Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.09.2005 року відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов»язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, в свою чергу, зобов»язання за вказаним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 31.08.2013 року утворилась заборгованість, яка склала 42771,16 грн., яку і просить банк стягнути. Рішенням Носівського районного суду від 15.04.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 42771,16 грн. в рахунок компенсації заборгованості за кредитним договором та 427,71 грн. судового збору. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного з»ясування обставин справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. В скарзі апелянт посилається на те, що позивач звернувся до суду з позовом в порушення вимог ст. 257 ЦК України, після сплину строку позовної давності. Відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України, на що суд не звернув уваги. Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того що, оскільки відповідач належним чином зобов»язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого перед банком утворилась заборгованість, а також те що всі зобов»язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ст.ст. 526, 625, 1054 ЦК України, позов підлягає задоволенню. Проте, з таким висновком місцевого суду не погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного. По справі встановлено, що 21.09.2005 року ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та [PERSON] уклали договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Базова процентна ставка якої 3 проценти в місяць з розрахунку 360 днів у році. Згідно свідоцтва про шлюб від 05.05.2006 року відповідач отримала прізвище після реєстрації шлюбу «Клімова» (а.с. 50). Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 5-8) заборгованість відповідача за кредитом становить 7558,52 грн., за процентами - 32699,73 грн., штраф - 2512,91 грн., а разом - 42771,16 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили відповідно до п. 9.12 , що Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна з сторін не проінформує другу сторну про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк, строки виконання зобов"язання в заяві (а.с. 10) зазначено щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованності. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Умовами договору погашення кредитної заборгованності та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отдже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання зобов"язання боржником окремих зобов"язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов"язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов"язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок (ст. 253 ЦК України ) Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.09.2005 року останній платіж відповідачем було здійснено 16.10.2009 року, банк звернувся з позовом 09.01.2014 року. Відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України), що є підставою для відмови в позові (а.с. 34). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Таким чином, з врахуванням початку перебігу позовної давності з наступного місяця після здійснення чергового платежу, як вбачається останній платіж здійснено 16.10.2009 року (а.с. 7), висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 19.03.2014 року, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. За таких обставин, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, рішення Носівського районного суду від 15.04.2014 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені судові витрати по справі в розмірі 213,86 грн.

Outcome: approved