Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який в ході розгляду уточнив, обґрунтовуючи і підтримуючи який зазначає, що 17 червня 2008 року між Закритим Акціонерним Товариством «КБ "ПриватБанк» та [PERSON] (як майновим поручителем позичальника - [PERSON], [INFO].) укладено договір іпотеки нерухомого майна в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених іпотекою, задовольнити свої вимоги за рахунок переданого в іпотеку предмету іпотеки. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 17.06.2008 № K2S4GA0000000751 іпотекодатель [PERSON] надала в іпотеку домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом. Тобто основним зобов'язанням боржника за кредитним договором від 17.06.2008 № K2S4GA0000000751 [PERSON], яке було забезпечено майновим поручителем шляхом укладання договору іпотеки [PERSON], була сплата кредиту. Як встановлено п. 16 Договору іпотеки, з моменту набрання чинності цього договору та реєстрації права власності на майно та/або земельну ділянку в установленому порядку, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, наступну іпотеку, у спільну діяльність, у позичку іншим особам та розпоряджатися предметом іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодержателя (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Те ж саме положення підтверджено ст. 9 Закону Україи "Про іпотеку". З моменту нотаріального посвідчення цього договору нотаріус наклав заборону на відчуження предмету іпотеки. Приписами ст. 11 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. 06.03.2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва на вирок від 14.06.2011 Святошинського районного суду м. Києва у справі № 1-13/11 встановлено, що діючи умисно, за попередньою змовою з чоловіком [PERSON] після вчинення зловживання службовим становищем та пособництва один одному у цьому, на підставі підроблених документів, отримали кредитні кошти в ЗАТ КБ "ПриватБанк" на себе та інших осіб в тому числі [PERSON] В сумі 867 000 грн. За рахунок яких у [PERSON] придбали домоволодіння загальною площею 149,00 кв. м. та земельну ділянку площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS]. При цьому чоловік відповідача-2 [PERSON] працюючи директором КВТП "КБММ", діючи за попередньою домовленістю з [PERSON], видав довідку за своїм підписом на ім'я [PERSON] про те, що той працює на тому підприємстві та отримує заробітну плату, у той час як [PERSON] там ніколи не працював. Тобто [PERSON] умисно з корисливих мотивів використав своє службове становище з подальшою легалізацією отриманих таким чином коштів. Як встановлено вищезазначеним вироком, 17.06.2008 між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки вказаних земельної ділянки та домоволодіння в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 17.06.2008 № K2S4GA0000000751. Предмети іпотеки сторони оцінили в 1 238 602,70 грн. Отримавши наступний кредит, подружжя [PERSON] погасили попередній кредит на ім'я [PERSON], що дало їм можливість виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек реєстраційні записи належних [PERSON] житлового будинку загальною площею 145,9 кв. м. та земельну ділянку площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS], та які були внесені до реєстрів у зв'язку із укладанням договору іпотеки від 17.06.2008, реєстровий № 4121. Істотне значення для правильного вирішення справи про визнання договору дарування недійсним у зв'язку з фіктивністю та захисту порушених прав та інтересів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" мають підстави припинення договору іпотеки, що жодним чином не додержані у законному порядку. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється. Основне зобов'язання не було виконано, заборгованість за кредитним договором наявна і станом на 2014 рік, незважаючи на кінцевий строк повернення кредиту 2013 рік. Тобто іпотека зберігає чинність. На підставі листа приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] 30.09.2008 вилучила запис з Державного реєстру іпотек № 7402939, з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 7402988, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 7402980, і тим самим зняла заборону на відчуження [PERSON] будинку загальною площею 145,90 кв. м. та земельної ділянки загальною площею 0,06 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Діючи умисно, з метою легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, тобто укладені угоди з коштами, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, за попередньою змовою групою осіб, а саме: житлового будинку загальною площею 145,9 кв. м. та земельну ділянку площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS], [PERSON] 07.10.2008 на підставі договору дарування за реєстровим № 6676 відчужила їх своїй матері [PERSON]. В результаті зазначених дій права власності на нерухоме майно перейшло до [PERSON] Вищевказані договори дарування укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, а виключно з метою уникнення звернення стягнення на подаровані земельні ділянки, тобто вони є фіктивними, та у зв'язку з цим підлягають визнанню судом недійсними. Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь , що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається навмисно. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки [PERSON] зареєструвала право власності на спірні земельні ділянки, а оскільки реєстрація проведена незаконно, то позов в частині скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки також підлягає задоволенню. Представник позивача подав до суду письмове клопотання про поновлення строку звернення до суду, так як вважає, що Банк дізнався про оспорюваний правочин лише з ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06.03.2013 р. по кримінальній справі №1-13/11 відносно засуджених [PERSON] та [PERSON], яка набирає законної сили з часу проголошення. В судове засідання не з'явився, проте надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. На день ухвалення рішення відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися. Просили розглядати справу за їх відсутності. В судових засіданнях заперечували проти задоволення позову посилаючись на відсутність заборгованості боржника [PERSON] перед Банком, так як [PERSON] сама його сплатила на протязі двох місяців після отримання ним кредиту. А тому були всі підстави зняти заборону з іпотечного майна і тому вона подарувала своїй мамі. Також просила застосувати строк позовної давності, відповідно до письмової заяви, так як позивачу було відомо про оспорюваний правочин в зв'язку з порушенням кримінальних справ відносно неї та її чоловіка та працівників банку [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений через газету «Урядовий Кур'єр». Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання на час ухвалення рішення не з'явилася, проте в попередніх судових засідання висловила думку про відмову у задоволенні позову, так як нею, як нотаріусом, заборони з іпотечного майна та договір дарування було виконано відповідно до норм чинного законодавства. В зв'язку з неявкою всіх учасників судового розгляду, фіксування судового процесу не проводилося, відповідно до ст.197 ЦПК України. Суд дослідив, проаналізував всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про застосування строків позовної давності зважаючи на наступне. Згідно ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не погоджується з думкою представника позивача про те, що про оспорюваний правочин позивач дізнався лише з ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06.03.2013 р. по кримінальній справі №1-13/11 відносно засуджених [PERSON] та [PERSON], яка набирає законної сили з часу проголошення,так як дані твердження не ґрунтуються на доказах та дійсних обставинах справи. Зокрема, відповідно до інформаційної довідки КОЗП Святошинського РУ до ЖРЗПЗ №12941 від 24.07.2009 р. був зареєстрований рапорт о/у УБОЗ ГУ МВС Калити О.В. про виявлення злочину, передбаченого ч.2 ст.209 КК України, вчинений [PERSON], відповідно до фабули якого, останній на підставі підроблених документів, отримав кредит в ЗАТ «Приватбанк» в сумі 867000 грн. та придбав за них домоволодіння та земельну ділянку в м.Бориспіль і з метою легалізації коштів, подарував їх гр. [PERSON] (а.с.227). Постановою про накладення арешту від 28.05.2009 р., винесеною слідчим прокуратури Святошинського району м.Києва Слободяник І.П. по кримінальній справі №58-2057, відповідно до якої було накладено арешт на домоволодіння та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] (а.с.144-145). Вироком Святошинського районного суду м.Києва від 11.03.2010 р., щодо засудження працівника ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (а.с.146-163), яким встановлені обставини придбання [PERSON] спірного домоволодіння та земельної ділянки за вищевказаної адресою. Даний вирок вступив у законну силу. Таким чином про дані обставини позивач знав ще з 2009 р., так як був ініціатором всіх кримінальних справ та був визнаний потерпілим. Строк позовної давності рахується з моменту коли особа дізналася, або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України). Сам договір дарування, який оспорюється, не був предметом розгляду у жодній кримінальній справі, як предмет злочину чи злочинного посягання, а тому безпідставним є посилання представника позивача на ті обставини, що позивач чикав завершення кримінального розгляду ухвалою апеляційного суду, яка вступає в законну силу з моменту оголошення. Дане твердження не ґрунтується на нормах закону та обставинах справи. Таким чином суд не знаходить підстав для поновлення загального строку звернення до суду та вважає за необхідне застосувати наслідки пропущення строку позовної давності, передбаченого ч.4 ст.267 ЦК України. В зв'язку з відмовою у задоволенні обох позовів, судовий збір на користь позивача не стягується.

Outcome: dismissed