Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до нього із заявою № б/н від 18 грудня 2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 17000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, на умовах обслуговування, передбачених п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, однак відповідачка своєчасно платежі не вносила, внаслідок чого станом на 30 вересня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 73907 грн. 85 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачки. Від представника відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідачка не отримувала кредитну картку. Крім того, відповідачка не отримувала персональний ідентифікаційний номер до картки, без якого неможливе використання картки в АТ КБ «Приватбанк». Відповідачка заяву про надання кредиту, яка разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку є за твердженням позивача кредитним договором, не подавала. На його думку, навіть за умови підписання відповідачкою Анкети-заяви при приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копію якої позивач додав до позовної заяви, така Анкета-заява не може вважатися доказом подання відповідачкою заяви на отримання кредиту, оскільки вказана заява не містить відмітки, який саме банківський продукт обрано відповідачкою. Наголошує, що підпис зроблений в Анкеті-заяві не належить відповідачці. Відповідачка дійсно заходила в банк для консультації про відкриття депозитного рахунку та отримання дебетової картки, надала копію паспорту для відкриття рахунку, однак їй повідомили, що картку буде випущено пізніше, про що їй зателефонують. Однак, працівники банку так і не зателефонували. Ніякої платіжної картки та ПІН-коду до неї відповідачка не отримувала, коштами банку не користувалася. Як слідує з тексту Анкети-заяви, особа, названа як [PERSON] лише ознайомилася з Правилами та Тарифами банку, хоча банк повинен був їх надати. Відсутні також докази надання банком вказаній особі другого примірнику договору. Однак, навіть якщо припустити, що кредит видавався та договір укладався, останній не містить таких істотних умов договору як порядок повідомлення клієнта про зміну тарифів банку, порядок обслуговування рахунку, суму кредиту, ліміт та/або обмеження за операціями з використання спеціального платіжного засобу. Однак, банком не надано доказів зняття готівки, чи проведення безготівкових розрахунків за допомогою платіжної картки. У позовній заяві відсутнє навіть посилання на тип та індивідуальний номер картки, яка начебто видавалася відповідачці, і це також, на його думку, свідчить про відсутність самого факту емісії такої картки. Надана позивачем копія Анкети-заяви не містить даних, який банківський продукт (кредит, депозит тощо) вибрав заявник. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не містить дати його складання, а також відсутні підстави вважати, що вони діяли на час спірних правовідносин. Розрахунок заборгованості не містить посилання на платіжні документи чи випису по рахунку, а відтак його правильність неможливо перевірити. Самі по собі ні Анкета-заява, ні Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а тим більше, розрахунок заборгованості, на його думку, не є належними, достовірними та допустимими доказами видачі кредиту відповідачці. Таким чином, вважає, що банком не надано належних доказів замовлення відповідачкою у банку банківської послуги, видачу відповідачці банківської платіжної картки та персонального ідентифікаційного номеру до картки, здійснення по картці будь-яких операцій. Відповідачка проти фактів, викладених у позовній заяві, заперечує, у тому числі факт отримання кредиту не визнає. Просить відмовити у позові повністю. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18 грудня 2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 17000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При оформленні кредиту підписаною заявою на отримання кредиту підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання, а тому, на його думку, підписанням заяви відповідачка приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів, чим зобов`язалася виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", з якої вбачається, що відповідачці встановлено поточну процентну ставку у розмірі 27,60%, вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, на його думку, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, зазначає, що зазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Також, наголошує, що з наданої до суду виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. Стосовно посилання відповідачки на неукладання договору, зазначає, що питання щодо підписання відповідачкою договору не відносяться до предмету заявленого позову, наявність тверджень відповідачки про те, що підпис виконаний не нею, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі, оскільки предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. Позивач надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), а відповідачка, в свою, чергу, не спростувала докази надані банком щодо цього факту. Відповідачкою не доведено та матеріалами справи не встановлено, що не вона особисто підписала зазначений договір. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Від відповідачки до суду надійшли заперечення щодо відповіді на відзив позивача, в яких вона зазначила, що позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу того, що вона зверталася до банку з проханням надати їй кредит, у тому числі, отримати кредитну картку, як і безпосереднього отримання саме нею кредитної картки та самого кредиту. Крім того, зазначає, що підпис на Анкеті-заяві не належить їй, у зв`язку з чим нею було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Також, на указаній Анкеті-заяві немає відмітки, яку з послуг вона начебто замовляла. На її думку, виписка з карткового рахунку не є доказом отримання саме нею кредиту. Крім того, вважає, що виписка з карткового рахунку подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України, а саме не подана разом з поданням позовної заяви, відтак, відповідно до ч. 8 указаної статті не може бути прийнята судом в якості доказу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18 грудня 2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 17000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 30 вересня 2018 року має заборгованість - 73907 грн. 85 коп., з яких: 14352 грн. 28 коп. - тіло кредиту; 38031 грн. 03 коп. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 17528 грн. 93 коп. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3495 грн. 61 коп. - штраф (процентна складова). Щодо питання стосовно номеру картки, виданої відповідачці, і строку її дії, відповісти не зміг, зазначивши, що підставою для звернення до суду є номер договору. Видача картки підтверджується Анкетою-заявою, яку було підписано позичальником. Зазначив, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Тобто, на його думку, заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Також, одночасно із зазначеним, свідченням приєднання відповідачки до угоди, дія Договору підтверджується фактом користування нею картковим рахунком та використання кредитних коштів. Просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 73907 грн. 85 коп. за кредитним договором № б/н від 18 грудня 2011 року. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідачка не подавала до банку заяву про надання кредиту, яка разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку є, за твердженням позивача, кредитним договором. Звертає увагу, що навіть якби відповідачка підписала Анкету-заяву при приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копію якої позивач додав до позовної заяви, це не може вважатися доказом подання відповідачкою заяви на отримання кредиту, оскільки вказана заява не містить відмітки який же банківський продукт нею обрано: «платіжна кредитка Універсальна», чи «зарплатна картка», чи «пенсійна картка», чи «картка Голд», чи «Ощадкнижка (депозит)», Дебетова особиста картка», «Ідентифікація з паспортом», в графі «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/«GOLD» не зазначений бажаний кредитний ліміт. Наголошує, що відповідачка кредит в АТ «КБ «Приватбанк» не отримувала, як і персонального ідентифікаційного номеру до картки, без якого неможливе використання картки в АТ «КБ «Приватбанк». Доказів видачі кредиту позивач не надав, оскільки як повідомив представник позивача, йому невідомо, що за карточка була видана, строк її дії невідомий, може вона на рік була видана і строк позовної давності давно збіг, а може й на 100 років. Ніхто цього не знає. Копія заяви, яка додана до матеріалів справи підписана не відповідачкою, а по-друге, в ній навіть немає позначки, який же продукт вибрала особа, яка підписала заяву, чи то депозит, чи то кредит, чи зарплатний проект. Таких позицій там багато зазначено. Ухвалою суду у позивача було витребувано оригінали зазначених у позовній заяві документів. Представник позивача у судовому засіданні надав суду оригінал указаної заяви, з якої вбачалося, що підпис було зроблено іншою особою. Таким чином, призначення почеркознавчої експертизи мало підтвердити ту обставину, що відповідачка не підписувала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, а відтак, ніяких послуг у позивача не замовляла, кредитну картку не отримувала, кредитом не користувалася. Однак, позивачем не було надано на вимогу суду оригіналу Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, необхідного для проведення почеркознавчої експертизи, оскільки по ксерокопії документа експертиза не проводиться. При цьому, звертає увагу, що 14 жовтня 2010 року по досягненню відповідачкою 45-ти років в її паспорт Черкаським РВ ГУМВС України в Черкаській області було вклеєно нове фото, без якого паспорт є недійсним. Однак, у наданій банком ксерокопії паспорта, такого фото немає. Вказане свідчить про те, що ксерокопію паспорта було зроблено до 14 жовтня 2010 року, а саме коли відповідачка працювала у дитячому садку с. Дубіївка, Черкаського району, Черкаської області, « Дубок » та отримувала заробітну плату на дебетну картку ПАТ «КБ «Приватбанк», і саме тоді для відкриття рахунку вона надавала через бухгалтерію дитячого садку ксерокопію паспорта для банку. Це було приблизно в 2008 році. Щодо витрат по кредитному рахунку, зазначає, що ніякими доказами не підтверджено, що саме відповідачка робила такі витрати. Щодо строків позовної давності вважає, що оскільки строк кредиту не визначений, він, якщо й був виданий будь-кому, то був виданий на термін один рік, а тому і строки позовної давності до будь-якої особи збігли. Однак, наголосив, що ні він, ні відповідачка, не визнають сам факт отримання кредиту. Заперечив щодо долучення доказів, наданих після подання позовної заяви, оскільки банк не навів вагомих причин такого неподання разом з позовною заявою. Крім того, підпис на Анкеті-заяві не належить відповідачці. Відповідачка дійсно заходила в банк для консультації про відкриття депозитного рахунку, та отримання дебетової картки, надала копію паспорту для відкриття рахунку, однак їй повідомили, що картку буде випущено пізніше, про що їй зателефонують. Однак, працівники банку так і не зателефонували. Банком не надано доказів зняття готівки, чи проведення безготівкових розрахунків за допомогою платіжної картки. Враховуючи викладене, просить відмовити у позові в повному обсязі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У матеріалах справи міститься копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18 листопада 2011 року, в якій друкованими літерами зазначено прізвище, ім`я та по-батькові відповідачки, її дата народження, РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання та номери телефонів. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згідна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Також, клієнт ознайомилася і згідна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. При цьому, Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Крім того, у відповідному місці Анкети-заяви відсутня позначка про те, яку саме карту клієнт бажала намір оформити, а також що підписант Анкети-заяви отримала Пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, а також що вона ознайомилася з її умовами під підпис. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18 грудня 2011року містить розділ про те, що особа ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка, виявляє бажання оформити на своє ім`я послугу з нижче перелічених: «Платіжна картка Кредитка «Універсальна», «Карта класу Gold», «Зарплатна картка», «Пенсійна картка», «Ощадкнижка (депозит)», «Дебетова особиста картка», «Ідентифікація з паспортом». Однак, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить відмітки, яку послугу бажала оформити на своє ім`я підписант після ознайомлення у Умовами та Правилами, а відповідно не містить інформації, що така особа погодилася укласти кредитний договір. Також вказана анкета-заява не містить запису, який бажаний кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна»/класа Gold підписант просила встановити. Позивачем не вказано, яку картку «Універсальна» чи «Gold», було надано відповідачці та номер такої картки. Будь-яких доказів про отримання відповідачкою кредитної картки суду позивачем надано не було. Також позивачем не надано доказів про рух коштів по такій картці. Як і позовна заява не містить відомостей про те, за якою саме карткою «Універсальна» чи «Gold» було надано кредит позивачем відповідачці, так і надані суду докази на це не вказують. До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Крім того, позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання Анкети-заяви 18 грудня 2011 року відповідачка була ознайомлена саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, а також те, що Розрахунки заборгованості за договором б/н від 18 грудня 2011 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувалася відповідачка, так як ні в Анкеті-заяві, ні в Розрахунках, ні в інших документах, які долучені до позовної заяви, немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідачки. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала б на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов`язання відповідачка зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Необхідність доказування ознайомлення відповідачки з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, в якій було скасовано рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з тим, що «суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту». Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом волевиявлення підписанта на укладення кредитного договору із позивачем, а також не є належним і допустимим доказом про вчинення банківських операцій на підтвердження розміру заборгованості відповідача перед позивачем. У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем до позовної заяви не додано докази, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви між відповідачкою та позивачем було узгоджено розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Не надано доказів того, яку саме карту клієнт бажала намір оформити, що підписант Анкети-заяви отримала Пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, а також те, що вона ознайомилась з її умовами під підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, коли відповідачка підписала Анкету-заяву. Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки надана позивачем копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку не містить інформації, що відповідачка, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанка, виявила бажання отримати кредит. Таким чином, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку підписала відповідачка 18 грудня 2011 року, не є належним доказом укладення позивачем та відповідачем кредитного договору. Надані позивачем витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг не містять будь-яких відміток про намір відповідачки укласти з позивачем кредитний договір, а тому не є належними доказами укладення такого договору. Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», які долучені позивачем до позовної заяви, умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», Памятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування карт. Згідно з п. 2.1.1.2.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, у даному випадку - відповідачки. Крім того, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву та під час її підписання був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому, відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України вказана анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачці кредиту в розмірі 17000 грн. У вказаній Анкеті-заяві підписант лише виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку та погодила, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка. Водночас, як вже вказувалося, судом встановлено, що в заяві підписантом взагалі не зазначено який тип платіжної картки він бажає отримати. Крім того, в анкеті-заяві відсутнє позначення у відповідній графі про отримання та ознайомлення під підпис Пам`ятки Клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містить ані підпису відповідачки, ані доказів того, що саме картка «Універсальна» була видана відповідачці на підставі Анкети-заяви. Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані позивачем розрахунки не містять ні номеру карткового рахунку із видом платіжної картки, ні інших реквізитів, з яких можна зробити висновок про належність заборгованості саме відповідачки та з яких саме підстав виникла ця заборгованість. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року № 996-XIV. Згідно п. 62 Постанови Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, надані позивачем розрахунки заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, які не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року № 996-XIV, не є первинними документами, не можуть підтверджувати наявність заборгованості відповідача перед позивачем та відповідно не є допустимими доказами в розумінні ст. 79 ЦПК України. Інших доказів на обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду не було. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі на підставі Анкети-заяви не виникло кредитних відносин, оскільки підписаною Анкетою-заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру кредиту, процентів за користування кредитом, питання застосування до позичальника, у разі невиконання ним своїх зобов`язань, неустойки (пені, штрафу), а також вид, номер кредитної картки, з якої відбувалось зняття коштів, а також і час її отримання відповідачем. Також слід врахувати, що умови викладені в Анкеті-заяві містять ознаки договору приєднання, який передбачає приєднання до запропонованих умов, встановлених однією стороною - банком, викладених в затверджених Умовах та правилах та у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки, ці обставини не дають підстав для визнання їх складовою договору банківських послуг, про який ведеться мова в Анкеті-заяві, у разі відсутності на них підпису іншої сторони, яка приєднується. Разом з тим, суд вважає, що позивач не довів, що відповідачкою взагалі підписувалася Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. За клопотанням представника відповідача Черкаський районний суд Черкаської області ухвалою від 18 лютого 2019 року зобов`язав позивача надати оригінали документів, що були додані до позовної заяви, в тому числі, і оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18 грудня 2011 року. Позивач від виконання указаної ухвали ухилився. Так, у наступні судові засідання, що відбулися 02 квітня 2019 року та 06 травня 2019 року представник позивача указані документи не надав. У наступному судовому засіданні - 11 липня 2019 року, представник банку продемонстрував суду оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18 грудня 2011 року, тримаючи її в своїх руках, та повідомив суду, що може лише показати, а не передати суду вказану заяву-анкету, у зв`язку з тим, що він, начебто, не уповноважений на це, оскільки відповідно до внутрішньо-нормативних документів банку, це повноваження спеціалістів іншого структурного підрозділу, за невиконання яких його звільнять з роботи. Вказане підтверджується технічним записом судових засідань. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року судом у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експертизи було поставлено наступне питання: чи виконаний підпис на Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № 0200100600263046035 від 18 грудня 2011 року від імені [PERSON] нею самою? У зв`язку з чим витребував указаний оригінал Анкети-заяви. Представник позивача не надав суду указаний оригінал анкети-заяви. Для встановлення обставини, хто саме підписав указану Анкету-заяву необхідні спеціальні знання, тобто проведення судової почеркознавчої експертизи. Висновок експерта - це один із видів доказів, дослідження яких суд, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України здійснює під час розгляду справи по суті. Без оригіналу вказаної Анкети-заяви проведення експертизи є неможливим. Позивач має в наявності вказаний оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18 грудня 2011 року, однак не надає його на вимогу суду. А тому, суд критично відноситься до твердження представника позивача, що Анкета-заява підписана саме відповідачкою, оскільки доказів на підтвердження цього їм наведено не було, а отже суд трактує усі сумніви на користь відповідачки. Крім того, на підтвердження своїх вимог, як доказ отримання кредиту відповідачкою, позивач додав до позовної заяви копію її паспорту без фотографії, яка вклеюється до паспорта по досягненню власником паспорту 45 років, та довідки про присвоєння відповідачці ідентифікаційного номера платника податків. Суд звертає увагу, що станом на 18 грудня 2011 року відповідачці, яка є [INFO] , виповнилося 47 років, і відповідно до п. 12 глави Положення про паспорт громадянина України, затверджених Постановою ВР України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, в її паспорт повинна бути вклеєна друга фотографія (по досягненню 45-ти років), без якої паспорт є недійсним. Однак, позивачем до позовної заяви було надано ксерокопію паспорту, в якому відсутня фотографія відповідачки по досягненню нею 45-ти років. У матеріалах справи міститься лист № 282/02-17 Дубіївської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області від 22 липня 2019 року, відповідно до якого відповідачка працювала в дитячому навчальному закладі «Дубок» в 1993-2014 роках. Заробітну плату на картковий рахунок, відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк» по програмі «зарплатний проект» отримувала з 02 липня 2008 року до дати звільнення у 2014 році. Тобто, теоретично є можливим отримання позивачем копії паспорту відповідачки при оформленні останньою карткового рахунку для отримання заробітної плати по програмі «зарплатний проект». Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України ). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, умовами кредитних договорів установлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Оскільки строк дії кредиту у даній справі не визначений, можна стверджувати про пред`явлення позову після спливу строку позовної давності. Разом з тим, враховуючи викладене та те, що позивачем не надано доказів, що відповідачкою взагалі підписувалася Анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку, а також, що саме ці Умови мала на увазі підписант, підписуючи Анкету-заяву, у позові слід відмовити за недоведеністю, оскільки докази, які були надані позивачем не доводять факту, що 18 грудня 2011 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір, що містить відповідні умови кредитування, з яким погодилася відповідачка, та відповідно, брала на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, і на підставі умов якого банком зроблено розрахунок заборгованості у розмірі 73907 грн. 85 коп., На підставі викладеного, ст.ст. 526, 638, 1054 ЦК України

Outcome: dismissed