Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

05 червня 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приват Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення з квартири. В позовній заяві зазначив, що 11 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № NKVSGК0000000001, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримала кредит у розмірі 79 065,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04 % річних до 11.04 2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки № NKVSGК0000000001, згідно з яким відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,00 кв.м., житловою площею 22,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. Відповідач [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 15 вересня 2011 року Веселинівським районним судом Миколаївської області було винесено рішення про звернення стягнення на квартиру загальною площею 39,00 кв.м., житловою площею 22,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після набрання рішенням суду законної сили відповідачам було направлено письмову вимогу про добровільне звільнення житлового будинку. Але відповідачі добровільно не звільнили житловий будинок, тому позивач звернувся до суду, просить суд виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку в Веселинівському районному секторі Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що вимога про виселення її та доньки [PERSON] з квартири, зі зняттям з реєстраційного обліку є безпідставна, оскільки вона не отримувала вимогу іпотекодержателя про звільнення помешкання, що свідчить про недотримання Банком процедури виселення мешканців із спірного будинку. Тому просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, зазначивши, що відповідно до вимог ч.3 ст. 109 ЖК України, ч.1, ч.2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. На письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника всі мешканці житлового приміщення зобов'язані добровільно його звільнити протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Але докази про отримання відповідачем вимоги про виселення в матеріалах справи відсутні, а саме: зворотні поштові повідомлення про отримання відповідачем вимоги про виселення. Наявність квитанції про направлення повідомлення не може слугувати доказом про його отримання. Тому вимога Банку щодо виселення мешканців є передчасною. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір про іпотечний кредит № NKVSGК0000000001, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримала кредит у розмірі 79 065,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04 % річних до 11.04 2028 року (а.с. 5-7). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки № NKVSGК0000000001, згідно з яким відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,00 кв.м., житловою площею 22,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу. - (а.с. 11-14) 15 вересня 2011 року Веселинівським районним судом Миколаївської області було винесено рішення про звернення стягнення на квартиру загальною площею 39,00 кв.м., житловою площею 22,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 33, 40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи за вих. № 30.1.0.0/2-365 від 01.03.2013 року позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" було направлено письмову вимогу відповідачу [PERSON] на адресу: [ADDRESS] про добровільне звільнення квартири разом із усіма членами сім'ї та іншими мешканцями (а.с. 18), надано список згрупованих рекомендованих відправлень, переданих у поштову установу, у переліку якого міститься поштове відправлення на адресу відповідача [PERSON], а також надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 13.03.2013 року, з якого вбачається, що адресат є [PERSON], але вимогу було вручено 19.03.2013 року за довіреністю [PERSON] (а.с. 18-20). Проте, боржник (іпотекодавець) вважається належним чином повідомлений про звільнення іпотечного майна, коли банком не лише відправлено на адресу зазначеної особи листа про добровільне звільнення житла, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Відповідач в судовому засіданні заперечував факт отримання листа від позивача, а мешканці будинку взагалі не повідомлялися банком про добровільне звільнення вказаного житла. Згідно із листом начальника Веселинівського поштового зв'язку від 25.10.2013 року вбачається, що рекомендованим листом № 4994503631636 із Дніпропетровська ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов лист на ім'я [PERSON], який було вручено [PERSON] секретарю філії ПАТ «Миколаївобленерго» Веселинівського району - колезі по роботі [PERSON] З пояснювальної [PERSON] від 24.10.2013 року вбачається, що вона працює в філії ПАТ «Миколаївобленерго» Веселинівського району на посаді секретаря, та щодо листа на ім'я [PERSON] нічого не пам'ятає. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, позивач не надав доказів про дотримання процедури виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку та про те, що відповідач уникає контакту з представником Банку, тому суд вважає, що позивачем не було дотримано наведених правових норм щодо порядку виселення відповідача та мешканців із квартири, що є предметом іпотеки. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позов є небгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed