Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.01.2008 року між ВАТ ,,Сведбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2706/0108/71-028. Відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти для споживчих потреб у розмірі 100000 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом до 25.01.2033 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує. У зв'язку з чим станом на 08.07.2015 року наявна заборгованість в сумі 2305627,71 грн. з яких: тіло кредиту - 2017347,15 грн.; відсотки - 238253,92 грн.; пеня - 47274,92 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу та по відсотках кредиту - 333,78 та 2417,94 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 25.01.2008 року було укладено договір іпотеки згідно якого ВАТ «Сведбанк» в іпотеку було передано нерухоме майно а саме: двокімнатну квартиру № [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. 25.01.2008 року. 25.05.2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено догорів купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами за кредитними та забезпечувальними договорами. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив, подавши до суду заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2706/0108/71-028. Відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти для споживчих потреб у розмірі 100000 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом до 25.01.2033 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує. У зв'язку з чим станом на 08.07.2015 року наявна заборгованість в сумі 2305627,71 грн. з яких: тіло кредиту - 2017347,15 грн.; відсотки - 238253,92 грн.; пеня - 47274,92 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу та по відсотках кредиту - 333,78 та 2417,94 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ ,,Сведбанк" та [PERSON] 25.01.2008 року було укладено договір іпотеки згідно якого ВАТ ,,Сведбанк" в іпотеку було передано нерухоме майно а саме : квартиру № [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. 25.01.2008 року. 25.05.2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено догорів купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Із змісту ч. 1 ст. 38 та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України „Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Крім того, 29.12.2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" щодо посилення захисту прав позичальників» за змістом якого, абзац перший пункту 1 викладений у такій редакції: "1) не може бути примусово або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріусу стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", а також не може бути проведене у будь-якому порядку примусове виселення мешканців такого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті". Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Розмір заборгованості із зазначеною позивачем сумою пені не відповідає засадам розумності та добросовісності. Згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, розмір нарахованої відповідачам пені за порушення умов договору становить 47274,92 грн. Суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає доцільним зменшити розмір пені за порушення умов договору позики грошей привівши розмір пені до розміру 3000 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині звернення стягнення на майно [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості в сумі 2261352,79 грн. за кредитним договором № 2706/0108/71-028 від 25.01.2008 року. Отже, зважаючи на те, що положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" чітко закріплює заборону національних органів щодо звернення стягнення на майно в період дії мораторію, виходячи із умов, що в ньому наведені та в даному випадку скасовує відповідальність відповідачів, суд вважає, що рішення суду слід зупинити до припинення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" №1304-VII від 03.06.2014 року, оскільки у протилежному випадку це призведе до порушення прав відповідачів, які закріплені у Конвенції та Конституції України. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом,

Outcome: partial