Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції, Головного управління Держаної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю державного виконавця. Дана позовна заява мотивована тим, що на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області з 16.05.2014 року знаходяться на виконанні виконавчі документи про стягнення зі [PERSON] на користь позивача заборгованості в розмірі 5000,00 грн., 3 % річних в розмірі 367,40 грн. та витрат по сплаті судового збору 229,40 грн. У зв'язку з тим, що державний виконавець не виконував рішення суду в межах, в спосіб та в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», позивач не отримав присудженої йому суми, він звернувся до суду зі скаргою на незаконну бездіяльність державного виконавця про виконанні виконавчих листів по даній справі. Ухвалою від 01 вересня 2014 рок Слов'янського міськрайонного суду скарга позивача була задоволена та суд визнав незаконною бездіяльність державного виконавця при виконанні даних виконавчих листів. Дана Ухвала суду є чинною та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини протиправних дій державного виконавця не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи. Отже, рішення суду про стягнення грошових коштів на користь позивача не було виконано через бездіяльність державного виконавця. Таким чином, внаслідок бездіяльності державного виконавця позивачу була спричинена матеріальна шкода в сумі 5596,80 грн.(5000,00 грн. + 367,40 грн. + 229,40 грн.) через невиконання державним виконавцем рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки у справі № 253/9058/13-ц. Відповідно до Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави та органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчих дій, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому Законом. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати від за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як роз'яснено в п. 28 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішенням, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини 2 статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди в такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Позивач вважає, що саме таким доказом є Ухвала Слов'янського міськрайонного суду від 01 вересня 2014 року, якою визнана бездіяльність державного виконавця при виконавчих листів № 253/9058/13-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним та юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом за рахунок держави. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного Законодавства України. Зокрема, при вирішенні цієї справи, застосуванню підлягає Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права. Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 22 червня 2004 року у справі «Броньовський проти Польщі», принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися не виконаними, завдаючи при цьому шкоди одній з стороні. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішень, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду. Просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного Казначейства України збитків, завданих під час здійснення виконавчого провадження у справі № 253/9058/13-ц в сумі 5596,80 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути дану справу без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача - Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції не з'явився, однак, до суду надійшло клопотання від ВДВС Дружківського міськрайонного управління юстиції про розгляд справи без участі їх представника. Також, в клопотанні зазначено, що 22.02.2016 року при органах ДВС управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області створено робочу групу, яка виконує функції та приймає рішення щодо примусового виконання виконавчих документів, боржників, або їх майна, які перебувають на тимчасово не підконтрольній українській владі території. Відповідно до зазначеної постанови на Дружківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області покладено функції відділів державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області по прийняттю рішень щодо примусового виконання виконавчих документів боржники або майно за якими перебувають на тимчасово непідконтрольній українській владі території та проводити інші дії, передбачені законодавством. Перевіркою в Єдиному Державному реєстрі виконавчих проваджень станом на 27.04.2016 року виконавче провадження по справі № 253/9058/13-ц про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 5000,00 грн., 3 % річних в розмірі 367,40 грн., витрат зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн. зареєстрованим не значиться і на виконанні у відділі не перебуває. Матеріали виконавчих проваджень залишені в зоні проведення активної фази АТО, де був раніше розташований відділ, тому передача виконавчих проваджень з об'єктивних причин на даний час не може бути здійснена, надати інформацію та зазначеному виконавчому провадженню та виготовити копії документів на даний час є неможливим. Відповідач - Головне управління державної казначейської служби України у Донецькій області, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, що не суперечить вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 45 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором Слов'янської місцевої прокуратури до суду надано заяву, в якій зазначено, що безпідставне стягнення бюджетних коштів створює загрозу економічним інтересам держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання коштів державного або місцевого бюджету, що може призвести до неможливого фінансування видатків бюджетів, у т. ч. захищених. Компетентним суб'єктом. Який має здійснювати захист вказаних інтересів, є Державна казначейська служба України. так, за Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом президента України від 13.04.2011 року № 460/2011 органи казначейства реалізують державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Разом з тим, органи казначейства здійснюють лише обслуговування бюджетних коштів. Вони не відповідають за рішення, дії або бездіяльність органів виконавчої влади, не уповноважені підтверджувати або спростовувати їх протиправність. А також не володіють фактичними даними про наявність або відсутність підстав для відшкодування. У зв'язку з цим, органи казначейства не можуть здійснити належний захист інтересів держави у правовідносинах відшкодування бюджетних коштів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд доходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави та органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчих дій, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому Законом. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати від за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як роз'яснено в п. 28 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішенням, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини 2 статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди в такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Позивач вважає, що саме таким доказом є Ухвала Слов'янського міськрайонного суду від 01 вересня 2015 року, якою визнана бездіяльність державного виконавця при виконавчих листів № 253/9058/13-ц. Однак, з таким висновком позивача неможливо погодитись виходячи з наступного. Як видно зазначеної Ухвали Слов'янського міськрайонного суду від 01 вересня 2015 року, судом, відповідно до ст. 383 ЦПК України визнана незаконною бездіяльність державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міськрайоннорго управління юстиції Золотухіна С.В. по невиконанню виконавчого провадження № 43317753 за виконавчими листами від 19.02.2014 року за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки № 253/9058/13-ц про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості 5000,00 грн., 3% річних -367,40 грн. та витрат по сплаті судового збору - 229,40 грн. за період з часу закінчення строку до добровільного виконання до початку АТО на території м. Горлівка. При розгляді скарги [PERSON] на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції встановлено, що державний виконавець Золотухін С.В. виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень по примусовому виконанню вищезазначених виконавчих листів та згідно з ч. 2 ст. 2 У «Про виконавче провадження» боржнику наданий строк до 7 днів для добровільного виконання рішення суду. Дані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи виходячи з вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Але ж, відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України". Отже, антитерористична операція була розпочата 14 квітня 2014 року. Слід зазначити, що виконавче провадження по виконанню вищезазначених виконавчих документів було відкрите 16.05.2014 року, тобто вже після початку антитерористичної операції, а тому суд не може прийняти до уваги Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду від 01 вересня 2015 року, на яку посилається позивача, як на підставу підтвердження спричиненої йому шкоди внаслідок незаконної бездіяльності державного виконавця. Крім того, дана Ухвала суду не містить висновків про те, що внаслідок бездіяльності державного виконавця виконання рішення суду взагалі неможливо. Натомість, в теперішній час на Дружківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області покладено функції відділів державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області по прийняттю рішень щодо примусового виконання виконавчих документів, боржники або майно за якими перебувають на тимчасово непідконтрольній українській владі території та проводити інші дії, передбачені законодавством. Діючим законодавством України передбачена можливість для позивача відновити втрачене судове провадження (ст.ст.402-409 ЦПК України), отримати дублікат виконавчого листа, замість втраченого оригіналу (ст. 370 ЦПК України), поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання (ст. 371 ЦПК України) та пред'явити виконавчий документ до виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Як встановлено в судовому засіданні прийняття рішень щодо примусового виконання виконавчих документів боржники або майно за якими перебувають на тимчасово непідконтрольній українській владі території та проводити інші дії, передбачені законодавством, покладено на Дружківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Однак, виконавче провадження по примусовому виконанню вищезазначених виконавчих документів у Дружківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не перебуває. Отже, своїми правами позивач не скористався, тому, суд вважає, що положення ст.ст 1173, 1174 ЦК України не можуть бути застосовані раніше, ніж позивач вичерпає всі можливі заходи, що передбачені законодавством України, для захисту своїх прав та законних інтересів. Тільки у випадку неспроможності захистити та відновити права і охоронювані законом інтереси громадянина, у такого громадянина виникає право вимоги до держави. Таким чином, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є передчасними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed