Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 13598162, вона являється власником житлового будинку № 191 по вул. Київській в м.Рахів Закарпатської області. В цьому будинку, з 20.02.2009 року зареєстрований її колишній зять - [PERSON]. 07.12.2015 року шлюб між її дочкою, [PERSON] та відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області (справа № 305/1910/15). З січня 2015 року відповідач в зазначеному житловому будинку не проживає. Договору житлового найму між нею, як власником нерухомого майна та відповідачем не укладалося. Знятися з реєстрації місця проживання у добровільному порядку відповідач відмовляється, а свою відмову аргументує відсутністю коштів. У зв'язку з тим, що в даний час він зареєстрований в її будинку, порушується її право приватної власності на житло, як на саму власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпоряджання, яке проявляється в одержанні нею певних документів для нарахування допомоги, отримання соціальних пільг, оскільки відповідач на даний час ще прописаний в її будинку, не маючи вже на те правових підстав. Членом її сім'ї відповідач не являється, в будинку з 2015 року не проживає. Реєстрація відповідача у будинку підтверджується копією будинкової книги на житловий будинок № 191 по вул. Київській в м.Рахові Закарпатської області. З акту обстеження житлово-побутових умов та довідки за № 2892, які видані 08.06.2016 року виконавчим комітетом Рахівської міської ради, встановлено факт відсутності по місцю реєстрації відповідача. На підставі наведеного, просила винести рішення, за яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування будинком №191, розташованим по вул. Київській у м. Рахів, Закарпатської області. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак її представник [PERSON] надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з"явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подавав. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду , повторно до суду не з'явився, причини неявки не повідомляв. Дослідивши матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивачки [PERSON] на житловий будинок № 191, по вул. Київській, в м.Рахів, Закарпатської області підтверджується Договором дарування будинку, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1539 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 13598162 від 28.11.2013 року. У відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд з'ясовує, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Судом встановлено, що на даний час, у житловому будинку № 191 по вул. Київській в м.Рахів Закарпатської областізареєстрований відповідач [PERSON], при цьому останній фактично не проживає за місцем своєї реєстрації більше 6 місяців. Вказана обставина стверджена актом обстеження матеріально-побутових умов від 08.06.2016 року та довідкою №2892 виданою 08.06.2016 року виконавчим комітетом Рахівської міської ради. Рішенням суду від 07.12.2015 року у справі №305/1910/15-ц, що набуло законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка довела, що з відповідачем, договору найму житла не укладала, членом сім'ї позивачки, відповідач [PERSON], не являється, за місцем своєї реєстрації відповідач не проживає, отже врахувавши всі зазначені обставини, суд вважає, що відповідач втратив право на користування житловим будинком № 191 по вул. Київській в м.Рахів Закарпатської області. Наведені в позовній заяві обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося. На підставі наведеного,

Outcome: approved