Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: виконавчий комітет Лозуватської сільської ради Благовіщенського району про визнаннч особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування позову зазначив, що йому на праві особистої приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], з дозволу власника житлового будинку [PERSON] були прописані тимчасово за усною угодою в даному житловому будинку з 2015 року по даний час але у вказаному будинку не проживають так, як змінили місце свого проживання. Позивач неоднорозаво пропонував відповідачам знятися з реєстраційного обліку за місцем своєї реєстрації та віддати ключі від будинку, оскільки в даному помешканні не проживають, однак добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі відмовляються. Реєстрація зазначених осіб у вказаному будинку створює позивачу перешкоди в оформленні соціальних пільг, у звязку з чим позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS]. Позивач та його представник в судове засідання не з"явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просять задовольнити позов та не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі в судове засідання не з"явилися. Про місце та час розгляду справи повідомлялися через оголошення розміщене на вебпортал "Судова влада" в порядку передбаченому законом. Отже, за вищевказаних обставин у відповідності до ст. 130 ЦПК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце розгляду у справі повідомлені належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України: суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди позивача та його представника, ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими обставинами. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на жилий будинок №229 ( а.с.9). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в 2015 році з дозволу власника житлового будинку [PERSON] були тимчасово прописані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] але у вказаному житловому будинку не проживали, так як проживали за іншою адресою. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідачі не проживають в житловому будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] з моменту їх реєстрації, тобто з 17 лютого 2015 року. Наявністю реєстрації відповідачів у належному позивачу домоволодінні чиняться перешкоди, як власнику обєкту нерухомості, оскільки останній позбавлений можливості отримувати субсидії та інші соціальні пільги. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 141 ЦПК України відповідно до Закону України "Про судовий збір". При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 704,80 грн в дохід Державного бюджету України. Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат, суду надані: ордер від 11.06.2018 року, угода про надання юридичних послуг адвокатом від 15.02.2018 р., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанція про оплату послуг адвоката. Будь-яких інших доказів на підтвердження надання послуг на професійну правничу допомогу позивачем надано не було . Оскільки документального розрахунку та обґрунтування витрат на правову допомогу, а саме які роботи були виконані, за який час, що було зроблено представником для підготовки позову тощо, позивачем не надано, суд приходить до висновку, що відсутність деталізованого опису виконаних робіт, навіть при наявності відповідної квитанції унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу, а тому вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу є недоведеними та задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що представник позивача участі у судовому засіданні не брав, оскільки обидві сторони подали заяви про слухання справи без їх участі. Позивачем не була доведена співмірність розміру судових витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача витрат на оплату правових послуг адвоката.

Outcome: partial