Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що рішенням Згурівського районного суду Київської області від 23.11.2016 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Сторони від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. 29 листопада 2018 року Згурівським районним судом Київської області виданий судовий наказ у справі № 365/679/18, згідно з яким із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на дитину у твердій грошові сумі в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 8 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 27 грудня 2018 року Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №57977327 про примусове стягнення аліментів з відповідача. З часу видачі судового наказу про стягнення аліментів витрати на утримання дитини суттєво зросли. Заробітна плата позивачки є на рівні мінімальної, що не дає можливості забезпечити потреби дитини в повному обсязі. Прохання розділити додаткові витрати, пов`язані з навчанням, оздоровленням, розвитком духовних та культурних потреб дитини відповідач ігнорує, посилаючись на те, що він сплачує офіційно присуджені судом аліменти. Зі слів відповідача, він працює закордоном водієм вантажних перевезень та має достатній рівень доходів, користується автомобілем, є власником 1/2 частки квартири. Відповідач є працездатним, має об`єктивні можливості для отримання доходів на утримання себе та своєї дитини, стан його здоров`я задовільний, дітей чи інших утриманців не має. З огляду на вище зазначене, просить суд змінити спосіб стягнення присуджених аліментів з твердої грошової суми 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на частку від доходу батька, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Направила до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов до суду не подав. Положення ст. 280 ЦПК України передбачають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзиву; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що на підставі судового наказу Згурівського районного суду Київської області від 29.11.2018, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на дитину у твердій грошові сумі в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 8 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 27 грудня 2018 року Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 57977327 про примусове стягнення аліментів з відповідача (а.с. 10 - копія постанови про відкриття виконавчого провадження). Дочка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с. 12 - довідка про склад сім`ї). Усі витрати на утримання дитини здійснює позивачка. У зв`язку із зростанням цін, збільшенням витрат на харчування, лікування, оздоровлення та утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів не є достатнім для забезпечення потреб дитини та її гармонійного розвитку. Відповідач є власником 1/2 частки квартири, загальною площею 43,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11 - інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Зі слів позивачки, відповідач працює закордоном водієм вантажних перевезень, має достатній рівень доходів, користується автомобілем, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має. Відповідно до положення ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Аналогічний правовий висновок зроблений також Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 04.03.2020 року в справі №682/3112/18). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. П.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи рішення про зміну способу стягнення аліментів, суд виходить з того, що визначення способу стягнення аліментів є прерогативою того з батьків, з ким проживає дитина, в даному випадку позивачки. Позивачкою доведено необхідність зміни способу стягнення аліментів, стягнутих згідно із судовим наказом у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на розмір аліментів, визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, приймаючи рішення про задоволення позову, суд виходить з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, приймаючи рішення про задоволення позову, суд виходить з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Положення ст. 191 СК України в даному випадку не підлягають до застосування, оскільки не стосуються присудження аліментів у зміненому розмірі. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення присуджених аліментів з твердої грошової суми 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та частку від доходу батька, та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved