Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач просить суд визнати дії відповідача пов`язані із неповерненням суми переказу і вартості послуг незаконними та стягнути 3293,76 грн., з яких: 3200 - сума переказу; 64 грн. - вартість послуг; 16 грн. - штраф та 13,76 грн. - пеня. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійснені переводу 3290 грн. з рахунку Водафон на картку Моно-банку, через додаток SharPay, кошти були списані на телефонний номер невідомого абонента та на неодноразові звернення до відповідача заяв про повернення коштів отримала відповідь про відсутність у відповідача підстав про повернення цих коштів. Від відповідача відзиву, заяв та клопотань не надходило. 2. Процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 31.03 .2020 року ( а/с 1 ) із посиланням на положення Закону України « Про захист прав споживачів». . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2020 року головуючим визначено Луняченко В.О. (а/с 14). Ухвалою суду від 19.05.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження без виклику сторін ( а/с 17 ). 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Згідно обставин викладених у позовної заяві 05.02.2020 року позивач намагаючись поповнити свою картку Моно-банку з власного рахунку Водафон у розмірі 3290 грн., при здійсненні переводу через додаток SharPay встановлений у смартфоні, не змогла здійснити дану операцію у зв`язку із « зависанням» смартфону але у подальшому через додаток SharPay дізналась , що зазначена сума грошей були списані двома платежами на невідомий телефонний номер абонента [NUMBER] , та при подальшому зверненні до відповідача про повернення коштів, письмово їй повідомили, що імовірно вона стала жертвою шахрайської схеми, намагаючись зробити переказ деінде, окрім додатка SharPay із зазначенням коду СМС, яким шахраї і скористались. 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо відшкодування збитків, неналежного виконання зобов`язань та захист власності врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК). Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до вимог ст. 22 ЦК Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч.1 ст. 509 ЦК ). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч.1 ст. 626 ЦК). Згідно ч.1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до вимог ч.1 т. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Закон України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ( далі Закон) визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. У статті 1 Закону серед визначених термінів і понять, зокрема зазначені: п.1.4 держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу; п.1.14 електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ; п.1.15 ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу; п. 1.18-1 користувач платіжної системи (далі - користувач) - юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи; п. 1.19-3 мобільний платіжний інструмент - електронний платіжний засіб, реалізований в апаратно-програмному середовищі мобільного телефону або іншого бездротового пристрою користувача; п. 1.24 переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі; п.1.28 платіжна організація - юридична особа, що визначає правила роботи платіжної системи, а також виконує інші функції щодо забезпечення діяльності платіжної системи та несе відповідальність згідно з цим Законом та договором; п.1.32 платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Пунктами 32.1 та 32.1.1 ст. 32 Закону визначається, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банки, які уклали агентські договори з юридичними особами (комерційними агентами), несуть відповідальність перед платником та отримувачем, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. ( п.32.3 ст. 32 Закону ). У разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором ( п.32.3.2 ст. 32 Закону ). У разі втрати суми переказу установа - учасник платіжної системи має повернути ініціатору цю суму, сплачену вартість наданих послуг, а також сплатити штраф у розмірі 25 відсотків сплаченої вартості наданих послуг ( п.36.1 ст. 36 Закону ). 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін Предметом даного розгляду є вимога про повернення грошових коштів, яки помилково були перераховані із мобільного рахунку позивача на невідомий мобільний номер абонента внаслідок використання позивачем мобільного додатку SharPay, встановленому на мобільному пристрої ( смартфоні ) позивача. З відкритих інтернет-джерел: офіційного веб-сайту ПАТ « ВФ Україна» який має комерційне найменування «Vodafone Україна» вбачається, що Vodafone Україна - український мобільний оператор, який надає широкий спектр послуг, включаючи передачу даних за технологіями 3G та 4G, мобільний голосовий зв`язок, обмін повідомленнями, фіксований інтернет і мобільне телебачення. (https://www.vodafone.ua/uk/company/ ) Серед послуг яки пропонуються на даному веб-сайті зазначена послуга SharPay ( у зв`язку із новими можливостями послуга перейменовано в рекламних цілях з Vodafone Pay), яка зазначена як послуга за допомогою якої легко і вигідно переказувати гроші на карти та мобільні рахунки. У пропозиції зазначено що у рамках даної послуги можливо скористатись віджетом "Переказ з рахунку" (послуга доступна тільки для абонентів передплаченного зв`язку Vodafone) для переказу коштів зі свого мобільного рахунку на карту або на мобільний рахунок іншого абонента, та скористатись віджетом "Переказ з картки" для переказу грошей з своєї банківської картки на інші карти. ( https://pay.vodafone.ua/uk#money ). У додатках до зазначеної послуги на веб-сайти наявні правила надання послуг додатку SharPay, в яких зазначені: пропозиція АТ « Банк Альянс» та ТОВ «Глобалмані» про порядок і умови використання електронних грошей при проведені розрахунків за допомогою ВЕБ-порталу ; пропозиція ТОВ « Мобі Гіфт» про використання електронного сертифікату за допомогою мобільного додатку Vodafone Pay; пропозиція ПАТ « банк Восток» щодо грошових переказів Card-to-Card, переказів грошових коштів он-лайн з використанням банківської карти даного банку. Таким чином, серед правил використання мобільним додатком SharPay, який пропонується для використання для переказу мобільних коштів з рахунку абонента на інший рахунок або картку, відсутні пропозиції інших юридичних осіб для приєднання до їх послуг. Суд, враховуючи дані обставини, а також той факт, що скористатись даною послугою може лише абонент передплаченого зв`язку Vodafone, вважає дані пропозиції для використання такою послугою як офіційну оферту від ПАТ « ВФ Україна» невизначеному колу осіб тобто пропозицію укласти публічний договір по використанню даного мобільного додатку та його використання як засіб переказу грошей із мобільного рахунку абонента Вобафон на інший рахунок або картку. Враховуючи, що відповідно до наданих позивачем роздруківок інтернет листування між нею та ПАТ « ВФ Україна» вбачається що про помилково переказані грошові кошти 05.02.2020 року з мобільного рахунку позивача на інший рахунок та вимоги про повернення коштів були отримані відповідачем 07.03.2020 року , яки надалі відповідь про відмову у повернення коштів так як дана операція була можливою лише при коректному введені позивачкою даних отримувача коштів та смс-коду (а/с 7). З наданих позивачем доказів неможливо встановити що помилковий переказ було здійснено саме з вини некоректної роботи системи SharPay або з вини оператора Vodafone Україна а тому, суд приходить до висновку , що позовні вимоги є необґрунтованими належними та допустимими доказами а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Судом не приймається як належне обґрунтування позовних вимог посилання позивача на вимоги п.36.1 ст. 36 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» так як в даному випадку переказ не було втрачено а мало місце переказ грошей на рахунок, який позивач вважає помилковим. Судом роз`яснюється право особи, яка вважає, що її гроші без достатньої правової підстави утримуються у третій особи, встановити дану особу та звернутись із відповідним позовом, відповідно до вимог ст. 1213 ЦК. Крім того слід зазначити, що визначення способу захисту, а саме визначення позовних вимог, обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмету спору, процесуальним законом покладено саме на позивача, у зв`язку з чим у відповідача у справі виникають певні правомірні очікування, оскільки реалізація його прав на захист проти позову перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з правовими вимогами та підставами, викладеними саме позивачем. Виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідних позовних вимог позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі). 6.Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). В даному випадку факт відмови у задоволенні позовних вимог є підставою і для відмови у стягненні понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed