Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ВАТ КБ «Надра» , у якому просив визнати недійсним кредитний договір №2348/06/07-к від 09.11.2007 року. В обґрунтування позову зазначив, що банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті оскільки не надано ліцензію на здійснення операцій в іноземній валюті, існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором оскільки в зв'язку із підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла. Крім того умови договору є несправедливими, зокрема у частині повернення кредиту у валюті, оскільки усі ризики знецінювання національної валюти відповідач поклав на позивача та не попередив його про валютні ризики, а також позивачем недодержано вимоги ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначав, про відсутність належного переоформлення договору на іншу юридичну особу та ненадання доказів правонаступництва, а тому вважав, що договір має бути в цілому визнаний недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та прохав відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України" від 18.03.2004, № 1618-IV, (надалі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №2348/06/07-к, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 20350 доларів США за програмою «Перше житло» Строк погашення кредиту до 09.11.2027 року (а.с.12-16). У забезпечення виконання Договору 09.11.2007 року було підписано Договір іпотеки №2348/06/07-К, предметом якого є квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.17-18). Відповідно до п.1.1 вищезазначеного кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 20350 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Перше житло». В розділі 1 кредитного договору визначено цільове використання кредиту -проведення розрахунків по договору купівлі-продажу серія ВЕХ №712498 від 09.11.2007р., що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно (квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], витрати позичальника пов'язані з оформленням Кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим Договором. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,09% річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Строк кредиту -до 09 листопада 2027 року. Відповідно до п.3.3.1 кредитного договору визначена щомісячна сума мінімально-необхідного платежу яка складає 225,53грн В прозділі 4.4. Договору передбачено умови дострокового та часткового погашення кредиту, умови перерахунку кредиту, можливість відстрочення сплати платежів. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов'язків є договір. Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивачу [PERSON] на підставі кредитного договору та його анкети-заяви було надано кредит в сумі 20350 доларів США 00 центів. За цим Договором Позивач також отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 20000 дол. 00 цента США, що підтверджується заявою на отримання готівки. П.1 ст. 626 визначає що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав га обов'язків. Отже, договір є правовою формою узгодження волі двох сторін, спрямованої на досягнення певного правового результату. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Таким чином, при укладенні договору позивач був згодний на одержання кредиту в іноземній валюті. Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року N 496 офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США. установлюється щоденно. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. З аналізу ст.1054 ЦК України вбачається, що валютні ризики несе позичальник. Частиною 1 ст. 652 ЦК України, на підставі якої зокрема пред'явлено даний позов, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 Крім того з вищезазначених норм закону вбачається, що істотна зміна обставин, може бути підставою лише для розірвання договору та не має наслідком недійсність останнього, як про це зазначає позивач. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із положеннями ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Отже відповідно до статей 4, 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами, зміст правочину має відповідати: ЦК; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. При цьому правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затвердженими Постановою НБУ від 10.05.2007 року №168 деталізовано, що саме включає в себе поняття детального розпису сукупної вартості кредиту, зокрема передбачається надання детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір містить детальну інформацію про умови кредитування, а посилання представника відповідача про попередження позивача про валютні ризики та ознайомлення із усіма умовами кредитування підтверджуються підписом позивача в анкеті-заяві Клієнта, згідно якої з умовами кредитування позивач ознайомлений. Крім того застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Зазначені вище висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Постановою НБУ від 10.05.2007 року №168 також не передбачено необхідність письмового попередження про валютні ризики та невизначено недійсність кредитного договору наслідком ненадання такої інформації під час укладання кредитного договору. Суд також звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним. За змістом ст. ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов. Посилання позивача на відсутність у відповідача ліцензії щодо здійснення валютних операцій, спростовується наданою позивачем копією банківської ліцензії №21 видану НБУ 23 серпня 2002 року , дозволом №21-2 від 04.11.2005 року та додатком до Дозволу №21-2 від 04 11 2005 року. Посилання відповідача на підписання кредитного договору від імені ВАТ КБ «Надра», особою, що не мала відповідних повноважень на такі дії, в судовому засіданні не підтвердилось, оскільки належних та допустимих доказів цього суду надано не було, клопотань про витребування доказів, незважаючи на роз'яснення судом сторонам відповідних прав суду не заявлялось. Посилання позивача на неповідомлення його належним чином про зміну організаційно-правової форми ВАТ КБ «Надра» не має наслідком недійсність кредитного договору, оскільки на час його укладання зазначених обставин не існувало. Крім того, в додатковому договорі про внесення змін і доповнень № 3 до кредитного договору від 22 жовтня 2014 року, підписаному сторонами зазначається змінена назва сторони договору - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». Твердження позивача, про належність підпису на вищезазначеному договорі іншій особі, належними доказами по справі не підтверджено, на роз'яснення суду клопотань про призначення відповідних експертиз не надано. Таким чином, враховуючи сукупність досліджених судом фактів, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору відповідають нормам цивільного законодавства та їм не суперечать, договір підписаний сторонами, що свідчить про досягнення згоди щодо істотних умов цього договору. Обставин з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною щодо вищезазначеного кредитного договору в судовому засіданні не встановлено, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed