Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

24.02.2021 р АТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 33552,27 грн заборгованості за кредитом, що виникла станом на 04.01.2021 р на підставі кредитного договору № б/н від 12.07.2012 р. Як вбачається з позовної заяви, 12.07.2012 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву № б/н від 12.07.2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Приватбанк виконав усі взяті на себе зобов`язання за Договором, а відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, тому 15.05.2019 р між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору № SAMDNWFC00006072871 з метою створення сприятливих умов для виконання зобовязань за кредитним договором № SAMDNWFC00006072871 від 12.07.2012 року. Однак відповідачка не виконує взяті на себе зобовязання і тому станом на 04.01.2021 року у відповідачки виникла заборгованість за кредитом у розмірі 33552,27 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачки в користь Приватбанка 33552,27 грн заборгованості за кредитом і 2270,00 грн судових витрат. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження, не подала суду заяву про розгляд справи з участю сторін, не подала відзив на позовну заяву. Дослідивши позовні вимоги, письмові докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що 12 липня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9). 15 травня 2019 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору № SAMDNWFC00006072871 з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобовязань за кредитним договором № SAMDNWFC00006072871 від 12.07.2012 року (а.с.10). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № SAMDNWFC00006072871 від 15.05.2019 та виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що станом на 04.01.2021 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № SAMDNWFC00006072871 від 12.07.2012 року становить 33552,27 грн, з яких: 0,00 грн - заборгованість за кредитом; 0,01 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 33552,26 грн - заборгованість по пені. (а.с.8, 12-13). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання і його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач долучив до позовної заяви Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 12.07.2012 (а.с.9), Додаткову угоду до Договору № SAMDNWFC00006072871 від 15.05.2019 (а.с.10), графік погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 36 місяців від 15.05.2019 (а.с.11). Частиною першою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість, позивачем не надано договір № SAMDNWFC00006072871 від 12.07.2012 року, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, якими керувався АТ "ПриватБанк" при оформленні кредиту з відповідачкою, не надано відомостей про те, який Тариф був застосований при укладенні кредитного договору з відповідачкою, відсутня інформація про те, яка кредитна картка видана відповідачці та за яким Тарифом обслуговуватиметься банком. Суду також не надано позивачем доказів про те, що відповідачка ознайомлена із змінами умов кредитування та обслуговування кредитної картки і погодилась з такими змінами. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12.07.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.02.2021). А отже кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на укладену між сторонами 15 травня 2019 року Додаткову угоду до Договору № SAMDNWFC00006072871 метою якої є створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором № SAMDNWFC00006072871 від 18.06.2014 року (а.с.10). Однак, в підписаній відповідачкою Анкеті-заяві зазначена дата 12 липня 2012 року, а не 18 червня 2014 року, як зазначено у Додатковій угоді (а.с.10). Додатковою угодою сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення Договору до дати підписання цієї Угоди скаладає 47159,92 грн (п.п.1 Додаткової угоди); Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн, комісії на 0 грн, пені на 16775,53 грн, штрафу на 0 грн (п.п.1.2. Додаткової угоди); строк повернення кредиту до 25.05.2020 р (п.п.1.3. Додаткової угоди); відсоткова ставка за кредитом становить 0,01% (п.п.1.4 Додаткової угоди); клієнт зобовязується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на картку № [NUMBER] у такому порядку: 1.5.1. клієнт зобовязується здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 4557,66 грну строк не пізніше 15.05.2019; подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 717,4 грн до 25 числа місяця протягом 36 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 717,73 грн (п.п.1.5.2). Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень про те, які Тарифи були погоджені з відповідачкою при підписанні Анкети -заяви, а також що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у формі неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Тарифи і Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Крім того, відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24, 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed