Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зверенння стягнення на предмет іпотеки : квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2007 року в рахунок погашенн заборгованості за кредитним договором №K3V3GR15005554 від 21.03.2007 року в сумі 87675,63 дол.США ,що еквівалентно за курсом НБУ 1 135399,35 грн. ,визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з уклаладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем ,з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах. підприємствах або оргнізаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правововими актами держави дій,необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім того просили виселити з вказаної квартири відповідача та членів його сім"ї, дружину [PERSON] та двох малолітніх дітей [PERSON], 2006 року народження та [PERSON], 2009 року народження . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21.03.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №K3V3GR15005554 на підстав якого боржнику було надано кредит в сумі 74980,00 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 10,8% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 21.03.2027 року. В забезпечення виконання зобов"язань за Кредитним договором між Банком і [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 21.03.2007 року, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . В зв"язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов"язань за Кредитним договором Банк звернувся в суд з позовом про те, щоб в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернути стягення на вищевказану квартиру , як на предмет іпотеки на підставі положень Законуи України " Про іпотеку " та положень Іпотечного договру , укладеного між Банком та [PERSON] та виселити відповідача з сім"єю із квартири, що є предметом іпотеки . В процесі підготовки справи до розгляду третя особа з самостійними вимогами [PERSON] подала до суду позов про визнання квартири [ADDRESS] спільною власністю подружжя, визнання недійсним кредитного договору №K3V3GR15005554 від 21.03.2007 року,укладеного між її чоловіком [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" оскільки вона як дружина [PERSON] згоди на його укладення не надавала та просить встановити факт нікчемності Договору іпотеки, оскільки при його укладанні не були дотриманні норми чинного законодавства . В ході судового розгляду справи представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому послався на необгрунтованість та безпідставність позовних вимог.Одночасно визнав позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON]. Третя особа [PERSON].з самостійними вимогами, в судовому засіданні вказала, що згоду на укладання Кредитного договору її чоловіку [PERSON] не надавала. Квартира ,яка є предметом Іпотечного договору , була придбана [PERSON] під час перебування їх в зареєстрованому шлюбі , за спільні кошти тому є спільною власністю подружжя . У вказаній квартирі вони всі проживають , іншого житла не мають . Крім того вказує, що при укладанні Кредитного договору [PERSON] не було проінформовано про умови кредитування та сукупну вартість кредиту ,що тягне за собою визнання факту нікчемності вказаного договору. Представник третьої особи : Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві підтримав вимоги Третьої особи з самостійними вимогами та просив їх задовольнити, враховуючи інтереси малолітніх дітей . Вислухавши сторони , дослідивши матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" підлягають задоволенню , а вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного . 21.03.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №K3V3GR15005554 на підстав якого боржнику було надано кредит в сумі 74980,00 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 10,8% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 21.03.2027 року ( а.с.17-19) В забезпечення виконання зобов"язань за Кредитним договором між Банком і [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 21.03.2007 року, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] .Вказана квартира, що є предметом іпотеки, придбана [PERSON] за рахунок коштів ,які отримані за кредитним договором (а.с.24-26) . Судом встановлено , що на час вирішення спору в квартирі [ADDRESS] проживають і зареєстровані [PERSON], 2006 року народження та [PERSON],2009 року народження . У зв"язку з невиконанням [PERSON] зобов"язань за кредитним договором утворилася заборгованість , яка станом на 13.10.2014 року становить 87675,63 дол.США , та складається з наступного: 72844,07 дол.США ; 6893,94 дол.США заборгованості по процентах за користування кредитом; 1199,68 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2544,52 дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором; 19.31 дол.США штраф ( фіксована частина ) ; 4174.11 дол.США . Згідно п. 21 Договору іпотеки зверенння стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках , передбачених п.п.15.7.1,15.7.2, 15.9. У відповідності до п.п.15.7.1-15.7.2 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку,якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов"язань ,передбачених Кредитним договором , вони не будуть виконані та іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небуть із зобов"язань за Кредитним договором у випадках : порушення позичальником якого-небуть із зобов"язань , передбачених умовами Кредитного договору ; порушення іпотекодавцем правил заміни Предмету іпотеки;порушення Іпотекожавцем якого-небуть із зобов"язань за цим договором ...; Судом встановлено, що позичальник порушив умови кредитного договору ,зокрема не здійснював погашення кредиту та процентів за його користування в установлені кредитним договором строки . У зв"язку з виникненням простроченої заборгованості банк повідомив позичальника про наявну заборгованість шлхом направлення листа-вимоги (а.с.13) про усунення порушень та запропонував в 30 денний строк повернути суму кредитув повному обсязі, а також проценти.комісії та нараховані санкції ,нараховані на день поверенння кредиту .Крім того банк вказаною вимогою повідомив [PERSON], що зі сплином цього строку Банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом зверенння стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України "Про іпотеку" - іпотека як різновид застави, предметом яких є нерухоме майно,- це вид забезпечення виконання зобов"язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов"язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом . Відповідно до ст.589 ЦК України ,частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом зверенння стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на зверенння стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав ,встановлених статтею 12 цього Закону . Загальне правило про зверенння стягнення на предмет застави( іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого зверенння на підставі рішення суду в примусовому порядку,якщо інше не встановлено договором або законом . Крім того, правове регулювання зверення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України "Про іпотеку" . Згідно із частиною третьої статті 33 Закону України "про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Зверенння стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку". Так, згідно з частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про зверненя стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав ,передбачених законом, якшо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей . Виселення провадиться у порядку ,встановленому законом. Нормою,яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення . Частина третя ст.109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов"язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду . Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень,одночасно надається інше постійне жиле приміщення,за винятком громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту ( позики) банку чи іншої особи , поверенння якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі,яку виселяють ,повинно бути зазначеним в рішенні суду . Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, поверенння кого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За наведеного вище, за змістом цих норм особам, які виселяються з житлового будинку ( жилого приміщення) , яке є предметом іпотеки , у зв"язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому випадку, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. В судовому засіданні встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, тому суд дійшов висновку існування передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла . За змістом статей 203,215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. З матеріалів кредитного договору №K3V3GR15005554 від 21.03.2007 року вбачається, що сторони правочину досягли згоди, щодо усіх обставин, які мають істотне значення для укладення такого правочину (сума кредиту, процент за користування ним, строки повернення, тощо). Факт отримання грошових коштів наданих ПАТ КБ "Приватбанк" Позичальнику представником відповідача [PERSON] та третьою особою не оспорювався та під сумнів сторонами спору не ставився. Стосовно відсутності згоди одного з подружжя [PERSON] на укладення договору кредиту, суд не приймає вказану обставину як підставу для визнання недійсним кредитного договору, оскільки кредитний договір не є договором з розпорядження майном подружжя, а отже, положення ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту та, відповідно, для укладення договору кредиту закон не вимагає отримання згоди іншого з подружжя Інші твердження третьої особи [PERSON] на обґрунтування її вимог ,не заслуговують на увагу та повністю спростовуються доказами, дослідженими судом в ході розгляду справи по суті . Наявність певних невідповідностей щодо написанння назви вулиці "Червонопрапорної", мають формальні ознаки, і не визнаються судом підставами для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, яким було б можливо задовольнити позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами . Таким чином, в ході судового розгляду третьої особою з самостійними вимогами [PERSON] не надано переконливих доказів невідновідності Кредитного договору чинному законодавству, не доведено в чому саме полягає порушення прав [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог Третьої особи з посиланням на норми ст. 215, 230 ЦК про визнання недійсним Кредитного договору, оскільки такі суперечать доказам дослідженим в судовому засіданні та не ґрунтуються на матеріалах справи. Оскільки не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним Кредитного договору, відповідно не підлягають задоволенню також вимоги [PERSON] щодо встановлення факту нікчемності Іпотечного договору як похідного. Одночасно не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнанння права на іпотечну квартиру ,як на спільне майно подружжя , виходячи з наступного. Згідно Договору іпотеки від 21.09.2007 року , укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанком", Іпотекодержатель має право вищого пріоритету на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок Предмету іпотеки . Іпотекодавець , у відповідності до вимог п.17.6 Договору іпотеки , у випадку пред"явлення до Іпотекодавця іншими особами вимог про визнання за ними права власності або інших прав на Предмет іпотеки , про вилучення ( витребування ) або про обтяження Предмету іпотеки вимогами , задоволення яких може спричинити зменшення його вартості , Іпотекодавець зобов"язується не пізніше наступного дня за днем отримання вимоги повідомити про це Іпотекодержателя. В судовому засіданні представник банку ( Іпотекодержателя) заперечив проти визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], як на спільну сумісну власність подружжя. Задоволення вказаних вимог [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на предмет іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] може призвести до зменшення обсягу забезпечення зобов"язань [PERSON] за Кредитним договором, виконання якого забезпечено предметом Договору іпотеки тому вищевказана спірна квартира не може бути бути предметом позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності подружжя квартири , яка є предметом Договору іпотеки до повного виконання зобов"язань за кредитним договором . У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України , слід стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" понесені судові витрати - судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved