Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

позивач та її представник уточнивши вимоги та просять суд стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця міста Старокостянтинів Хмельницької області, жителя [ADDRESS], аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до повноліття дітей, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про судовий збір" звільнити її від сплати судового збору, мотивуючи свій позов наступним. 22 січня 2000 року між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 22.01.2000 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 02. Від спільного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вже тривалий час вона з відповідачем спільного побуту не веде та разом не проживає. Станом на сьогодні, у провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обоє їхніх дітей проживають з нею, та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач участі у вихованні та утриманні наших спільних дітей не приймає. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХП і набула чинності для України 2" вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на Рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, кожній дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, і вона одна у повній мірі не можу його забезпечити своїм дітям. Зі свого боку, вона прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дочок, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітніх дітей, їх повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та належно забезпечити інші життєві потреби. Відповідно до ст. 141 та ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття є спільним обов'язком батьків: як батька, так і матері, який має виконуватись з дотриманням загального принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини. Станом на сьогодні весь обов'язок матеріального забезпечення дітей відповідач переклав на неї, що неприпустимо з огляду на діючі норми законодавства України, а також усі моральні та етичні засади суспільства. Вона прикладає всіх зусиль для повноцінного розвитку дітей та намагається забезпечити їм рівень життя, який сприятиме створенню належних умов проживання для дитини. Так, наприклад, її діти забезпечені сезонним одягом, та необхідним харчуванням, діти відвідують навчальний заклад. Окрім цього, відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати свою родину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В даний час чоловік не виконує належним чином обов'язки з утримання неповнолітніх дітей та не надає належної матеріальної допомоги своїй сім'ї. Він взагалі не дає грошей в сім'ю і вважає це не своїм обов'язком, що ставить її та дітей у вкрай скрутне матеріальне становище. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру частки заробітку (доходу) Відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, просить суд взяти до уваги те, що відповідач на даний момент працевлаштований і має стабільний дохід, а тому має можливість надавати допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Окрім цього, він є учасником бойових дій в зоні АТО, та регулярно отримує непогану грошову допомогу. Необхідно відмітити, що аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей та осіб на утриманні у нього немає. Оскільки відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та добровільно про сплату аліментів домовитися з ним не вдалося, вона змушена звертатися до суду також з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на те, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня по 30 червня 2018 року - 1 492 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - становить 1860 грн., а також те, що відповідно до 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом, розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей у даній справ: становити 1/3 від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття щомісяця. На її думку, при сплаті відповідачем щомісяця аліментів у розмірі 1/3 від усіх видів його доходу на дітей, забезпечується їхня рівність при несенні обов'язку їх утримання. Окрім цього, виплата не погіршить його власного фінансового становища та забезпечить сумлінне і своєчасне виконання судового рішення. Оскільки, добровільно про сплату аліментів домовитися їм не вдалося, вона змушена звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає, вважає свої позовні обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Будь-яких заяв, заперечень чи відзивів на позов від відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Вислухавши позивача та її представника, які не заперечують проти розгляду справи у заочному порядку, дослідивши письмові докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 15 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що між сторонами - [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований 22.01.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 02. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками: неповнолітніх [PERSON], [INFO] (а.с. 8), та [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно довідки, виданої виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області від 04.04.2018 року вбачається, що діти позивача - дочки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на утриманні [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до від 6 до 18 років, який на час розгляду справи в суді відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII від 07.12.2017, становить 1860 грн.; матеріальне становище та стан здоров'я дитини, стан здоров'я, матеріальне становище відповідача та позивача, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Суд вважає, що отримання аліментів в меншому розмірі, ніж законодавчо визначено, є порушенням прав дитини. Згідно із ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 05.04.2018 року. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач має посвідчення учасника бойових дій, що дає підстави для суду звільнити його від сплати судового збору на підставі п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій (посвідчення серії [NUMBER] виданого 17.02.2015 р.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved