був з нею ознайомлений. В розділі «підпис споживача» стоїть підпис [PERSON] , який на думку Відповідача є скопійованим підписом з іншого документу. Підпис в 2018 р. позичальник ставив в банку лише під час отримання картки на планшеті банку.Фактично вказану довідку [PERSON] не підписував. Вказує, що вказана довідка не містить жодних посилань щодо її юридичної сили, належності її до договору від 16.08.2011 р. та до справи взагалі. Разом з відзивом на позовну заяву представником Відповідача, адвокатом Працевитим Г.О., подано клопотання про витребування доказів, а саме про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» оригіналу довідки про умови кредитування від 27.04.2018 р. з наявним на ній підписом [PERSON] ( а.с.92-93) Ухвалою суду від 12 лютого 2021 р. клопотання відповідача [PERSON] в особі представника адвоката Працевитого Г.О. задоволено. Зобов`язано позивача - АТ КБ «ПриватБанк» надіслати на адресу суду оригінал довідки про умови кредитування від 27.04.2018 року з наявним на ній підписом [PERSON] ( а.с.95-96). 16.03.2021 р., на виконання вказаної ухвали, на адресу суду надійшов листом АТ КБ «ПриватБанк» від 04.03.2021 р. № 434988-ВБ,яким зазначено, що [PERSON] 16.08.2011 року пройшов ідентифікацію ставши Клієнтом Банку. У зв`язку з цим, ще раз звернувшись до Банку, повторно Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Відповідач не укладав, але підписав Паспорт споживчого кредиту від 27.04.2018 року стилусом на планшеті, що регламентовано Постановою НБУ № 151 від 13.12.2019 р. «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», відповідно до якої власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою, це - цифровий власноручний підпис. У вказаному листі Банку від 04.03.2021 р. зазначено, що до позовної заяви долучено паперовий вигляд електронного паспорту споживчого кредиту, виходячи з чого Позивач не має можливості надати витребуваний оригінал на виконання вимог ухвали суду, оскільки позичальником фактично було вчинено саме власноручний підпис, але на електронному документі на екрані сенсорного пристрою. Таким чином представник банку зазначає, що підпис було вчинено власноручно без використання будь-яких додаткових даних в якості аналогу, і такий аналог не може вважатися електронним підписом лише на тій підставі, що він вчинений на екрані планшету ( а.с.102). 12.04.2021 р. відповідачем [PERSON] в особі представника адвоката Працевитого Г.О. надані письмові пояснення, в яких зазначається, що підписання банківських договорів стилусом на планшеті регламентовано Постановою НБУ №151 від 13.12.2019 р. «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», а спірні правовідносини щодо підписання довідки від 27.04.2018 р. мали місце до прийняття вказаної постанови НБУ № 151 від 13.12.2019 р., а тому дія цієї постанови не розповсюджується на спірний доказ - довідку про умови кредитування від 27.04.2018 року ( а.с.129-131). Представник позивача в судове засідання не з`явився ; в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності ( а.с.57). Представник відповідача - адвокат Димитрашко Д.В. в суді проти позову заперечує з підстав, викладених в наявних в матеріалах справи заявах по суті справи ; у задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 16 серпня 2011 р. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 16.08.2011 р. ( далі Заява). Заява про згоду з банківськими послугами містить анкетні дані [PERSON] , без зазначення, які саме послуги він бажає отримати на своє ім`я та яку банківську картку отримати. Заява також не містить інформацію щодо кредитного ліміту по платіжній картці кредитка «універсальна»/GOLD ( а.с.12). Додані позивачем до позовної заяви Витяг з «Тарифів» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису Відповідача про ознайомлення та погодження останнього з їх змістом та умовами ( а.с.15, 16-30). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (16.08.2011 р.) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 16 серпня 2011 року сума кредиту, процентна ставка за користуванням грошовими коштами, строк кредиту, тощо не зазначені. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа N 342/180/17, провадження N 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (далі - Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт), Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та копією Паспорту споживчого кредиту(оригінал якого на вимогу суду Позивачем надано не було, хоча в позовній заяві міститься позначення щодо наявності у Позивача оригіналу цього доказу), що надані Позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі по різним типам банківських карток: пільговий період користування коштами (до 30 днів за кожною тратою), процентна ставка у межах пільгового періоду, процентна ставка за межами пільгового періоду, процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку,пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також додаткові положення. Суд звертає увагу на те, що доданий Позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду» містить інформацію: « з 01.09.2014р. змінено процентну ставку по кредитам «Універсальна та «Універсальна ГОЛД» (зміну здійснено тільки для витрат здійснених після 01.09.2014р.). З 01.04.2015р. змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна та «Універсальна ГОЛД»: розмір процентної ставки, пені тощо.», хоча сама анкета-заява була підписана позичальником 16.08.2011 р., що свідчить про неможливість погодження вищезазначених умов та тарифів з позичальником. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тому суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 16серпня 2011 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Вказане підтверджується тим, що, підписуючи 16.08.2011 р. Заяву, Відповідач не міг бути ознайомлений із зазначеними Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду», зі змісту яких вбачається про зміну процентної ставки 01.09.2014р. та 01.04.2015р.. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16серпня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Також суд зауважує, що безпосередньо заява-анкета від 16.08.2011 р. не містить суми кредиту (розміру кредитного ліміту) і строку повернення кредиту (користування ним). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ « Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 1 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Щодо поданої Позивачем до матеріалів позову копії Паспорту споживчого кредиту від 27.04.2018 р.,суд зауважує, що не приймає вказаний доказ до уваги, виходячи з такого. Згідно частини четвертої статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Позивач у встановлений судом строк до 15 березня 2021 р. не надав на виконання ухвали суду від 12.02.2021 р., витребуваний оригінал Паспорту споживчого кредиту від 27.04.2018 року з наявним на ній підписом [PERSON] . Позивач не обґрунтував неможливість подання вказаного доказу у вказаний судом строк. Таким чином, враховуючи посилання [PERSON] на невчинення дій щодо підписання та ознайомлення з вказаною довідкою про умови кредитування від 27.04.2018 р., суд визнає вказану обставину невчинену з боку відповідача. Посилання представника банку на те, що вказаний документ хоча і було підписано на екрані сенсорного пристрою, проте підпис споживача не є електронним підписом, суперечить чинному законодавству, згідно з яким договір кредиту може бути підписано або в письмовому вигляді шляхом особистого проставлення підпису згідно частини другої статті 207 ЦПК України, або шляхом накладення електронного підпису в порядку Закону України "Про електронну комерцію". Суд також звертає увагу на те, що згідно з частиною третьою статті 207 ЦПК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Посилання представника банку на те, що підпис на паспорті споживчого кредиту є аналогом власноручного підпису, а не електронного, і таке підписання договору відповідає вимогам законодавства суперечить положенням абз. 3 частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", згідно з яким моментом підписання електронного правочину є його підписання з використанням аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, законодавство, що було чинним станом на момент підписання Паспорту споживчого кредиту від 27.04.2018 р., а саме частина третя статті 207 ЦК України та абз. 3 частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачали наявність окремої письмової згоди сторін з зразками відповідних аналогів їхніх власноручних підписів, проте доказів наявності такої угоди з оригіналами підписів представниками банку надано не було. Суд враховує та погоджується з доводами представника [PERSON] , адвоката Працевитого Г.О. щодо того, що накладення електронного підпису на електронний документ шляхом проставлення підпису стилусом на планшеті регламентовано Постановою НБУ №151 від 13.12.2019 р. «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», та згідно з положеннями вказаної Постанови такий підпис прирівнюється до електронного підпису, а Паспорт споживчого кредиту від 27.04.2018 р. було складено до прийняття вищезазначеної постанови, тобто в той період часу, коли підписання документів за допомогою стілуса на планшеті не було законодавчо регламентовано. Крім того, відповідно до ч. 2, 7 ст. 9, додатку 1 Закону України "Про споживче кредитування", паспорт споживчого кредиту це інформація, що надається кредитором споживачу перед укладенням кредитного договору, яка містить наявні та можливі схеми кредитування, та яка необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту - тобто інформація в Паспорті споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, не встановлює для сторін будь-яких прав чи обов`язків, та відповідно, в даній справі не може вважатися частиною вже укладеного договору від 16.08.2011 р. Таким чином, Паспорт споживчого кредиту від 27.04.2018 р. не береться судом до уваги, у зв`язку із тим, що можливість використання власноручного підпису клієнта, створеного на екрані електронного сенсорного пристрою, було регламентовано лише 13.12.2019 р. постановою Національного банку України № 151 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», тобто після виникнення спірних правовідносин - 27.04.2018 р. В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає доведеною позицію відповідача щодо непогодження з ним умов щодо нарахування за карткою процентів пені та штрафів на користь банку. Таким чином, суд повинен встановити суму фактично знятих та фактично повернутих коштів за рахунком позичальника, щоб встановити наявність або відсутність заборгованості (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 № 545/2248/17). Згідно з виписки за кредитом, наданої позивачем, та контррозрахунку заборгованості, всього позичальником було знято коштів за період 08.05.2018 р. по 08.12.2020 р. в сумі 74 729,33 грн. Повернуто позичальником коштів за період 08.05.2018 р. по 08.12.2020 р. на суму 77 233,63 грн. Залишок коштів на картці повинен становити 2504, 30 грн., що свідчить про відсутність заборгованості та є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача також відсутні.

Outcome: dismissed