Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

В січні 2021 року позивач звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом до виконавчого комітету Хмільницької міської ради про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернулася до відповідача з запитом про надання публічної інформації, а саме про наявність на території м. Хмільник вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Однак відповідачем вказаної інформації позивачу надано не було, що спричинило моральну шкоду, яка виразилась у стражданні та принижені позивача. У зв`язку із викладеним позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, суду надав 29.01.2021 року відзив, в якому вказав, що проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що 16.07.2020 року Вінницьким окружним адміністративним судом у справі № 120/2121/20-а адміністративний позов позивача до відповідача задоволено частково і визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Хмільницької міської ради щодо ненадання відповіді на запит [PERSON] від 28.04.2020 у строк встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації". Разом із тим у вказаному рішенні в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, в тому числі відмовлено в частині зобов"язання вчинити певні дії та визнання порушення відповідачем щодо позивача ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод залишено без задоволення. Такожвідповідач вважає , що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди та необґрунтовано грошову оцінку такої шкоди. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року у справі № 120/2121/20-а, адміністративний позов задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Хмільницької міської ради щодо ненадання відповіді на запит [PERSON] від 28.04.2020 у строк встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с.17-23) Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2020 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року у справі № 120/2121/20-а залишено без змін. (а.с.24-27) У відповідності до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 565 від 18.02.2021 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ від 24.10.2018 року, [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства. (а.с.28-30) Згідно розпорядження міського голови від 06.10.2020 року оголошено догану [PERSON] , як адміністратору відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику, за неналежне виконання службових обов`язків, а саме порушення термінів надсилання відповідей на інформаційні запити з 01.10.2020 року. (а.с.48) Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 302 ЦК України визначено, що право на інформацію належить до особистих немайнових прав особи. Відповідно до вимог ст. ст. 3, 56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Закону України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав свобод і законних інтересів. Відповідно до ст. 1 Закону «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Стаття 2 Закону України «Про інформацію» визначає, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Згідно із ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту. Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що особи на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеному законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Враховуючи викладене, суд встановив, що виконавчим комітетом Хмільницької міської ради, який є розпорядником запитуваної інформації, не вчасно надано відповідь на запит [PERSON] про надання публічної інформації від 28.04.2020 року, який було отримано відповідачем 04.05.2020 та 07.05.2020 надано відповідь, яка відправлена позивачу поштовою кореспонденцією 20.05 2020 року та отримана за її місцем проживання 26.05.2020 року. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року бездіяльність виконавчого комітету Хмільницької міської ради щодо ненадання відповіді на запит [PERSON] у строк встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації" визнана протиправною, а тому така дія відповідача є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди позивачу, тому відповідно до ст. 1173 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок несвоєчасного надання запитуваної інформації відповідачем. Разом із тим, визначаючи розмір заданої позивачу протиправними діями відповідача моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим та виправданим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 1 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненю в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного ст. ст. 15, 16, 1173 ЦК України та

Outcome: partial