Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказує, що з ПП «Славутич-тара» він перебував у трудових відносинах з 04.07.2012 року до 03.12.2012 року. Звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, тобто, за згодою сторін. 18.08.2012 року з ним стався нещасний випадок на підприємстві, що підтверджується Актами Н-1 та Н-5 від 20.09.2012 року. Також, за результатами розслідування нещасного випадку, що стався на виробництві, відповідно до п. 9 Акту Н-1, йому встановлено діагноз: «СМТ. Компрессионный перелом тела L1 позвонка. Ушиб конуса спинного мозга. Нарушение функции тазовых органов по типу задержки». Крім того, згідно п. 10 Акту було визначено осіб, винних в нещасному випадку. Лікарями було рекомендовано: направити на проф. МСЕК та протипоказано працю в несприятливих умовах, тяжкий фізичний труд. За результатами останнього висновку обстеження Медико-соціальної експертної комісії №008197 від 04.12.2013 року виробничої травми йому було встановлено третю групу інвалідності та 30% стійкої втрати професійної працездатності. При цьому, визначена потреба у додаткових видах, а саме: амбулаторне, стаціонарне лікування по показанням травматолога. Внаслідок цієї травми позивач змушений був тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури. У зв'язку з травмою було порушено його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, сильним білем в області ніг та внутрішніми болями, головокружінням. Всі ці фактори позначились на його здоровому сні, за останні роки він погано спить у зв'язку з частим загостренням болю. Позивач зазначає, що не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на його душевному стані. Він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров'ї, а й на психіці. Він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я не має. Відносини у його родині погіршилися, він став інвалідом, позбавленим можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по господарству. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що Рішенням МСЕК йому встановлено 30 % втрати професійної рацездатності, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та допустити негайне виконання судового рішення. В судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача в особі Прус С.С. проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що 18.08.2012 року, приблизно о 14-00 годині, на ПП «Славутич-тара» стався нещасний випадок з [PERSON] - машиністом шелушильних установок. Нещасний випадок відбувся за таких обставин: приступивши до роботи о 09-00 годині ранку [PERSON] разом з двома іншими машиністами: [PERSON] та [PERSON] почав прибирати територію дільниці з переробки та підготовки ячменю, яка знаходиться у с.Підгірне Василівського району по вул.Степова,6. Майстер дільниці - [PERSON] ознайомив працівників з завданням, яке складалося з виконання робіт з переміщення та підйому обладнання на другий поверх та провів цільовий інструктаж. Також він усно перевірив засвоєння інструктажу та ще раз наголосив на тому, що роботи повинні виконуватись лише в його присутності та лише під його керівництвом. Після підготовки обладнання до підйому майстер дільниці [PERSON] перевірив правильність та надійність підіймальних кріплень та механізмів і вийшов до туалету, а працівники, тим часом, продовжили прибирання. Залишившись без нагляду майстра, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з метою прискорення виконання завдання з підйому обладнання на другий поверх, почали його підйом без команди і керівництва майстра [PERSON]. Коли почався підйом обладнання, [PERSON] був на другому поверсі, [PERSON] - на третьому, а [PERSON] - на першому тримав відтяжку (фал), яку намотав на праву руку. Під час підйому обладнання трос, до якого кріпилося обладнання, обірвався і падаюче вниз обладнання потягло за собою [PERSON], в результаті чого, він впав на підлогу першого поверху, отримавши травму спини. Оскільки відразу після падіння [PERSON] почувався нормально, він продовжував виконувати роботу до 16-00 години, а потім став почуватися не добре, про що доповів майстру [PERSON], який відвіз його до Василівської лікарні, де позивачеві була надана невідкладна допомога та дано направлення до Запорізької обласної клінічної лікарні, де він був госпіталізований. На протязі лікування позивача з моменту виникнення нещасного випадку на виробництві відповідач у справі не залишився осторонь. З боку відповідача вчинялись всі необхідні заходи і дії щодо належного забезпечення та проведення лікування позивача у лікувальному закладі. За період з 18 серпня по 11 вересня 2012 року підприємством було сплачено 11 200,00 грн. за спинальні імплантанти, небхідні для лікування позивача. Згідно листа Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» №8457 від 27.10.2014 року, 22 серпня 2012 року [PERSON] виконано операцію:Декомпресивна лямінектомія L1 з фасетомією з обох боків. Транспедикулярний спонділодез ТН12- L 2 системою «Legacy». Тобто, спинальні імплантанти, придбані підприємством на суму 11 200,00 грн., були під час операції встановлені постраждалому [PERSON] Також, 21.08.2012 року з метою збереження життя та проведення належного лікування позивача, відповідачем виділено матеріальну допомогу на лікування в Запорізькій обласній клінічній лікарні на загальну суму 20 000 гривень, відповідно до поданої ним заяви. Крім того, позивачу за рахунок коштів відповідача були оплачені лікарняні листи загальну суму 3 921,84 грн. У 2013 році частка зазначених коштів була відшкодована відповідачу Фондом соціального страхування від нещасних випадки на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі. Таким чином, відповідач робив все можливе щодо належного забезпечення та проведення лікування позивача, а також щодо подальшої його соціальної реабілітації. При цьому, позивачеві була встановлена МСЕК 3-тя група інвалідності, яка є робочою, та позивач продовжував працювати на підприємстві за фахом до кінця 2012 року і звільнився з підприємства за угодою сторін. Відповідно до діючого законодавства, втрата працездатності, яка встановлена МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди потерпілому. Слід зазначити, що будь-яке порушення здоров'я, пов'язане з втратою професійної працездатності, завжди є пов'язаним з певним хвилюванням, відчуттям фізичної незручності та обмеженості, тобто, з моральними стражданнями. Таким чином, встановлення висновком МСЕК позивачу 3 групи інвалідності : втрати професійної працездатності, свідчить про те, що йому спричинена моральна шкода, оскільки стан його здоров'я погіршився. Представник відповідача вважає, що позивач визначив розмір відшкодування без наведення обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди. Також вона вважає, що причинний зв'язок між протиправною дією та шкодою відсутній, а провина самого позивача в отриманні ним шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження його здоров'я, також є. Представник відповідача не заперечує того факту, що позивачеві в результаті нещасного випадку на виробництві заподіяно моральну шкоду, але вважає, що відповідач не повинен її відшкодувати. Хто саме повинен сплатити позивачеві моральну шкоду та у якому розмірі, просить визначити суд. При цьому, просить суд врахувати, що відповідач всі свої зобов'язання матеріального характеру щодо позивача виконав добровільно. В судовому засіданні представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Василівському районі Запорізької області в особі [PERSON] заперечує проти позову, пояснивши, що позивачем до позову не додано жодного документа, який би підтверджував факт заподіяння йому моральної шкоди. Також, при проходженні огляду МСЕК, позивачеві не встановлено факт спричинення моральної шкоди внаслідок нещасного випадку, а лише визначено відсоток втрати професійної працездатності. Позивач повинен надати суду докази про порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення спілкування з оточуючими, дані про настання інших негативних наслідків морального характеру. Окрім цього, відповідно до України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зі змінами, виключено відшкодування моральної шкоди, як виду страхової виплати. Відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей, незалежно від часу настання страхового випадку, припинилося з 1 січня 2008 року. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, позивач перебував у трудових відносинах з ПП «Славутич-тара» з 04.07.2012 року до 03.12.2012 року та був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується його трудовою книжкою, копія якої є у справі. 18.08.2012 року з позивачем стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що підтверджується Актами Н-1 та Н-5 від 20.09.2012 року, копії яких є у справі. Підприємство відповідача визнало та визнає й на даний час, що цей нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Як вбачається з зазначених Актів, до цього нещасного випадку призвели неправомірні дії (бездіяльність) майстра дільниці - [PERSON]. Твердження представника відповідача про те, що в даному нещасному випадку є й вина самого позивача, є безпідставними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи. За результатами розслідування даного нещасного випадку, відповідно до п. 9 Акту Н-1, позивачеві встановлено діагноз: «СМТ. Компрессионный перелом тела L1 позвонка. Ушиб конуса спинного мозга. Нарушение функции тазовых органов по типу задержки». За результатами обстеження Медико-соціальною експертною комісією позивачеві 04.12.2013 року було встановлено третю групу інвалідності та 30% стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками, копії яких є у справі. Ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Таким чином, з наведеного вбачається, що саме Приватне підприємство «Славутич-тара», на якому працював позивач, зобов'язано було створити на його робочому місці належні та безпечні умови праці, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Цих вимог дотримано відповідачем не було, в результаті чого й стався з позивачем нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати та лише за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин та наявності вини власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ішкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. У пункті 13 Постанови роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що в результаті нещасного випадку на виробництві позивач зазнав моральних страждань, оскільки змушений був проходити лікування, переносити фізичні страждання, він позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. При цьому, до цього нещасного випадку призвели неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, між якими є причинний зв'язок. Моральна шкода, крім пояснень позивача, викладених у позовній заяві, підтверджується медичними документами, Актами про нещасний випадок, копії яких є у справі. Моральна шкода, заподіяна позивачеві, повинна бути відшкодована саме відповідачем, оскільки, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" абз. 4 ст. 1 викладено в новій редакції та виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- ХІV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду. Припинення дії Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер ушкоджень, перенесені позивачем фізичні страждання, обставини та наслідки травмування, визначений МСЕК розмір втрати працездатності 30%, стан здоров'я та інші обставини. Крім того, суд враховує й той факт, що відповідач після настання нещасного випадку, не залишив позивача наодинці та добровільно надавав йому матеріальну допомогу, про що свідчать довідки рахунок-фактура, видатковий касовий ордер, які є у справі. Розмір моральної шкоди суд визначає з урахуванням її доведеності. Суд вважає необхідним, доцільним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 6000 грн., що буде адекватною компенсацією страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок виробничої травми. При цьому, належні та достатні докази на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди в сумі саме 50 000 грн., позивач суду не надав. Суттєвість змін в організації життя, значне погіршення здоров'я та психічного стану через травму, позивачем не підтверджено достатніми доказами. Підстав для негайного виконання даного рішення у порядку ст.367 ЦПРК України, суд не вбачає. Також, згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial