Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

12 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, в позові посилалася на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу позивачка та відповідач мають двох спільних неповнолітніх дітей дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Відповідач працездатний і в змозі надавати кошти на утримання дітей, інших утриманців не має, тому позивачка просила стягувати з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, користуючись своїми правами уточнила, що з відповідача слід стягнути на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1000,00 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягненнями ними повноліття. Зазначала, що старша донька має незадовільний стан здоров'я, що підтверджується відповідною довідкою з медичного закладу. Відповідач, позовні вимоги визнав частково, просив суд задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання спільних дітей в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з неповнолітніх дітей. Зазначав, що має незадовільний стан здоров'я хворіє на цукровий діабет, на час розгляду справи в суді ніде не працює, має нерегулярний дохід. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши в судовому засіданні свідків зі сторони позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. У відповідності з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони по справі в період з 26.11.1994 року по 10.10.2015 року перебували в шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду (а.с. 7, 8), від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю (а.с. 9), що не заперечується відповідачем по справі. Відповідач по справі [PERSON], [INFO], відповідно до довідки Поліклінічного відділення Великобагачанської центральної районної лікарні від 11 травня 2017 року, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога, діагноз: цукровий діабет ІІ типу, середня ступінь важкості (а.с. 36). Донька відповідача по справі [PERSON], [INFO], відповідно до довідки Великобагачанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 11 травня 2017 року, знаходиться на "Д" обліку, діагноз: Дискінезія ЖВШ, ожиріння І ступеню (а.с. 39). Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей з грудня 2016 року не надає, пояснюючи це тим, що не має роботи та будь-яких інших доходів, хоча зобовязаний утримувати дітей та має таку можливість, оскільки є працездатним. Будь-яких доказів того, що відповідач має обмеження чи інвалідність, до суду не надано. При цьому суд бере до уваги показання свідка [PERSON], яка в судовому засіданні показала, що батько з грудня 2016 року не має можливості допомагати їй грошима, так як ніде постійно не працює, але підробляє, надаючи послуги з перевезення, тому суд з огляду на позицію відповідача, вважає, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід і даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної ради України №789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дослідивши та проаналізувавши в судовому засіданні зібрані докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач визнає ту обставину, що має мінливий дохід, стан здоровя відповідача, що має діагноз: цукровий діабет ІІ типу, середня ступінь важкості, відсутність інших утриманців, працездатний, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість виконувати передбачений нормами закону обовязок утримувати своїх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд бере до уваги стан здоровя доньки відповідача [PERSON], що остання знаходиться на "Д" обліку у лікаря, діагноз: Дискінезія ЖВШ, ожиріння І ступеню, а також те, що згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня становить 1777 гривень, зважаючи, що дитину зобов'язані утримувати обоє батьків, приходить до висновку, що вимоги позивача слід задовольнити частково. Стягнути аліменти на користь позивачки на утримання дітей у такому розмірі, а саме: 1) на утримання сина відповідача [PERSON], [INFO], з урахуванням стану здоровя відповідача, відсутності сталого заробітку, вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, у розмірі 600 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; 2) на утримання доньки відповідача [PERSON], [INFO], з урахування стану здоровя відповідача та дитини, відсутності у відповідача сталого заробітку, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у розмірі 900 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд враховував, що позивачем не надані до суду будь-які обєктивні докази, які б свідчили, що відповідач має щомісячний дохід в розмірі, який після сплати аліментів у розмірі 2000 гривень на утримання дітей, буде перевищувати суму прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленої ЗУ "Про Державний бюджет на 2017 рік". Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, розвиток здібностей дитини та її санаторно-курортне лікування належать до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, отже не входять до складу аліментів, а тому посилання позивачки на те, що вона оплатила підготовче навчання доньки, що підтверджується відповідною копією договору про надання освітніх послуг (а.с. 14), не враховуються судом при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача та відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили обставини, які були враховані судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоровя відповідача, доньки відповідача [PERSON], нерегулярний дохід відповідача, проживання дітей з позивачкою, інших обставин, що мають істотне значення для справи, суду не повідомили. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial