Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду за захистом трудових прав, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр ім.М.Заньковецької» він був прийнятий до театру на посаду артиста. В подальшому він працював артистом драми першої та другої категорій. Вважає, що оскільки він не був ознайомлений з наказами №95-к від 05 серпня 1996 року, №82-к від 02 серпня 1996 про його переведення, вони є неправомірними. Зазначає, що під час роботи керівництво театру постійно здійснює порушення його прав у сфері оплати праці, а саме вимог статей 96, 98 КЗпП України, постанов Кабінету Міністрів України № 1298 від 30 серпня 2002 року, № 413 від 03 квітня 2006 року, Наказів Міністерства культури та туризму України № 745 від 18 жовтня 2005 року, № 385 від 05 червня 2006 року. Так, накази про встановлення посадових окладів працівникам театру із змінами коефіцієнту підвищення посадового окладу керівництвом театру не видавалися, до відома позивача не доводилися. Внаслідок цього позивачу було суттєво зменшено заробітну плату. Про зміну суттєвих умов праці позивач в порушення норм статті 32 КЗпП України повідомлений не був. Порушуючи норми оплати праці у період з 2006 року по 31 грудня 2016 року відповідачі недоплатили позивачу заробітну плату у сумі 183081,72 гривні та компенсацію за затримку заробітної плати 111224,28 гривні. Просить стягнути вищезазначені суми, зобовязатиДП «Національний академічний український драматичний театр ім.М.Заньковецької» застосовувати при нарахуванні позивачу заробітної плати коефіцієнт «3,8» та визнати дії керівництва театру щодо переведення позивача за наказом № 95-к від 05 серпня 1996 року неправомірними. Відповідач - ДП«Національний академічний український драматичний театр ім.М.Заньковецької» проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначаючи, що по-перше, позивачу було відомо про переведення, оскільки останній власноручно писав про це відповідну заяву. По-друге, з часу запровадження у 2006 році системи оплати праці у вигляді тарифної сітки така система не змінювалася, всі складові залишилися. Посадовий оклад позивача не зменшувався. По-третє, зміни істотних умов праці протягом спірного періоду не відбувалося у звязку з відсутністю змін в організації виробництва і праці. Відповідач - Міністерство культури України просило відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з відсутністю порушень трудового законодавства.Відповідно до постанови КМУ№ 413 від 03 квітня 2006 року працівники ДП«Національний академічний український драматичний театр ім.М.Заньковецької» мають право на встановлення додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів від 2 до 4 залежно від категорії посад. Згідно п.п. «а» наказу Міністерства культури і туризму України від 18 жовтня 2005 року № 745 керівникам бюджетних установ, закладів та організацій культури надано право встановлювати працівникам цих закладів конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах. Розміри додаткових коефіцієнтів підвищення посадових окладів встановлюються працівникам в межах, визначених законодавством, та залежать від фонду оплати праці, затвердженого на відповідний рік. Третя особа - Первинна профспілкова організація працівників державне підприємство «Національний академічний український драматичний театр ім. М. Заньковецької» Професійної спілки працівників культури України, вважають, що вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. Зокрема, ствердили, що в даному випадку відповідач вчинив фактичну зміну умов праці з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Окрім того, зазначили про імперативну вимогу як чинного законодавства так і колективного договору, що діє в установі, про необхідність погоджувати зміни умов оплати праці найманих працівників чого відповідачем зроблено не було. Вислухавши сторони, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно матеріалів справи наказом № 166 від 25 червня 1980 року позивача було зараховано артистом драми другої категорії (а.с.27). Наказом № 125 (а.с.28) артиста [PERSON] було звільнено у звязку з призивом його до лав [PERSON](а.с.28). Після демобілізації позивач зарахований артистом другої категорії (а.с.30). На підставі постанови Кабінету Міністрів №21 від 17 січня 1992 року «Про заходи у звязку з підвищенням мінімального розміру заробітної плати»був виданий наказ №19-к від 18 лютого 1992 року, де позивачу як артисту драми першої категорії був встановлений оклад 3000 крб.(а.с.31-32). Згідно наказу № 32 від 02 серпня 1996 року артиста драми першої категорії [PERSON] переведено до другої акторської категорії(а.с.33). Згідно рішення художньої ради театру артиста драми першої категорії [PERSON] переведено на посаду артиста другої категорії з 05 вересня 1996 року(а.с.34-36). Наказом №42-к від 13 квітня 2004 року згідно заяви та рішення художньої ради театру позивача переведено на посаду артиста драми першої категорії(а.с.37-38). З 12 жовтня 2016 року позивач перебуває з відповідачем у трудових відносинах на умовах контракту(а.с. 111-115). Питання оплати праці працівників закладів культури врегульовані наступними нормативно-правовими актами. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2006 р. N 413« Деякі питання оплати праці працівників національних закладів культури» установлено, що починаючи з 1 січня 2006 року для визначення граничних розмірів посадових окладів окремих категорій працівників національних закладів культури згідно з додатком, умови оплати праці яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. N 1298 (1298-2002-п) "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери»), застосовуються додаткові коефіцієнти підвищення посадових окладів: для керівників закладів та їх заступників, артистичного і художнього персоналу - 2,2-4; для керівників структурних підрозділів, професіоналів, фахівців, висококваліфікованих робітників, які забезпечують та безпосередньо виконують творчі, музейні, науково-дослідні, науково-освітні функції, а також функції з охорони культурної спадщини - 2-3,7. Застосування додаткових коефіцієнтів підвищення посадових окладів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, здійснюється в межах фонду оплати праці, затвердженого кошторисом на 2006 рік без додаткових коефіцієнтів, передбачених підпунктом 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. N 1298. У разі зменшення в окремих працівників посадових окладів у зв'язку з набранням чинності цією постановою таким працівникам зберігається посадовий оклад, який не збільшується на відсоток підвищення мінімальної заробітної плати. На виконання постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2002\~№ 1298\~"Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" (із змінами) і від 22.08.2005\~№ 790\~"Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" (із змінами) та з метою упорядкування умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій культури, - був виданий наказМіністерства культури України і туризму України«Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» № 745 від 18 жовтня 2005 року. Цим наказом затверджені розміри тарифних розрядів і коефіцієнтів з оплати праці керівних працівників, художнього, артистичного персоналу, професіоналів, фахівців, службовців, робітників бюджетних установ, закладів та організацій культури; схеми тарифних розрядів посад (професій) керівних працівників, художнього, артистичного персоналу, професіоналів, фахівців, службовців, робітників бюджетних установ, закладів та організацій культури. Встановлено, що працівникам установ, закладів та організацій культури, які мають статус національних, може зберігатися при визначенні максимальних розмірів посадових окладів (ставок заробітної плати, тарифних ставок) додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів, що застосовувався для зазначених працівників згідно з чинним законодавством. Надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій культури в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах:а) установлювати працівникам цих установ, закладів та організацій конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них;б) надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання;в) затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці.Преміювання керівників установ, закладів та організацій культури, установлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюються за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці. Працівникам, яким посадові оклади були збережені згідно з законодавством, зберігаються ці розміри посадових окладів, якщо вони перевищують розміри посадових окладів, визначені за новими умовами оплати праці, і не підвищуються на відсоток підвищення мінімальної заробітної плати. Міністерством культури 05 червня 2006 року також був виданий наказ № 385 «Про умови оплати праці працівників національних закладів культури»яким встановлено для працівників національнихзакладівкультури,умовиоплатипрацітасхеми тарифних розрядів посад (професій) визначаються відповідно до наказу Міністерства культури і туризму України від 18.10.2005 N 745 (z1285-05) "Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки" (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2005 за N 1285/11565. При визначенні граничних розмірів (схем) посадових окладів окремих категорій працівників національних закладів культури застосовуються додаткові коефіцієнти підвищення посадових окладівдля керівників закладів та їх заступників, артистичного і художнього персоналу - 2,2-4. Рекомендовано керівникам національних закладів культури при встановленні посадових окладів працівникам здійснити заходи щодо збереження міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень в оплаті праці. Застосування додаткових коефіцієнтів підвищення посадових окладів, здійснюється в межах фонду оплати праці, затвердженого кошторисом на 2006 рік без додаткових коефіцієнтів, передбачених підпунктом 2 пункту 2 наказу Міністерства культури і туризму України від 18.10.2005 N 745 (z1285-05) "Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки" (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2005 за N 1285/11565. У разі зменшення в окремих працівників посадових окладів за цим наказом, таким працівникам зберігається попередній посадовий оклад, який не збільшується на відсоток підвищення мінімальної заробітної плати. Крім того, згідно Порядку формуваннята подання на затвердження штатних розписівта змін до штатних розписів підприємств,установ, організацій, що фінансуютьсяз Державного бюджету України та належатьдо сфери управління Міністерства культури України, затвердженого наказом Міністерства культури України № 142 від 12 березня 2014 року, передбачено, що штатні розписи та зміни до штатних розписів затверджуються відповідним наказом Міністерства культури України за підписом заступника Міністра культури України - керівника апарату або особи, яка виконує його обовязки.Міністерство затверджує щорічні штатні розписи після прийняття Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік та/або набрання чинності наказом, розробленим відповідно до нормативно-правового акту, що регулює зміни розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду.При формуванні штатних розписів керівники закладів культури зобовязані враховувати видатки на оплату праці, затверджені в кошторисі, та вживати вичерпних заходів щодо приведення показників штатного розпису у відповідність до затвердженого фонду оплати праці та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. № 228.Додаткові коефіцієнти підвищення посадових окладів встановлюються працівникам тих закладів культури, для яких застосування таких коефіцієнтів передбачено законодавством.Розміри додаткових коефіцієнтів підвищення посадових окладів встановлюються в межах, визначених законодавством, та залежать від фонду оплати праці, затвердженого в кошторисах на відповідний рік. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заробітна плата позивачу нараховувалася відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів, в межах фінансових можливостей театру та з дотриманням державних гарантій у сфері оплати праці. Відмовляючи у вимозі позивача про застосовування при нарахуванні йому заробітної плати з коефіцієнтом «3,8», суд зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача на майбутнє. Крім того, як вбачається з вищевказаних постанов КМУ та наказів міністерства застосування коефіцієнтів до заробітної плати, доплат, надбавок є правом, а не обовязком роботодавця та обмежується фінансовими можливостями театру як бюджетної установи. Вищезазначені нормативно правові акти містять рекомендації керівникам театрів щодо встановлення коефіцієнтів. А відтак, пояснення позивача, що накази про встановлення посадових окладів працівникам театру із змінами коефіцієнту підвищення посадового окладу керівництвом театру не видавалися, до відома позивача не доводилися, - свідчить про те, що керівництво театру не скористалося своїм правом з певних причин, відповідальність за що Кодексом законів про працю України не передбачена. Щодо позовної вимоги про визнання дії керівництва театру по переведенню позивача за наказом № 95-к від 05 серпня 1996 року неправомірним, - суд виходить з наступного. З письмових доказів, наданих суду, вбачається, що позивач дійсно не був ознайомлений належним чином з наказом про переведення. Однак, порушене право не підлягає відновленню, так як позивачем порушений строк звернення до суду. Нормами статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Доказів поважності пропуску вказаного матеріального строку позивачем суду не надано. Не ґрунтуються на законі і вимоги позивача щодо порушення відповідачами приписів статті 32 Кодексу законів про працю України. Доказів про зміну істотних умов праці в театрі, а саме - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших суду не надано. А відтак, у роботодавця відсутній обовязок про необхідність повідомлення працівника не пізніше ніж за два місяці до зміни істотних умов праці. Протягом спірного періоду зменшення заробітної плати в цілому у позивача не відбувалося. Щорічне зростання фонду оплати праці у театрі свідчить(а.с.6, 124, 188, 189) про дотримання державних гарантій у сфері заробітної плати артистів театру, як бюджетної установи.

Outcome: dismissed