Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

14 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в якому вказала, що наказом від 8 листопада 2010 року № 767/к її призначено на посаду касира Артемівського відділення АТ «Дельта Банк» в м. Артемівську Донецької області. 21 липня 2014 року вона звернулась до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням. Зі слів керуючої Артемівським відділенням їй стало відомо, що з займаної посади її звільнено наказом від 5 серпня 2014 року. При цьому з самим наказом про звільнення з роботи позивачку не знайомили, його копії вона не отримувала. В останній робочий день 5 серпня 2014 року з нею був проведений частковий розрахунок у звязку зі звільненням шляхом зарахування 1100 грн. на особистий рахунок, однак трудову книжку їй не видали. 23 серпня 2014 року було зараховано ще 556 грн. На неодноразові звернення до керівництва відділення та кадрового апарату АТ «Дельта Банк» про видачу їй належним чином оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення, вона постійно чула незрозумілі відмовки, прохання зачекати, переносились дати, а потім представник відповідача взагалі запропонував їй самостійно поновити дублікат своєї трудової книжки. Зазначила, що 24 вересня 2014 року вона зверталась рекомендованим листом з заявою про надання їй належним чином оформленої трудової книжки, зміну дати звільнення та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу до керуючого Артемівським відділенням АТ «Дельта Банк», але 25 жовтня 2014 року поштовий конверт повернувся у звязку з відмовою від одержання. 24 вересня 2014 року вона зверталась рекомендованим листом з письмовою заявою про надання їй належним чином оформленої трудової книжки, зміну дати звільнення та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу до [PERSON] директорів АТ «Дельта Банк», але відповіді не отримала. 25 вересня 2014 року вона зверталась до прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури Донецької області з заявою про притягнення до відповідальності посадових осіб АТ «Дельта банк», винних в порушення її трудових прав, але листом від 1 жовтня 2014 року за № 85-223-14 їй було рекомендовано звернутись з позовною заявою до суду. 27 жовтня 2014 року вона зверталась з заявою на електронну пошту до [PERSON] директорів АТ «Дельта Банк» та 29 жовтня 2014 року, надсилала письмову заяву на його адресу факсовим зв'язком про видачу їй належним чином оформленої трудової книжки, зміни дати звільнення та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але відповіді по суті звернення не отримала. На її думку, відповідач своїми діями грубо порушив трудове законодавство України та не виконав покладеного на нього обов'язку щодо видачі працівнику трудової книжки в день його звільнення, а тому просить стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, виходячи із заробітної плати за останні два календарні місяці. Крім того, оскільки існує затримка видачі трудової книжки на час звернення до суду, просить змінити дату її звільнення в трудовій книжці з 5 серпня 2014 року на дату фактичної видачі їй трудової книжки. У позові також зазначила, що незаконними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює у 300 грн., оскільки перенесла нервово-емоційні переживання, стрес та порушився нормальний спосіб її життя. Порушення її прав завдало їй душевних страждань. Вона вимушена витрачати свій час на те, щоб поновити свої порушені права, що вимагає від неї додаткових зусиль. Крім того позивачкою заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Зазначає, що строк нею пропущено з поважних причин, оскільки до теперішнього часу вона достеменно не знає дату свого звільнення, так як їй не надано копію наказу про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку. У звязку з виниклою ситуацією загострилась хронічна хвороба здавлена грижа міжхребетного диску хребта і вона була змушена у серпні 2014 року лікуватись. Також через проведення заходів АТО в Донецькій області вимушена була вивозити неповнолітнього сина з м. Артемівська Донецької області до родичів чоловіка в Чернігівську область м. Бахмач і бути там поруч з ним. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2 червня 2015 року позов задоволено. Поновлено [PERSON] строк звернення до суду за вирішенням трудового спору. Зобовязано АТ «Дельта Банк» видати [PERSON] її трудову книжку. Зобовязано АТ «Дельта Банк» змінити дату звільнення [PERSON] з роботи з 5 серпня 2014 року на день фактичної видачі їй трудової книжки. Стягнуто з АТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 серпня 2014 року по 2 червня 2015 року включно в сумі 35 692 грн. 80 коп. за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів, та 300 грн. на відшкодування моральної шкоди. Зобовязано АТ «Дельта Банк» при виконанні судового рішення утримати з нарахованої [PERSON] суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 35 692 грн. 80 коп. податок з доходів фізичних осіб та інші обовязкові платежі. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погодившись із вказаним рішенням АТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що вважає рішення суду незаконним та не обґрунтованим, таким, що винесено з порушенням матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог. В апеляційній скарзі представник АТ «Дельта Банк» зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачка була звільнена з роботи з 5 серпня 2014 року на підставі власної заяви про звільнення. З наказом про звільнення вона була ознайомлена, що підтверджується її власноручним підписом. Строк звернення до суду позивачка пропустила без поважних причин. Також суд першої інстанції не прийняв до уваги, що трудова книжка не була видана у день звільнення позивачці з поважних причин, оскільки на день звільнення її з роботи банк не працював у звязку з проведенням АТО у м. Донецьку. За таких обставин позивачка може отримати дублікат трудової книжки, однак з цього питання позивачка до банку не зверталась. Стосовно вимог щодо стягнення моральної шкоди представник АТ «Дельта Банк» зазначив в апеляційній скарзі, що вимоги не обґрунтовані, оскільки позивачка не надала належних доказів щодо цієї вимоги. Крім того в порушення вимог пп. 22 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час подачі позову та ухвалення рішення судом) судом першої інстанції на АТ «Дельта Банк» було покладено обовязок по сплаті судового збору у загальній сумі 603 грн.53 коп. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції було скасовано в частині зобовязання АТ «Дельта Банк» змінити дату звільнення [PERSON] з роботи з 5 серпня 2014 року на день фактичної видачі трудової книжки та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року рішення апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Вислухавши суддю-доповідача, представника АТ "Дельта Банк" [PERSON], який наполягав на доводах апеляційної скарги, позивача [PERSON] та її представника [PERSON], які проти скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розяснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що згідно записів трудової книжки наказом від 8 листопада 2010 року № 767/к [PERSON] була прийнята на посаду касира Артемівського відділення АТ «Дельта Банк» (а.с. 7). 21 липня 2014 року [PERSON] подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням та наказом від 5 серпня 2014 року № 1054-к/ТР була звільнена з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.52), але належним чином оформлену трудову книжку у день звільнення позивачці видано не було. З зазначеним наказом позивачка була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис (а.с.53). Дата вчинення підпису про ознайомлення з наказом відсутня. Зазначене спростовує доводи позивачки про те, що вона нібито підписала чистий аркуш паперу і насправді не була ознайомлена з наказом про звільнення, так як такі доводи не підтверджені ніякими доказами. Наказом від 8 лютого 2012 року № 159 «Про встановлення місця зберігання трудових книжок» по Донецькому регіону визначено місто Донецьк та призначено [PERSON] головного фахівця сектору кадрового адміністрування, відповідальною за облік, зберігання, своєчасне та правильне ведення трудових книжок, Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. (а.с.46-48) Відповідно листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 5 лютого 2015 року з 14 квітня 2014 року суб'єктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення територія Донецької та Луганської областей з 7 квітня 2014 року визначена районом проведення АТО. Проведення АТО триває, рішення про її припинення не прийнято (а.с. 49). Відповідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно ч. 1 ст. 48 КЗпП трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно частини 5 даної статті порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України, наказом Міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається новий наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку визначеному п. 2.10 цієї Інструкції. Таким чином, із наведеної норми вбачається, що обовязковою умовою відшкодування середнього заробітку за час затримки трудової книжки, а також зміни запису у трудовій книжці про дату звільнення на день фактичної видачі трудової книжки, є наявність вини власника або уповноваженого ним органу у затримці видачі трудової книжки. Відповідно до Указу Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405 на території Донецької та Луганської областей проходить антитерористична операція. Ця операція відбувається на підставі Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20 березня 2003 року № 638-IV і полягає у вжитті скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (стаття 1). Для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які провадять діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з цієї зони під час її проведення, Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII запроваджено ряд заходів. Водночас у цьому законі визначено, що завершення періоду проведення антитерористичної операції обумовлюється набранням чинності указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України (частина перша статті 1). Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у десятиденний строк з дня опублікування Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07 квітня 2014 року визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом. Крім того, проведення антитерористичної операції на території Донецької області є загальновідомим фактом, який на підставі ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та постановив рішення без врахування вини підприємства, а саме того, що затримка видачі трудової книжки позивачці сталася внаслідок дії непереборної сили. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України з відповідача на користь позивачки має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу та відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодована моральна шкода. Судом не було прийняті до уваги пояснення та докази відповідача про відсутність вини підприємства у затримці видачі трудової книжки [PERSON] в день звільнення у зв'язку із існуванням форс-мажорних обставин, бо у період проведення АТО на території Донецької області та м. Донецька зокрема, роботу усіх відділень АТ «Дельта Банк» було призупинено до закінчення АТО і 5 серпня 2014 року у останній робочий день [PERSON] не було фактичного доступу до трудової книжки через проведення АТО у м. Донецьку. Таким чином, суд першої інстанції належним чином не оцінив фактичні обставини справи, не визначив норми прав на яких вони ґрунтуються та дійшов помилкового висновку про те, що затримка видачі трудової книжки позивачу відбулася з вини АТ «Дельта Банк». З огляду на відсутність вини відповідача, вимоги [PERSON] в частині зобовязання змінити дату звільнення з 5 серпня 2014 року на день фактичної видачі їй трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місці чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В апеляційній скарзі скаржником зазначено, що судом першої інстанції безпідставно поновлено строк звернення до суду і висновок суду про поважність причин пропуску позивачкою зазначеного строку не відповідає дійсності. Колегія суду вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають встановленим обставинам і доведені позивачкою під час розгляду справи, оскільки після звільнення позивачка вживала заходи для позасудового вирішення спірної ситуації. Тримісячний строк для звернення до суду збіг 6 листопада 2014 року, а з позовом [PERSON] звернулася до суду 14 листопада 2014 року. Беручи до уваги наведене та обставини справи, апеляційний суд відзначає про відсутність підстав для відмови у поновленні пропущеного позивачкою строку. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору, суд першої інстанції врахував вимоги статті ч. 88 ЦПК України, відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі постанови Правління НБУ № 150 від 2 березня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 22 ч.1 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції що діяла до 1 вересня 2015 року) від сплати судового збору звільняються, зокрема уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Позов подано до суду в листопаді 2014 року (а.с. 1-2). Разом з тим суд першої інстанції в порушення вимог вказаного закону поклав на АТ «Дельта Банк» обовязок по сплаті судового збору в загальній сумі 605 грн. 53 коп. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині зобовязання АТ «Дельта Банк» змінити дату звільнення [PERSON] з 5 серпня 2014 року на день фактичної видачі трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та вирішення питання про розподіл судових витрат підлягає скасуванню. Рішення суду в частині поновлення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору та зобовязання відповідача видати позивачці трудову книжку слід залишити без змін.

Outcome: partial