Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений 14 травня 1993року , державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Шведь О.В. недійсним. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 24.12.2012року рішенням Миколаївського районного суду Львівської області визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. 14.05.1993року [PERSON] склав заповіт згідно якого своє майно заповів [PERSON]. Вказаний заповіт позивач вважає недійсним, оскільки на час його укладення [PERSON] хворів гострим порушенням мозкового кровообігу по типу ішемічного інсульту з лівобічним геміпарезом, не пересувався, погано розмовляв, хворів атеросклерозом. мав провали в пам"яті, тобто був недієздатним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задоволити, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. В судовому засіданні третя особа [PERSON] та її представника [PERSON] вважають позов безпідставним, просить в такому відмовити. Заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи, та її представника, оглянувши матеріали цивільної справи №447/2857/13ц/10р., акт №822 амбулаторної посмертної судової-психіатричної експертизи [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити. Судом встановлено, що згідно заповіту від 14.05.1993року [PERSON] належний йому житловий будинок з господарськими будівлями , що знаходяться в [ADDRESS] заповів [PERSON]. Згідно витягу з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], такий перебував на лікуванні з 29.03.1993р. по 30.04.1993року з діагнозом гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемічного інсульту з лівобічним геміпарезом. Заповітом від 29.03.1993року [PERSON] все свої майно, яке йому належить на день смерті заповів [PERSON], з умовою довічного проживання в житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON]. Згідно довідки №7234 від 30.09.2013року виданої МКП " ЖКУ" останнім та постійним місцем проживання [PERSON] на день смерті, а саме [INFO] було [ADDRESS], і до складу його сім"ї входила [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.03.1999року, [PERSON] помер [INFO]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], [INFO] Згідно акту №822 від 27.12.2013 року посмертної судово-психіатричної експертизи[PERSON], вбачається,що на час укладення заповіту 14 травня 1993року [PERSON] розладами психічної діяльності не страждав та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними Суд вважає безпідставним покликання позивача на те, що при посвідченні заповіту приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу були порушені вимоги Закону України "Про нотаріат" з наступних міркувань. Відповідно до ст.225ч.1 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з ст.226 ЦК України правочини, які вчиняються недієздатною фізичною особою є нікчемним. Стаття 39 ЦК України вказує на те, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи вимоги зазначених статтей, суд вважає, що покликання сторони позивача на те, що [PERSON] на момент укладення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати такими є безпідставними, оскільки згідно акту №822 амбулаторної посмертної судової-психіатричної експертизи від 27 грудня 2013року , проведеної відносно [PERSON],1936 р.н., вбачається, що [PERSON] у період складення заповіту на житловий будинок 14.05.1993 року стійким хронічним психічним захворюванням не страждав , міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішень суду щодо визнання [PERSON] недієздатним не має. Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ст 55 ЦК УРСР, угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Відповідно до ст.545ЦК УРСР недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому. Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. Оскільки оспорюваний правочин відповідає вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, [PERSON] мав достатній обсяг цивільної дієздатності, вільне волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі, зазначений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, а відтак не має підстав визнавати недійсним заповіт від 14.05.1993року укладеного [PERSON] на користь [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу [PERSON]

Outcome: dismissed