Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області звернулась 11.07.2012 року в суд з позовом до [PERSON] про знесення самовільно збудованої прибудови до несучої стіни по [ADDRESS] та стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 27 серпня 2012 року ухвалено про допуск до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.08.2012 року в задоволенні позову відмовлено. 03.04.2014 року позивачем було подано заяву про перегляд рішення у зв»язку з нововиявленими обставинами, ухвалою від 02.07.2014 року дану заяву задоволено та скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 27.08.2012 року. Позивач позов обґрунтовував тим, що 27.07.2007 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради виніс рішення №392, яким дозволив відповідачці здійснити прибудову житлових приміщень з надбудовою мансардного поверху по [ADDRESS]. 13.08.2007 року інспекцією держархбудконтролю м. Івано-Франківська видано дозвіл на початок робіт, термін дії якого закінчився у четвертому кварталі 2009 року. На даний час відповідачка не зверталась до позивача для продовження терміну дії дозволу або одержання іншого права на виконання будівельних робіт. Про недотримання відповідачкою законодавства свідчить порушення нею Правил охорони електричних мереж. Комісією встановлено, що відповідачка, яка проживає в частині будинку в охоронній зоні повітряної лінії електропередач напругою 35 кв, здійснила самовільне будівництво дерев'яної прибудови, а також прибудову веранди до несучої стіни будинку. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.03.2012 року по справі №0907/2-1787/2011 року провадження №2/0907/527/2012 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 35 кв.м., яка складається з приміщень: кімнати площею 13,2 кв.м., кімнати площею 8,0 кв.м., кухні площею 10,4 кв.м., комори площею 3,4 кв.м. Дане рішення, яке було підставою для відмови в задоволенні позовних вимог рішенням від 27.08.2012 року, було скасоване ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківськолї області від 20.11.2012 року, в задоволенні позову [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до виконкому міської ради, [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 35 м.кв. (в т.ч. самочинне будівництво), відмовлено. При цьому, відповідач станом на квітень 2014 року (час подачі заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами) не зверталась до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області з метою узаконення самовільно збудованої прибудови. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечила, суду пояснила, що вона має разом з своїми неповнолітніми братом та сестрами право проживати у вказаній квартирі, їм необхідно розширення житлової площі для покращення умов проживання. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області до [PERSON] підтримала, та суду пояснила, що відповідачка та її сім'я не дають їй спокійно жити в своїй квартирі. Вказала, що відповідачка та її діти не мають права на таку прибудову, оскільки над прибудовою проходять лінії електропередач, а це погано для здоров'я дітей, також відповідачка розводить антисанітарію, в квартирі відбуваються постій сварки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.07.2007 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради виніс рішення №392, яким дозволив відповідачці [PERSON], законному представнику власників квартири №3 (а.с.44-46) здійснити прибудову житлових приміщень з надбудовою мансардного поверху по [ADDRESS] (а.с.18), суд зазначає, що даний будинок є трьохквартирним. 13.08.2007 року інспекцією держархбудконтролю м. Івано-Франківська видано дозвіл на початок робіт, термін дії якого закінчився у четвертому кварталі 2009 року, хоча в судовому засіданні представник позивача заперечила факт видачі такого дозволу відповідачу. Однак, відповідач не зверталася в інспекцію ДАБК в області про продовження терміну дії дозволу чи тримання нового, про що свідчать відповіді даної інспекції на листи прокуратури та громадянки [PERSON] (а.с.9-12, 13зв., 17, 20, 91, 98, 100, 102, 105). Позивач притягав до відповідальності відповідача за порушення правил ДБН, що підтверджено листами (а.с.47, 92-94, 97, 101) та сторонами в судовому засіданні. Про недотримання відповідачкою законодавства свідчить порушення нею також і Правил охорони електричних мереж. Комісією встановлено, що відповідачка, яка проживає в частині будинку в охоронній зоні повітряної лінії електропередач напругою 35 кв, здійснила самовільне будівництво дерев'яної прибудови, а також прибудову веранди до несучої стіни будинку, а саме відстань до дерев'яної прибудови становить 10.9 м., до прибудови з шлакоблоків становить 12.6 м., при нормі не менше 15 метрів (а.с.12 зв., 96), про що відповідно складено Акт 28.07.2009 року, який не оскаржувався порушником. Суд оцінює критично лист департаменту містобудування і архітектури 16.12.2011 року про дотримання відстані (а.с.15), оскільки даний орган не уповноважений на встановлення саме такого виду правопорушення та висновок зроблено на підставі топографічних матеріалів, а не на місці. На час розгляду даної цивільної справи відповідачка не зверталась до позивача для продовження терміну дії дозволу або одержання іншого права на виконання будівельних робіт. На з'ясування наявності оформленої земельної ділянки під здійсненою прибудовою, то такі документи були відсутні у відповідача як на час добудови, так і на час винесення рішення по даній цивільній справі (а.с.16, 95,99). При самочинній добудові, відповідач також не отримувала згоду двох співвласників даного житлового будинку, тобто квартири №1 та квартири №2. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.03.2012 року по справі №0907/2-1787/2011 року провадження №2/0907/527/2012 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 35 кв.м., яка складається з приміщень: кімнати площею 13,2 кв.м., кімнати площею 8,0 кв.м., кухні площею 10,4 кв.м., комори площею 3,4 кв.м. (а.с.42-43) Дане рішення, яке було підставою для відмови в задоволенні позовних вимог рішенням від 27.08.2012 року, було скасоване ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківськолї області від 20.11.2012 року, в задоволенні позову [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до виконкому міської ради, [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 35 м.кв. (в т.ч. самочинне будівництво), відмовлено (а.с.76-77), дане рішення в касаційному порядку не оскаржувалось. При цьому, відповідач станом на квітень 2014 року (час подачі заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами) та липень 2014 року не зверталась до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області з метою узаконення самовільно збудованої прибудови (а.с.1-3). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. За змістом п. 5 вказаної Постанови та відповідно до вимог ст. 376 Цивільного кодексу України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Відповідно до положень статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Згідно підпункту 3 п. "б" ч. 1 ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу. Частиною 6 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" регламентовано, що виконавчий комітет міської ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Однак, відповідачка, як вже зазначалось вище, право користування чи власності на земельну ділянку не оформляла. В міській раді неодноразово розглядався спір щодо розподілу прибудинкової території між співвласниками, однак згоди не досягнуто. Відповідач не зверталась і до суду про врегулювання спору на земельну ділянку та визнання права на її частину. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. п. 4, 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", ст. ст. 31 ч.1, 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. ст. 31 ч.1, 59 ч.6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 376 Цивільного кодексу України, ст. 61 ч. 3 ЦПК України,

Outcome: approved