Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що КП «Білоцерківтепломережа» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідачі не сплачують кошти за надані послуги з опалення та підігріву води за затвердженими в установленому порядку тарифами, в звязку з чим за ними рахується заборгованість перед КП «Білоцерківтепломережа» в сумі 20384 грн. 98 коп. за період з 01.10.2008 року по 01.10.2015 року, яку відповідачі добровільно не сплачують, а тому позивач просив суд стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачів в рівних частинах заборгованість за надані послуги. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, просив суд при вирішенні спору застосувати строки позовної давності тривалістю три роки. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином згідно приписів цивільного процесуального законодавства за зареєстрованим місцем її проживання, надала до суду письмову заяву, в якій просила застосувати при вирішенні спору строки позовної давності. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання та шляхом оголошення про виклик до суду в газеті «Час Київщини». Відповідач [PERSON] до суду також не зявилася, про час розгляду справи повідомлялася шляхом оголошення про виклик до суду в газеті «Час Київщини», оскільки за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області з 16.10.2015 року її знято з реєстраційного обліку за адресою пров.Челюскіна,14 кв.2 в м. Білій Церкві, зареєстрованою за іншою адресою не значиться. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що всі відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва на право власності на житло від 24.09.1998 року № 24071, на якому є напис Білоцерківського МБТІ про те, що дана квартира зареєстрована на праві спільної власності, про що внесено запис в реєстрову книгу за № 117 р/3148. За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній вище квартирі. З матеріалів справи вбачається, що за відповідачами рахується заборгованість за послуги з опалення та підігріву води перед КП Білоцерківтепломережа в сумі 20384 грн.98 коп. за період з 01.10.2008 року по 01.10.2015 року, що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем. Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за № 388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м.Біла Церква є КП Білоцерківтепломережа, що слідує з копії цього рішення. Згідно із Законами "Про місцеве самоврядування в Україні" і "Про місцеві державні адміністрації" регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження тарифів на послуги теплопостачання. Ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Як передбачено Законом «Про місцеве самоврядування в Україні» /ст.5/ до системи органів місцевого самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради. Представником позивача надано суду копії рішень міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, відповідно до яких були встановлені, змінювалися тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві. Отже, суд вважає, що тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві запроваджені органами місцевого самоврядування, що не суперечить вимогам діючого законодавства. А за ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, визначених законом, є обовязковими до виконання на відповідній території. Оскільки всі наведені вище рішення органів місцевого самоврядування про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги, в т.ч і на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на даний час не скасовані, не визнані незаконними, то вони повинні виконуватися відповідачами, як споживачами цих послуг. За ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю /ст.368 ч.1 ЦК/. Згідно положень ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Приписами ст.370 ЦК України передбачено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вказано вище в рішенні, відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], а тому всі вони зобовязані приймати участь у витратах по утриманню спільного майна, а саме: сплачувати кошти за послуги, які надає КП БМР «Білоцерківтепломережа». А тому згідно вищенаведених правових норм обовязком відповідачів є своєчасна оплата цих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів, при цьому суд виходить з рівності часток усіх співвласників у праві спільної власності на квартиру. При вирішенні спору відповідач [PERSON] просив суд застосувати строки позовної давності, аналогічну заяву подала до суду і [PERSON], на що вказано вище в рішенні. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількож боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Ст. 267 ч.ч. 3,4 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ по справі № 2-н-760/11 про стягнення з [PERSON] боргу за житлово-комунальні послуги на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» в сумі 8333,65 грн. за період з 01.12.2008 року по 01.04.2011 року, але ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2015 року цей судовий наказ скасовано, що стверджується копіями вказаних судових рішень. З розрахунку заборгованості, пояснень відповідача встановлено, що цей судовий наказ відповідачем не виконувався, кошти на погашення боргу не сплачувалися. В судовому засіданні також встановлено, що на підставі заяви КП БМР «Білоцерківтепломережа» Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 04.12.2014 року видано судовий наказ по справі № 357/16328/14-ц 2-н/357/2728/2014 про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 10275,85 грн., який скасовано ухвалою суду від 06.02.2015 року, що слідує з копії цієї ухвали. В постанові Верховного Суду України по справі № 6-214цс14 від 21.01.2015 року викладено правову позицію стосовно того, що судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Згідно норм ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов»язковим для всіх судів України. Як вказано вище, судовий наказ за заявою стягувача було видано 30.01.2012 року, позивач просить суд стягнути заборгованість за період з жовтня 2008 року, але в цьому випадку період з жовтня 2008 року по січень 2009 року буде поза межами строку позовної давності /сума боргу за цей період складає 1267,68 грн./, перебіг строку позовної давності за період з лютого 2009 року було перервано, після переривання перебіг позовної давності починається заново, наступний судовий наказ за заявою стягувача видано 04.12.2014 року в межах трирічного строку позовної давності, крім того, на час звернення з позовом до суду строк позовної давності тривалістю три роки за період з грудня 2014 року також не закінчився. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги в межіх строку позовної давності за період з лютого 2009 року в сумі 19 117 грн.30 коп. /20384,98 грн. -1267,68 грн./. Вирішуючи питання щодо стягнення боргу з відповідачів в рівних частинах, суд враховує наступне. Так, [PERSON]»я Костянтинівна народилася 19.04.1994 року, тобто, вона досягла повноліття тільки 19.04.2012 року. За ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші оосби, визначені законом. Згідно положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно розрахунку заборгованості, сума боргу по квітень 2012 року включно складає 9600 грн.64 коп., з травня 2012 року по 01.10.2015 року -9516,66 грн., всього 19 117 грн.30 коп.; 9600,64 грн. : 4 відповідачів =2400,16 грн., ця сума боргу стягується з [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] мають нести порівну відповідальність за неповнолітню дочку [PERSON]»ю, тобто, з кожного із них має стягуватися борг в сумі 2400,16 грн. +1200,08 грн. /2400,16 грн. : 2/=3600,24 грн. З травня 2012 року кожний із співвласників має нести відповідальність в сумі 2379,16 грн. /9516,66 грн. : 4/. Отже, з відповідачів належить стягнути на користь позивача борг за надані послуги в сумі 19 117 грн.30 коп., а саме: з [PERSON] -2379,16 грн., з [PERSON] -5979,41 грн. /3600,24 грн. +2379,17 грн./, з [PERSON]Ю -5979,41 грн., з [PERSON] -4779,32 грн. /2400,16 грн.+2379,16 грн./. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ст..4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідачів сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 1218 грн. згідно наданих платіжних доручень пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: з [PERSON] /12 %/ -146 грн.; з [PERSON] /25 %/- 305 грн., з [PERSON] /31,5 %/ - 383,50 грн., з [PERSON] -383,50 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial