Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

25.10.2017 року заступником керівника Київської місцевої прокуратури №3 було подано позов в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON], про витребування майна із чужого незаконного володіння. На обгрунтування позовних вимог прокурор, вказував, що під час досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017101030000043 від 14.04.2017, місцевою прокуратурою встановлено, що квартира [ADDRESS], яка належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, вибула із її володіння без волі власника. Зокрема, після смерті [INFO] законного наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] та смерті [INFO] члена її сім'ї [PERSON], на підставі неіснуючого рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2011 року була проведена реєстрація права власності за [PERSON] У подальшому вказана квартира неодноразова відчужувалася на підставі різних цивільно-правових угод. Відповідач у справі набула права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.05.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ковальчуком С.П. З огляду на викладене, прокурор, посилаючись на відповідні приписи норм чинного законодавства України, зазначив про наявність правових підстав для витребування квартири [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Києва. Київська міська рада позов прокурора підтримала в повному обсязі з мотивів зазначених у позовній заяві та просила його задовольнити. У свою чергу відповідач у справі позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вказувала на те, що є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], а Київська міська рада не довела факту належності вказаної квартири до комунальної власності міста. Також посилалася на практику Європейського суду з прав людини та зазначала, що позбавлення права власності її на квартиру [ADDRESS] є порушенням статті 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод. Окрім того, відповідач під час розгляду справи подала письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.07.2018 року було задоволено заяву прокурора про вжиття заходів щодо забезпечення позову та в порядку забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,4 кв. м., житловою площею 15,9 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 644401480364, що належить [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.12.2001 № 305 було затверджене спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету АТ «Київхліб», ДП «Булочно - кондитерський комбінат» про надання [PERSON] квартири [ADDRESS]. 09.01.2002 [PERSON] отримала ордер № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до актового запису про смерть № [NUMBER] від 03.06.2010 року громадянка [PERSON] померла [INFO] року. Також відповідно до актового запису про смерть № [NUMBER] від 29.09.2011 року гр. [PERSON], що був зареєстрований у [ADDRESS] помер [INFO] року. У подальшому як вбачається зі змісту листа КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 05.09.2017 року № 062/14-10704 (И-2017) 19.12.2017 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2011 року у справі № 2-5397 за позовом [PERSON] до Деснянської районної державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, була проведена реєстрація права власності за [PERSON]. Притому слід відмітити, що за змістом листа Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2017 року згідно автоматизованої системи документообігу суду та при перевірці алфавітних показників в провадженні Деснянського районного суду м. Києва позовна заява [PERSON] до Деснянської районної державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно не надходила та не розглядалася. 29.12.2011 квартиру [ADDRESS], відчужено на підставі договору дарування відповідно до якого [PERSON] (дарувальник) подарувала квартиру [PERSON] (обдаровувана). Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Яворською Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 7-1356. На підставі договору дарування квартири від 18.01.2012 року, [PERSON] (дарувальник) подарувала [PERSON] (обдаровувана) квартиру [ADDRESS], Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 294. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.02.2012 року [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] В.Є. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського ііського нотаріального округу Войтовським В.С., зареєстровано в реєстрі № 752. Надалі, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ковальчуком С.П. посвідчено договір купівлі- продажу квартири від 28.05.2016 між [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець). Згідно з п. 1 вказаного договору квартира, що продається, належить Продавцям ([PERSON], [PERSON].) на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого Войтовським В.С. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу 26.05.2015, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - -44401480364. Разом з тим, за інформацією Деснянської районної в місті Києві від 16.05.2017 через відділ приватизації державного фонду та створення ОСББ Управління житлово-комунального господарства не проходила приватизація квартира [ADDRESS]. Відповідно до статті 5 Житлового кодексу України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Слід відмітити, що як вбачається з рішення Київської міської ради № 284/5096 від «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» будинок по [ADDRESS] включений до переліку об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №1112 від 10.12.2010 вказаний будинок віднесено до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Відтак, станом на день смерті [INFO] наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] та день смерті [INFO] року члена її сім'ї [PERSON] вказана квартира належала до комунальної власності міста Києва. Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що квартира [ADDRESS] не належала до комунальної власності міста Києва, оскільки вказане суперечить приписам статті 5 Житлового кодексу України та ґрунтується на помилкому тлумаченні норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приписами статей 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно статті 330 Цивільного кодексу України , якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до закріпленого в статті 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно із частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відтак, для витребування майна із чужого незаконного володіння необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з володіння. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилаючись на реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за підробним рішенням суду, позивач забов'язаний був надати докази про підроблення вказаного рішення суду. Відповідно до ст. 358 КК України - підробка документів є кримінальним правопорушенням - злочином, що тягне за собою кримінальну відповідальність винних осіб. Відповідно до ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність) вчинене субєктом злочину. Відповідно до ст. 18 КК України субєктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Однак, жодних доказів щодо проведення перевірки, встановлення винних осіб, притягнення їх до відповідальності - позивачем суду не надано, що свідчить про відсутність беззаперечних доказів на підтвердження вибуття спірної квартири з власності поза волею власника. Окрім того, суд вважає, що в межах даної позовної заяви, позивачем не надано належних та допустимих доказів вибуття квартири з власності територіальної громади поза волею Київської міської ради з огляду на те, що саме Київська міська рада в особі КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" проводила реєстрацію права власності спірної квартири на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2011 року у справі № 2-5397. Отже, Київська міська рада, отримавши документи для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], мала можливість не тільки перевірити його законність, а й оскаржити зазначене рішення у встановленому законом порядку. Також, згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права. Враховуючи дещо проблематичний характер цієї справи, варто нагадати, що право власності на спірну квартиру неодноразово реєструвалося у встановленому порядку, тобто підтверджувалося органами держави. Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах "Онер'їлдіз проти Туречиини", "Беслєр проти Італії"). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення ЄСПЛ у справі "Лелас проти Хорватії"). Потреба виправити колишню помилку не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки). Відтак, відповідач у справі не може нести тягар відповідальності за помилки державних органів щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS]. Враховуючи усе вище наведене судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог. Зважаючи на відмову у задоволенні позову розподіл судових витрат судом не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed