Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом з посиланням на те, що наказом № 20 від 29 квітня 2014 року його було звільнено з посади помічника лісничого ДП «Ічнярайагролісництво» з порушенням трудового законодавства, а саме: він був звільнений без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації; підставою для винесення зазначеного вище наказу був наказ № 9 від 13.01.2014 року про скорочення посади, який був виданий в порушення п.7.3 та 9.1 Статуту підприємства; при видачі попереджень про звільнення у зв»язку із зміною організації виробництва і праці йому не було запропоновано іншу роботу та не проінформовано про відсутність вакантних посад, тому просить скасувати наказ № 20 від 29 квітня 2014 року про його звільнення як незаконний, поновити його на посаді помічника лісничого, стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 7 000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Представник відповідача Бобро А.В. у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у зв»язку з тяжким фінансовим становищем підприємства він у жовтні 2013 року листом звернувся до голови первинної профспілкової організації ДП «Ічнярайагролісництво» з питанням погодження скорочення штату, а саме посади помічника лісничого, як більш обтяжливої у фінансовому плані в порівнянні з посадою інженера лісового господарства. 29 листопада 2013 року протоколом № 2 загальних зборів профспілкової організації підприємства було погоджено скорочення штату, після чого 13 січня 2014 року був виданий наказ про скорочення посади помічника лісничого, а 14 січня 2014 року був виданий наказ про попередження [PERSON] про скорочення його посади, з яким він особисто був ознайомлений у той же день. Так як на підприємстві були відсутні вакантні посади, тому позивачу і не пропонувалась інша робота. Вважає, що статутом підприємства йому надано право на скорочення посад, що не є реорганізацією підприємства. Також зазначив, що на його думку інженер лісового господарства [PERSON] є більш кваліфікованим працівником з більшою продуктивністю праці у порівнянні з [PERSON], так як володіє навиками роботи з комп»ютером, на якому виготовляються всі звіти та різні документи, молодший за позивача, що дає змогу більш швидше робити покладені обов»язки безпосередньо у лісі. Заслухавши позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз"яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 19 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов"язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КзПП України, суди зобов"язані з"ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу в тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував на посаді помічника лісничого ДП «Ічнярайагролісництво» з 06.12.2001 року по 29.04.2014 року (а.с. 43). 07 жовтня 2013 року лісничий Бобро А.В. листом звернувся до голови первинної профспілкової організації ДП «Ічнярайагролісництво» з питанням погодження скорочення штату, а саме посади помічника лісничого, як більш обтяжливої у фінансовому плані в порівнянні з посадою інженера лісового господарства, з метою збереження економії підприємства (а.с. 76). 29 листопада 2013 року протоколом № 2 загальних зборів профспілкової організації ДП «Ічнярайагролісництво» було погоджено скорочення штату: посади помічника лісничого (а.с. 14). Наказом № 9 ДП «Ічнярайагролісництво» від 13 січня 2014 року було внесено зміни у структуру та штатний розпис підприємства шляхом скорочення посади помічника лісничого (а.с. 11, 74). 14 січня 2014 року був виданий наказ за № 10 про попередження [PERSON] про скорочення посади помічника лісничого з 20 березня 2014 року, з яким останній особисто був ознайомлений у той же день (а.с. 12), при цьому останнього 14 січня 2014 року було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України 20 березня 2014 року (а.с. 73). Як видно з копії штатного розпису для ДП «Ічнярайагролісництво» (який вводиться у дію з 01 березня 2014 року), останній був затверджений директором КП «Чернігівоблагроліс», з якого вбачається, що посада помічника лісничого відсутня (а.с. 55). Наказом № 20 від 29 квітня 2014 року [PERSON] було звільнено з посади помічника лісничого ДП «Ічнярайагролісництво» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату (а.с. 4). Посилання позивача на порушення відповідачем п. 7.3 та 9.1 Статуту ДП «Ічнярайагролісництво» не заслуговує на увагу, так як скорочення штату не є реорганізацією підприємства, а штатний розпис дійсно був затверджений директором КП «Чернігівоблагроліс» до звільнення [PERSON] з посади, тобто Засновник погодився з таким штатом, при цьому Статутом не передбачено обов»язок лісничого узгоджувати з вищестоящим керівництвом процедуру звільнення з посади за скороченням штату, крім того КП «Чернігівоблагроліс» листом від 07.11.2014 року підтвердив повноваження лісничого в частині розроблення та внесення ним змін до штатного розпису ДП «Ічнярайагролісництво» (а.с. 75). Станом на 29 квітня 2014 року вакантних посад на підприємстві не було, що позбавило відповідача можливості перевести позивача на іншу роботу на підприємстві, про що сторони у судовому засіданні не заперечували. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У ДП «Ічнярайагролісництво» є профспілкова організація, при цьому у судовому засіданні було встановлено, що попередньої згоди цієї організації на звільнення [PERSON] відповідно до ст. 43 КЗпП України не було, тому суд згідно зазначеної вище норми відклав розгляд справи та запитав згоду виборного органу первинної профспілкової організації в дачі згоди на звільнення позивача, яка була задоволена (а.с. 103-104). Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, тобто при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню. Як видно з матеріалів справи посада помічника лісничого була скорочена у зв»язку з тяжким фінансовим становищем підприємства, оскільки посада «помічник лісничого» у фінансовому плані в порівнянні з посадою «інженер лісового господарства» є більш обтяжливою (а.с. 48, 112), а тому при вирішенні питання про звільнення позивача не були порушені вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України, враховуючи також те, що виходячи з наданих суду документів, у інженера лісового господарства [PERSON], на думку суду, рівень кваліфікації та продуктивність праці вищі ніж у позивача, так як інженер лісового господарства володіє навиками роботи з комп»ютером (а.с. 116), що є вкрай необхідним на підприємстві, в той час як позивач, з його слів, взагалі такими навиками не володіє, у 2013 році [PERSON], згідно наказу, виконував обов»язки лісничого (а.с. 113), останній молодший за позивача на 26 років, що також впливає на продуктивність праці, так як робота інженера лісового господарства та помічника лісничого передбачає перебування у лісі досить тривалий час. При цьому у [PERSON] відповідно до п. 5 ст.14 Закону України "Про зайнятість населення" є додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню. Крім того [PERSON] вже 16 років як перебуває на пенсії (а.с. 24), який також працює на іншому підприємстві з 2011 року, де отримує заробітну плату (а.с. 98, 99, 100). Викладені обставини свідчать про те, що звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено у відповідності до трудового законодавства, що підтверджується також копією постанови Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2014 року про притягнення Бобро А.В. до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч. 1 КУпАП, згідно якої провадження у справі було закрите за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення (а.с. 32), тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed