Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Атлант Траст трейд», в якому заявив вимоги про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів в порядку реституції. В позові зазначає, що 14.12.2015 року він уклав з ТОВ «Атлант Траст трейд» договір №00293 фінансового лізингу, відповідно до якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати [PERSON] у користування транспортний засіб ZAZ Vida Sedan SF69YO-21 comfort 1,5 MT 5, а позивач зобов'язався періодично сплачувати за користування вказаним транспортним засобом лізингові платежі. Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. До підписання договору представником відповідача було повідомлено позивача про можливість продажу позивачу автомобіля за ціною 203 490,00 грн. на умовах розстрочки, та передачі його у користування після внесення ним авансового платежу у сумі 18 314,10 грн. Через десять днів після сплати авансового платежу позивач приїхав до відповідача щодо одержання у користування предмету лізинку, проте йому було відмовлено, оскільки позивачем не сплачено 50% вартості транспортного засобу, а кошти сплачені позивачем у сумі 18 314,10 грн. є платіжем на "адміністративні витрати" та у разі розірвання договору лізингу поверненню не підлягають. Після детального ознайомилення з текстом договору, позивач з"ясував, що у договір були внесені інші умови, аніж ті, відносно яких було досягнуто усної згоди та надавалися роз"яснення, зокрема, щодо вартості предмета лізингу, строків та розміру платежів за договором, в тому числі послуг лізингодавця, відповідальності сторін, а відтак, договір містить вкрай невигідні та несправедливі для нього умови. Позивач наголошує, що оспорюваний договір містить невигідні та несправедливі умови, чим порушує його права споживача, був ним укладений з відповідачем виключно внаслідок нечесної підприємницької практики з боку останнього. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та перевірено доказами, що 14.12.2015 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Атлант Траст трейд» в особі представника [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №00293 з додатком № 1, за умовами якого ТОВ «Атлант Траст трейд» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля ZAZ Vida Sedan SF69YO-21 comfort 1,5 MT 5 та передати цей автомобіль у користування позивача, який, у свою чергу, зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно п.10.2 договору в розмірі 2131,88 грн. щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачає право [PERSON] отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат. Вартість предмета лізингу в п.8.1. договору на момент його укладання визначена у розмірі 203 490,00 грн. без ПДВ. Згідно додатку № 1 до договору, вартість предмета лізингу визначена у розмірі 203 490,00 грн. без ПДВ. Згідно пункту 4.2 договору, автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 30 банківських днів з моменту його купівлі лізингодавцем у продавця, тільки після сплати позивачем платежу за передачу предмета лізингу,підписання сторонами додатку №2 до договору та компенсації витрат, які зазнав лізингодавець під час реєстрації предмета лізингу у відповідних органах та в зв"язку із страхуванням. 14.12.2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив ТОВ «Атлант Траст трейд» 18 314,10 грн., що підтверджено квитанцією ПАТ «КБ «Приватбанк». Згідно повідомлення на оплату, оформленого представником відповідача, вказана сума підлягала оплаті як авансовий платіж згідно договору 00293 від 14.12.2015 року без ПДВ. За змістом розділу договору «Визначення термінів», платіж за оформлення договору-першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу,що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за підготовку ,перевірку та розгляд документів для укладання договору ,незалежно від назви призначення платежу у квитанції на оплату.Розмір платежу за оформлення договору становить 9% від вартості предмета лізингу. Відповідно до частин першої, другої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту договору фінансового лізингу від 14.12.2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави для висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункти договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та іншого суперечить положенням статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 14.12.2015 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Таким чином, посилання позивача на несправедливі умови договору знайшли своє підтвердження доказами, з урахуванням встановлених судом обставин про відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору суд задовольняє позов про визнання договору недійсним як ґрунтований на законі, у повному обсязі,та стягує з відповідача грошову суму 18 314,10 грн. в порядку реституції. Висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16.12.2015 р. по справі №6-2766цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов"язковою для судів. Відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь позивача суд стягує з відповідача судовий збір, сплачений у сумі 551 гр.20 коп., що підтверджено квитанцією. На підставі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.203,215,216,220,227,799,806,808, ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.3,10,11,57,60,88,224-225,212-215,218,294 ЦПК України,суд-

Outcome: approved