Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа [PERSON], та просить визнати недійсним кредитний договір № 83 Н/ДК-06 від 14.12.2006 року, метою якого були споживчі потреби. В обґрунтування позову зазначила, що 14.12.2006 р. між ТОВ «Укрпромбанк» та нею був укладений кредитний договір № 83 Н/ДК-06 про надання позичальнику кредиту на споживчі цілі в розмірі 26000,00 доларів США, з сплатою 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 14.12.2006 по 13.12.2021 року. Виконання зобов'язань за цим договором забезпечувались договором іпотеки від 14.12.2006 року. Вважає, що даний кредитний договір суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» та іншим нормативно-правовим актам, а тому повинен бути визнаний недійсним виходячи з наступного: відповідач в порушення ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав їй жодних розрахунків чи розпису загальної вартості кредиту; на момент укладення спірного договору кредиту була відсутня індивідуальна ліцензія, видана НБУ, на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним у договорі кредитом; чинним законодавством їй не було надано права здійснювати використання готівкової іноземної валюти при здійсненні платежів за спірним договором кредиту та внесення плати за користування кредитом на користь відповідача шляхом внесення доларів США в касу банку. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку» в тому числі і за кредитним договором №83 Н/ДК-06. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх. Третя особа [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги позивача та просили їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, з підстав, зазначених у письмових запереченнях, наданих суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14.12.2006 р. між ТОВ «Укрпромбанк» та позивачем був укладений кредитний договір № 83 Н/ДК-06 про надання позичальнику кредиту на споживчі цілі в розмірі 26000,00 доларів США, з сплатою 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 14.12.2006 по 13.12.2021 року. Виконання зобов'язань за цим договором забезпечувались договором іпотеки від 14.12.2006 року укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] (а.с.8-11,12-15). Підпунктом 2.4. Договору передбачено що повернення кредиту має здійснюватися щомісячно частками в розмірі не менше як 144,44 дол. США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Перевіряючи виконання банком положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", на порушення яких вказує Позивач, суд встановив, що у п.7.1 спірного Договору, який підписаний Позивачем особисто, зазначено, що Позивач повністю ознайомлена з умовами кредитування Банку та отримала копії відповідного листа - повідомлення про умови кредитування Банку, за якими надається цей кредит, а також підтвердила те, що уважно ознайомилась із змістом цього Договору, всі умови цього Договору зрозуміла, повністю з ними згідна, заперечень, зауважень, та запитань не має, та зобов'язується їх дотримуватися та виконувати(а. с. 45,46), що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що при укладанні спірного договору банком виконано положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів". Окрім того, на момент укладання вищевказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З огляду на викладене, з наданих доказів судом не встановлено порушення відповідачем по справі Закону України "Про захист прав споживачів" при укладенні кредитного договору. Неприйнятними суд вважає посилання позивача як на підставу позовних вимог на порушення валютного законодавства і відсутність індивідуальної ліцензії на укладання кредитного договору в іноземній валюті й використання іноземної валюти як засобу платежу. Згідно із статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Частиною 2 ст. 192 ЦК України встановлено, що іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та порядку встановлених законодавством. Частина 3 ст. 533 ЦК України допускає можливість використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законодавством. Випадки, порядок та умови здійснення банками операцій в іноземній валюті врегульовано Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про Національний банк України» та Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», відповідно до яких банки здійснюють свою діяльність з коштами від свого імені, на власних умовах та на власний ризик на підставі виданих НБУ ліцензій. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти -це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до пункту 5 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою правління Національного банку України від 17.07.2001 р. № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 р. Відповідно до пункту 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). 13.12.2001 р. Національним банком України видано ТОВ «Український промисловий банк» банківську ліцензію № 67 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та надано письмовий дозвіл № 67-5 від 26.06.2006 р. на право здійснювати операції з валютними цінностями(а. с. 73,74,75,76). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій отриманої у встановленому порядку. Виходячи з наведених норм права [PERSON] не довела, що в момент укладання кредитного договору були порушені її права. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову. Оскільки позовні вимоги позивачки про визнання недійсним правочину не підлягають задоволенню, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до них наслідків спливу строків позовної давності, заявлених представником відповідача.

Outcome: dismissed