Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

В травні 2014року [PERSON] звернуся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання недійсним договору іпотеки № 7607Z85 від 24.05.2007 року та договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 7607Z85 від 20.05.2008 року. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що в договорі про іпотеку № 7607Z85 від 24.05.2007 року предметом іпотеки були вказані майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено і яка в майбутньому стане власністю іпотекодавця, що суперечило на час укладання договору іпотеки положенням статті 5 Закону України "Про іпотеку" в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Позивач вважає, що у зв'язку із зазначеною невідповідністю закону, на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України та з врахуванням правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-8цс13, наявні підстави для визнання недійсними оспорюваних ним договорів. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2014 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання договорів недійсними. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного ним рішення всупереч положенням ч.1 статті 360-7 ЦПК України не враховано висновки Верховного суду України, які викладені у постанові від 15.05.2013року по справі № 6-36цс13, у постанові від 17.04.2013року по справі № 6-8 цс13, відповідно до яких майнові права на час укладання оспорюваного [PERSON] договору іпотеки не могли бути предметом іпотеки. Апелянт зазначає, що 24.05.2007 року він не мав можливості передати в заставу майнові права на частину нерухомого майна - об'єкт інвестування без згоди ТОВ „ФК „Регіон-Капітал" у письмовій формі, а мав можливість передати тільки право вимоги за договором № 30 про участь у фонді фінансування будівництва до ТОВ „ФК „Регіон-Капітал" на об'єкт інвестування або кошти, які підлягають поверненню згідно з умовами цього договору. Апелянт вказує, що передаючи в заставу зазначені майнові права на об'єкт інвестування в незавершеному будівництвом житловому будинку, йому не надано згоди управителя майном та інвестора об'єкта будівництва ТОВ ''ФК ''Регіон - Капітал'' у письмовій формі, що порушує вимоги ч.2 статті 583 Цивільного кодексу України та права [PERSON], як споживача його послуг. Апелянт також зазначає, що власником об'єкта будівництва до здачі його в експлуатацію є іпотекодавець за договором іпотеки, який укладено 25.07.2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю ''ФК ''Регіон-капітал'' та товариством з обмеженою відповідальністю ''Укрбудреконструкція'', тобто, забудовник - ТОВ ''Укрбудреконструкція''. Передаючи в заставу вказані майнові права на об'єкт інвестування ( квартиру) в незавершеному будівництвом житловому будинку апелянту, як він вказує, не надано згоди власника об'єкта будівництва ТОВ '' Укрбудреконструкція'', тобто, не надано власником майнове право з правом їх застави. Апелянт зазначає, що оскільки частину майна, яка є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки нормам права, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч.1 статті 203, ч.1статті 205 Цивільного кодексу України. [PERSON] вказує, що 24.05.2007 року під час укладення між сторонами оспорюваного ним договору іпотеки були порушені положення статті 5 Закону України „Про іпотеку", в редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. За даних обставин апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні вимог його позову про визнання недійсними оспорюваних ним договорів. В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та третя особа просять апеляційну скаргу [PERSON] відхилити у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2014 року. В судове засідання апеляційного суду третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи ( а.с. 195-196, 208), не з'явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі положень п.4ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті заявлених позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України", - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договорів недійсними. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між [PERSON] та ТОВ ''Фінансова компанія Регіон-капітал", яка здійснює діяльність із залучення коштів фізичних осіб-установників управління майном для фінансування об'єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю було укладено договір № 30 про участь у фонді фінансування будівництва від 25.04.2007 року, згідно з яким [PERSON] на підставі повного визнання ним Правил ФФБ створеного ТОВ ''Фінансова компанія Регіон-капітал" фонду фінансування будівництва типу"А" забудовником ТОВ "Укрбудреконструкція" об'єкту нерухомості за адресою: м.Чернігів, вул.Воїнів-Інтернаціоналістів,41-А, передав Управителю (ТОВ ''Фінансова компанія Регіон-капітал") у довірчу власність кошти з метою отримання у власність Об'єкта інвестування - квартири [ADDRESS]. Згідно із договором уступки майнових прав на нерухомість № 29 від 24.05. 2007 року, ТОВ ''Фінансова компанія Регіон-капітал" зобов'язувалось передати у власність довірителю трикімнатну квартиру [ADDRESS]. 24.05.2007 року позивачу було видано свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва фінансової компанії ''Регіон-капітал", в якому об'єктом інвестування вказана квартира [ADDRESS]. 24.05.2007 року між [PERSON] та ВАТ ''Державний експортно-імпортний банк України" було укладено кредитний договір № 7607С29 (а.с. 6-17), в який були внесені зміни і доповнення згідно договорів №7607С29-1 від 20.05.2008року, №7607С29-2 від 15.01.2010року, №7607С29-3 від 15.03.2010року. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, банк надав позивачу кредит у сумі 65432,09 швейцарських франків, що є еквівалентом 265000,00 грн., з кінцевою датою погашення 29.12.2020 року для оплати пайової участі у будівництві житла: 3-х кімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] згідно із договором №30 від 25.04.2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного з ТОВ''Фінансова компанія ''Регіон-Капітал" та довідкою №49 від 25.04.2007року.Кредит надавався на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, кредит було надано в безготівковій формі, шляхом продажу кредитних коштів через касу банку за рахунок позичальника з подальшим зарахуванням кредитних коштів на поточний рахунок позичальника та перерахуванням на рахунок ТОВ ''Фінансова компанія ''Регіон-Капітал". Для забезпечення виконання зобов'язання, згідно із іпотечним договором № 7607Z85 від 24.05.2007 року, [PERSON] передав в іпотеку майнові права на трикімнатну квартиру, робочий [ADDRESS], будівництво якої не завершене і яка в майбутньому стане власністю іпотекодавця - до оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності на вищевказану квартиру, яка після оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності стане забезпеченням виконання зобов'язань іпотекодавцем за кредитним договором (а.с.18-23).Згідно із договором іпотеки, майнові права на вищевказану квартиру, будівництво якої не завершено, підтверджуються такими документами: договором №30 про участь у Фонді фінансування будівництва від 25.04.2007 року, укладеним між іпотекодавцем і ТОВ ''ФК ''Регіон-капітал"; договором уступки майнових прав на нерухомість №29, укладеним між іпотекодавцем та ТОВ ''ФК ''Регіон-капітал" 24.05.2007 року; свідоцтвом про участь у фонді фінансування будівництва фінансової компанії "Регіон-капітал" від 24.05.2007 року, виданим ТОВ ''ФК ''Регіон-капітал". Після завершення будівництва квартира продовжує бути предметом іпотеки за цим договором, при цьому внесення змін та доповнень до цього договору не вимагається, якщо іпотекодержатель не висуне вимогу до іпотекодавця про внесення змін та/або доповнень до цього договору в частині опису предмета іпотеки. Предмет іпотеки передається іпотекодавцем в іпотеку разом зі всіма складовими частинами, внутрішніми системами, поліпшеннями, які існують на час укладення цього договору та можуть виникнути у майбутньому. Договором від 20.05.2008 року внесено зміни та доповнення до іпотечного договору №7607Z85 від 24.05.2007року(а.с.24-25), предметом іпотеки визначено трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.12.2013 року (а.с.96-97)позов публічного акціонерного товариства ''Державний експортно-імпортний банк України" до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 7607С29 від 24.05.2007 року в сумі 38850 швейцарських франків, заборгованості за процентами в сумі 2586,89 швейцарських франків, пені за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 6154,54 грн., а всього на загальну суму 375689,06 грн., суд звернув стягнення на предмет іпотеки-трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та стягнув 3441 грн. судового збору. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29.01.2014 року вказане рішення Деснянського районного суду м. Чернігова було залишено без змін. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2013 року (а.с.92-93) відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до публічного акціонерного товариства ''Державний експортно-імпортний банк України" про захист прав споживачів, а саме: про визнання недійсними укладених з відповідачем договору іпотеки від 24.05.2007 року № 7607Z85 зі змінами, внесеними договором від 20.05.2008 року № 7607Z85, та договору поруки від 24.05.2007 року № 7607Р10; виключення з Державного реєстру іпотек запису № 1120 про державну реєстрацію договору іпотеки від 24.05.2007 року № 7607Z85 і запису № 2762 про державну реєстрацію договору від 20.05.2008 року № 7607Z85 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 24.05.2007 року № 7607Z85; виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису за № 2763 від 20.05.2008 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 24.05.2007 року № 7607Z85. Вказані позовні вимоги позивачами заявлялись з підстав, що кредитний договір є неукладеним і недійсним, в договорі відсутні істотні умови, а їх зміст не можна встановити, виходячи з норм чинного законодавства; під час укладення договору відповідачем не було надано повної інформації щодо сукупної вартості кредиту, податкового режиму сплати відсотків та не проведено переддоговірну роботу. Крім того, позивачі вважали договір недійсним і таким, що не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки під час його укладення відповідачем застосовано обман, який полягає в тому, що відповідач не мав належної суми швейцарських франків і реального наміру надавати кредит у вказаній іноземній валюті, що згідно статті 230 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору недійсним. Позивачі посилались на положення статті 548 Цивільного кодексу України і вважали вказані вище обставини безумовною підставою для визнання недійсними іпотечного договору та договору поруки, що в силу положень статті 548 Цивільного кодексу України тягне за собою й недійсність договорів про забезпечення. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13.11.2014 року вказане рішення Деснянського районного суду від10.10.2013року було залишено без змін ( а.с. 94-95). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.12.2013 року задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства ''Державний експортно-імпортний банк України" до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства ''Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість за договором поруки № 7607Р10 від 24.05.2007 року по кредитному зобов'язанню за кредитним договором № 7607С29 від 25.05. 2007 року, укладеним між ВАТ ''Державний експортно - імпортний банк України" та [PERSON] в розмірі 41436,89 швейцарських франків та 6154,54 грн. та судовий збір в розмірі 3 441,00 грн. (а.с. 98-101). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29.01.2014року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.12.2013 року в частині стягнення з [PERSON] на користь ВАТ ''Державний експортно-імпортний банк України" судового збору в розмірі 3441 грн. скасовано, в іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.102-104). Згідно із зазначеним рішенням, матеріалами справи підтверджено волевиявлення сторін кредитного договору № 7607С29 від 24 травня 2007 року на надання - отримання кредиту в іноземній валюті-швейцарських франках, а також факт отримання [PERSON] кредитних коштів в швейцарських франках. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того що, правовідносини, які склалися між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України „Про іпотеку" та Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", оскільки банк надавав кредит позичальнику-довірителю ФФБ для участі у ФФБ. При цьому в оскаржуваному рішенні зазначено, що суд першої інстанції не може застосувати до вказаних правовідносин правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-8цс13 і на яку посилається позивач в обґрунтування вимог заявленого позову, оскільки правовідносини, про які йдеться мова у вказаній постанові Верховного Суду України, не є подібними до правовідносин, які виникли між сторонами по даній справі. Судом першої інстанції вказано, що згідно договору № 30 про участь у фонді фінансування будівництва від 25.04.2007 року, об'єктом інвестування було визначено квартиру [ADDRESS], який був закріплений за позивачем, кредит надавався саме на фінансування будівництва, яке здійснювалося за вищезазначеним договором № 30, про що зазначено в статті 1 кредитного договору, фактично в іпотеку було передано майнові права на об'єкт інвестування, у відповідності до статті 50 Закону України ''Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", а отже відсутні підстави для визнання договору іпотеки від 24.05.2007року, а також договору про внесення до нього змін від 20.05.2008 року, недійсними відповідно до статтей 203,215 Цивільного кодексу України. Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Згідно п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-8 цс13 (постанова Верховного Суду України від 17 квітня 2013року (а.с.28-34)), у статті 5 Закону України від 05.06.2003 року № 898-ІV ''Про іпотеку''(у редакції з 12.05.2006 року по 14.01.2009 року) указаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Водночас поняття „іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008 року N 800-VI „Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України „Про іпотеку". У вказаній правовій позиції висловлено, що суди дійшли правильного висновку про те, що при укладенні договору іпотеки 01.10.2007 року були порушені положення статті 5Закону України ''Про іпотеку''(у редакції станом на 01.10.2007року), оскільки майнові права на окремі приміщення у житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2013року в справі № 6-36 цс 13 ( а.с. 184-189). Правовідносини, які склалися між сторонами по справі, і зокрема, правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України ''Про іпотеку'', Цивільним кодексом України, в тому числі, і Законом України ''Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю'', який установлює обов'язковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво. Разом з тим, необхідно зазначити, що приписи Закону України ''Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю'' застосовуються до спірних правовідносин лише в тій частині, в якій вони не суперечать Закону України ''Про іпотеку'' від 05.06.2003 року, зокрема, статті 5 вказаного закону в редакції від 12.05.2006 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. За змістом частин 1,3 статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно із ч. 1 статті 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч. 2 статті 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності право чину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статтей 1, 5 Закону України „Про іпотеку" у редакції, яка була чинною на час укладення іпотечного договору майнових прав, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Статтею 5 Закону України від 05.06.2003року № 898-ІV '' Про іпотеку'', у редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваного позивачем договору іпотеки, визначений вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Водночас поняття „іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав в Законі України '' Про іпотеку'' відсутні(в редакції від 12.05.2006року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема, статті 5 Закону України „Про іпотеку" не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008 року N 800-VI „Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі Закону України „Про іпотеку". Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Закон України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" дає визначення поняття „майнові права", які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (статті 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є „чуже майно", а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як „право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Виходячи з правового аналізу положень Цивільного кодексу України, Закону України „Про іпотеку", майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що 24.05.2007 року під час укладення договору іпотеки № 7607Z85 між відкритим акціонерним товариством ''Державний експортно-імпортний банк України'' та [PERSON] були порушені положення статті 5 Закону України від 05.06.2003року № 898-ІV '' Про іпотеку''( у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Оскільки майнові права на відповідну квартиру в незавершеному будівництвом жилому будинку відповідно до положень Закону України ''Про іпотеку'' в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом іпотеки, вказані майнові права були неправомірно передані в іпотеку, і за даних обставин оспорюваний позивачем договір іпотеки від 24.05.2007 року є недійсним в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України, як такий, що укладений з порушенням вимог статті 5 Закону України '' Про іпотеку'' ( в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). За даних обставин, оскільки є недійсним договір іпотеки №7607Z85 від 24.05.2007 року, то підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині визнання недійсним договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №7607Z85 від 20.05.2008 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством ''Державний експортно-імпортний банк України'' та [PERSON], посвідченим 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2763. Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, на користь [PERSON] підлягає стягненню з публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" 365грн.40коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених позивачем судових витрат: 243 грн.60 коп.- сплачений позивачем судовий збір за подання до суду позовної заяви (а.с.1 (три квитанції) + 121грн. 80 коп. - сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги ( а.с. 173-174).

Outcome: approved