Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просить суд: -визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Киїського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31675095 від 03.10.2016; -скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 16694279 про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» права власності на квартиру житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 50,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , здійснений 28.09.2016 приватним нотаріусом Киїського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 10.04.2006 між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №K2H0GK00260407, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк по «09» квітня 2021 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 69120,00 доларів США на придбання нерухомого майна у сумі 60000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання вимог кредитного договору, 10.04.2006 між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки нерухомого майна, яке було придбано позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2006 у [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №512. Позивач посилався на те, що ним виконувалися умови кредитного договору та за період з 10.04.2006-19.08.2015 було перераховано відповідачу 98416,00 дол.США. Проте, не погоджуючись з умовами кредитного договору та діями відповідача щодо порядку нарахування заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним вказаного вище кредитного договору. Рішенням Солом"янського районного суду м.Києва від 19.08.2016 позов [PERSON] будо задоволено та визнано недійсним кредитний договір №K2H0GK00260407 від 10.04.2016 та договір іпотеки від 10.04.2006. Між тим, посилається, що у липні 2017 року [PERSON] було отримано лист з претензією від 11.07.2017 про необхідність звільнення ним та членами його сім`ї належної йому раніше іпотечної квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що у даному зверненні позивач дізнався, що 28.09.2016 відбувся перехід права власності на квартиру від позивача до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Перехід права власності на квартиру відбувся на підставі рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, індексний номер 31675095 від 03.10.2016. Зазначає, що згідно з умовами п.2 Договору іпотеки, іпотекою забезпечується виконання зобов`язання позичальника [PERSON] , що випливають з кредитного договору №K2H0GK00260407 від 10.04.2006 за кредитом у сумі 69120,00 дол. США. За період з 10.04.2006 по 19.08.2015 позивачем було перераховано на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 98416,00 дол. США. 19.08.2016 Солом`янським районним судом м. Києва було винесено рішення та задоволено позовні вимоги [PERSON] шляхом визнання недійсним кредитного договору №K2H0GK00260407 від 10.04.2006 та договору іпотеки від 10.04.2006. Вказує, що наприкінці вересня 2016 року отримав вимогу ПАТ КБ «Приватбанк» №Е.К2.0.0.0.0/3-1972 від 22.08.2016 про необхідність усунення порушень за Кредитним договором з попередженням про наслідки передбачені умовами договору Іпотеки, в т.ч. в частині відчуження квартири або будь-якого іншого способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує, що наступним повідомленням від 28.09.2016 за вих. № Е.К2.0.0.0.0/3-24477 ПАТ КБ «Приватбанк» прийняв рішення про прощення позивачу частини суми боргу за Кредитним договором у розмірі 20947,43 дол.США. На момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, вимога ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" щодо погашення суми боргу за Кредитним договором у розмірі 63489,93 дол. США була необгрунтована, оскільки відповідачем було прощено позивачу заборгованість у розмірі 20947,43 дол. США. Таким чином, вважає, що сума кредитної заборгованості не була безспірною. Крім того вважає, що дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 12.03.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 12.03.2018 відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 12.03.2018 задоволено частково заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно - квартиру, житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 50,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570). 17.10.2018 до суду представником приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. - Бут О.В. було подано відзив на позов. Зазначає, що під час вчинення реєстрації права власності на предмет іпотеки, нотаріус, як державний реєстратор, не вбачав підстав для відмови у такій реєстрації. Крім того, нотаріусу не було відомо про скасування іпотеки на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2016 та відомості у реєстрі були відсутні. Вважає, що на момент реєстрації права власності за ПА КБ «Приватбанк» законодавством не було передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов`язаної з переходом таких прав на об`єкт нерухомості. До того ж, зазначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Просить відмовити в задоволенні позову. ПАТ КБ «Приватбанк» було подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Отже, підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо міститься в іпотечному договорі, або окремий договір між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. У даному випадку має місце відповідне застереження про задоволення вимог. До того ж, вважає, що посилання позивача щодо застосування мораторію не відповідають дійсності, оскільки застереження в іпотечному договорі передбачають передачу іпотекодержателю права власності в добровільному порядку та сторони узгодили умови договору. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. 21.06.2018 на адресу суду від позивача надійшли пояснення щодо наданого відзиву ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими, оскільки рішення про перереєстрацію права власності на предмет іпотеки було прийнято відповідачем без достатньої правової підстави. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити з наведених підстав. У судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не з`явився, проте як вбачається з поданого відзиву останній просить справу слухати у його відсутності. У судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку". З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2006 між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №K2H0GK00260407, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівкових коштів через касу банку на строк по «09» квітня 2021 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 69120,00 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості в сумі 60000,00 доларів США, а також в розмірі 9120,00 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,27% щомісячно в період оплати, а також 0,5% в момент надання кредиту одноразово комісії за дострокове погашення у відповідності з п. 3.11 даного договору. Періодом оплати вважати період з «01» по «05» число кожного місяця (а.с.14-15). 10.04.2006 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за реєстровим №512 (а.с.11). Так, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань, за умовами п. 1.3 даного кредитного договору, є договір іпотеки трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,80 кв. м, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т. ін., надані банку з метою забезпечення зобов`язань по даному договору (а.с.12-13). Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Процедура, передбачена законом для переоформлення права власності на предмет іпотеки з іпотекодавця на іпотекодержателя на підставі іпотечного застереження наступна. Встановлюється факт невиконання іпотечного та кредитного договорів. Іпотекодавець у порядку, передбаченому ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" повинен направити іпотекодавцю вимогу про усунення порушень вимог договору іпотеки, кредитного договору і вичекати 30 днів. Якщо не відновились виконання договірних зобов`язань, у іпотекодержателя виникає право оформити право власності на предмет іпотеки на себе, або відчужити предмет іпотеки від свого імені третій особі. Судом встановлено, що рішенням державного реєстратора прав нерухомого майна приватним нотаріусом Швець Русланом Олеговичем проведено державну реєстрацію права власності, а саме квартири загальною площею 50,8 кв.м, житлова площа 37,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за номером запису про право власності: 16694279 від 28.09.2016, внесено, підставу виникнення права власності: Договір іпотеки від 10.04.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (а.с.9-10). Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «Приватбанк» направив на адресу [PERSON] вимогу № Е.К2.0.0.0.0/3-1972 від 22.08.2016 про необхідність усунення порушень за Кредитним договором та сплату заборгованості в розмірі 63489,93 дол. США у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Також повідомив, що у разі невиконання або не належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом стягнення на предмет іпотеки (а.с.21). Як вбачається з поданого відповідачем до відзиву на позов рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, [PERSON] було отримано вищезазначену вимогу 27.08.2016 (а.с.92). Разом з тим, позивач у своєму позові зазначає, що отримав дану вимогу лише наприкінці вересня 2016 року, що також зазначив у судовому засіданні представник позивача. Оцінюючи наявні у справі докази суд вважає, що відповідачем-2 не надано належних доказів у підтвердження того, що вказана вище вимога була отримана позивачем 27.08.2016 та як наслідок, відповідачем дотримано 30-денний строк з дня отримання такої вимоги для здійснення подальшої реєстраційної дії, оскільки підпис позивача про отримання вказаного поштового відправлення, відсутній. Також позивач в обгрунтування позову посилався на те, що вимога банку як станом на момент її направлення, так і станом на момент вчинення реєстраційних дії відповідачем-1 була необгрунтованою. Суд погоджується з доводами позивача і в цій частині, оскільки вони підтверджуються дослідженими в суді матеріалами справи, зокрема, повідомленням від 28.09.2016 за вих. № Е.К2.0.0.0.0/3-24477 ПАТ КБ «Приватбанк» про прощення позивачу частини суми боргу за Кредитним договором у розмірі 20947,43 дол.США (а.с.22). Та обставина, що на момент вчинення оспорюваної реєстраційної дії, розмір заборгованості був необгрунтований відповідачем підтверджується також тим, що з липня 2015 у провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебував спір між сторонами про стягнення заборгованості за кредитним договором №K2H0GK00260407 від 10.04.2006 ( а.с. 122-126). Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.02.2019 у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відмовлено. Вказане рішення набрало чинності 22.03.2019. Крім того, у провадженні Солом"янського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2016 позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Визнано недісним кредитний договір №K2H0GK00260407 від 10.04.2006, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Визнано недійсним договір іпотеки від 10.04.2006, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за реєстровим № 516 (а.с.16-20). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2016, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2016 було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ( а.с. 98-101). Зі змісту вказаного рішення апеляційного суду вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] був пропуск трирічного строку позовної давності на звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Разом з тим, доказів того, що іпотекодержателем дотримано вимоги Закону в цій частині та проведено відповідну оцінку предмету іпотеки на момент її набуття, не надано та з матеріалів справи не вбачається. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Зі змісту приведених вище положень ст.ст.17, 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" випливає, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: -відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; -відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; -відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; -наявність обтяжень прав на нерухоме майно; -наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що діями державного реєстратора порушено його права, у якого були відсутні правові підстави для прийняття державним реєстратором зазначеного рішення. Державним реєстратором не спростовано вказаних доводів позивача. Разом з цим, відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав: 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (чинного на момент вчинення оскаржуваних нотаріальних дій), нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об`єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію. Таким чином, законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна без вчинення нотаріальної дії, пов`язаної із переходом таких прав на об`єкт нерухомості. Повноваження нотаріусів/державних реєстраторів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов`язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Як зазначено вище, вимогами ч.1,2 ст.36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Таким чином, відповідно до Закону України «Про іпотеку» в редакції від 05.06.2003, яка діяла на момент укладення Іпотечного договору, передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. За вказаних вище обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд вважає, що дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є протиправними, у зв`язку із відсутністю у державного реєстратора повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії, пов`язаної із переходом речових прав на об`єкт нерухомості, а тому підлягають задоволенню заявлені вимоги про скасування прийнятого рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є інвалідом 2 - ї групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.5) Враховуючи викладене, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved