Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за № 2761915 та №2762088. Пізніше позивач надав до суду уточнення позовної заяви в частині збільшення позовних вимог та просив задовольнити їх у наступній редакції: Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольської міської ради №7/57-5708 від 09 жовтня 2020 року. Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за № 2761915 та №2762088, згідно з якою Маріупольська міська рада надає [PERSON] в оренду земельні ділянки, а саме: 1) площею 0,0040 га, кадастровий номер 1412336900:01:010:0042, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2) площею 0,0030 га, кадастровий номер 1412336900:01:025:0044, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на той самий строк та на тих самих умовах, які передбачені договором оренди земельної ділянки від 16 вересня 2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за № 2761915 та № 2762088, та викласти її у наступній редакції: « Додаткова угода До договору оренди земельної ділянки від 16.09.2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за №2761915 та №2762088 місто Маріуполь, Донецька область, ________________ року Ми, що нижче підписалися: Маріупольська міська рада, (код ЄДРПОУ 33852448), місцезнаходження: м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70, іменована далі «Орендодавець», в особі директора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Паська Максима Івановича (РНОКПП [NUMBER] ), який мешкає за адресою: [ADDRESS] , діючий на підставі розпорядження Маріупольського міського голови «Про надання повноважень з вчинення правочинів» від 23.01.2017 року №23р, з одного боку, та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що мешкає за адресою: [ADDRESS] , іменований далі «Орендар», з другого боку, на підставі положень ст.33 Закону України «Про оренду землі» уклали цю додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 16.09.2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за №2761915 та №2762088, про нижченаведене: 1.Пункт 3.1. розділу 3. СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ в Договорі оренди земельної ділянки від 16.09.2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за №2761915 та №2762088, викласти у наступній редакції: «3.1. Договір укладено на 5 (п`ять) років (з 27.11.2017 р. по 27.11.2022 р.)». 2.Усі інші пункти Договору оренди земельної ділянки від 16.09.2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за №2761915 та № 2762088, не змінені цим Договором, залишаються без змін. 3.Цей договір укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, другий - в орендаря. 4.Зміст ст.ст.12,93, 124 Земельного кодексу України сторонам договору відомо. 5.Цей договір набуває чинності відповідно до ст. З, 4, 5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після його підписання сторонами та Державної реєстрації. ПІДПИСИ СТОРІН Орендодавець Орендар Маріупольська міська рада Мельник Ігор Вікторович код ЄДРПОУ [NUMBER] РНОКПП [NUMBER] [ADDRESS] ____________________ _________________Мельник І.В. » підпис М.П. підпис Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив наступне. На підставі рішення Маріупольської міської ради №6/23-2724 від 27 листопада 2012 року було укладено договір оренди земельної ділянки б/н від 16 вересня 2013 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27 вересня 2013 року, за № 2761915 та № 2762088, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано в оренду строком на 5 років земельні ділянки, а саме: 1) площею 0,0040 га, кадастровий номер 1412336900:01:010:0042, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2) площею 0,0030 га, кадастровий номер 1412336900:01:025:0044, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право оренди на вказані земельні ділянки зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що зроблено записи відповідно за №№ 2761915 та 2762088. Відповідно до п.3.1 Договору оренди земельної ділянки Договір укладено на 5 років (з 27.11.2012 р. до 27.11.2017 р.). За положеннями п.3.2 Договору оренди земельної ділянки, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про адміністративні послуги» [PERSON] 21 жовтня 2017 року подав дві заяви (щодо кожної земельної ділянки) про подовження терміну оренди земельної ділянки за наявності діючого договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується описами вхідного пакету документів №02-027-665(2431) від 21 жовтня 2017 року та № 02-027-664(2430) від 21 жовтня 2017 року. Крім того, позивач звернувся з листом до відповідача з метою встановлення юридичного факту подовження строку договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих умовах і надав для підписання відпровідний проєкт Додаткової угоди, що підтверджується копією листа від 28.08.2020 року. 09 жовтня 2020 року Маріупольська міська рада розглянула вказані заяви [PERSON] та прийняла рішення №7/57-5708, яким відмовила позивачу у поновленні строку оренди земельних ділянок (землі житлової та громадської забудови) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатації та обслуговування зупинкових навісів у комплексі з торговими кіосками) в Лівобережному районі міста Маріуполя Донецької області (кадастровий номер 1412336900:01:025:0044) площею 0,0030 га. по [ADDRESS] та площею 0,0040 га. (кадастровий номер 1412336900:01:010:0042) по [ADDRESS] . Вважає вказане рішення необгрунтованим, незаконним і таким, що підлягає скасуванню виходячи з наступного. По -перше, відповідач зазначив, що частина земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0007 га. необхідна для обслуговування та ремонту мереж телефонного зв`язку ПАТ «Укртелеком», однак вказана обставина не може бути законною підставою для прийняття оскаржуваного рішення, оскільки необхідність частини земельної ділянки для обслуговування мереж телефонного зв`язку ПАТ «Укртелеком» не перешкоджає поновлення строку оренди земельної ділянки, адже дане питання може бути вирішено шляхом укладення договору сервітуту між позивачем та «Укртелеком». По - друге, заяви [PERSON] від 21 жовтня 2017 року Маріупольська міська рада в місячний строк, за аналогією права (ст. 8 ЦК України) згідно ч.3 ст.123 ЗК України не розглянула, та прийняла оскаржуване рішення вже після спливу майже трьох років після їх подачі та більше того, оскаржуване рішення міська рада прийняла після спливу майже трьох років з дня закінчення строку дії Договору оренди земельної ділянки (27 листопада 2017 року). Позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки у місячний строк відповідач у встановленому законом порядку не надсилав листа-заперечення у поновленні договору, а він продовжив користуватись і користується орендованими земельними ділянками, є добросовісним орендарем, належно сплачує орендну плату, а також має очікування щодо отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень і продовження терміну дії договору ораенди. Тобто на даний час умови договору обома сторонами виконуються. Вважаючи порушеними свої права, позивач [PERSON] просить визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольської міської ради №7/57-5708 від 09 жовтня 2020 року; визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за № 2761915 та №2762088, згідно з якою Маріупольська міська рада надає йому в оренду земельні ділянки, а саме: 1) площею 0,0040 га, кадастровий номер 1412336900:01:010:0042, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2) площею 0,0030 га, кадастровий номер 1412336900:01:025:0044, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на той самий строк та на тих самих умовах, які передбачені договором оренди земельної ділянки від 16 вересня 2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27.09.2013 р. за № 2761915 та № 2762088 та викласти її у редакції зазначеній ним у прохальній частині позовної заяви. Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В ході підготовчого провадження представником відповідача Мащенко Д.О. надано суду відзив на позовну заяву, за яким позов не визнано та зазначено, що позивачем не було додано разом із поданими ним заявами проєкту додаткової угоди як це передбачено ст.33 Закону України «Про оренду землі». В обгрунтування прийнятого рішення відповідачем було чітко зазначено, що частина земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0007 га. необхідна для обслуговування та ремонту мереж телефонного зв`язку ПАТ «Укртелеком». Просила відмовити в позові в повному обсязі. 16 грудня 2020 року представником позивача [PERSON] надано відповідь відзив, згідно якої позивач виконав усі вимоги, передбачені ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Позивач належно виконує свої обов`язки за договором оренди земельної ділянки, до закінчення строку дії договору вчасно повідомив Орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, продовжував користуватися земельною ділянкою і після закінчення строку дії договору, належно виконуючи свої обов`язки, що не заперечується відповідачем, а Орендодавець - Маріупольська міська рада протягом місяця після закінчення строку договору не надсилала листа-повідомлення про заперечення у поновленні такого договору. Зазначає, що копію листа відповідача про відсутність наміру поновлювати дію договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах № 23.3-51767-23 від 01 вересня 2017 року, який додано до відзиву відповідача, позивач [PERSON] не отримував. Крім того, вказаний лист не може вважатися волевиявленням міської ради. Просила задовольнити позов в повному обсязі. 21 грудня 2020 року представник відповідача надав суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив, що позивачем виконано не усі обов`язкові вимоги в порядку ст.33 Закону України «Про оренду землі», а лист міської ради про відсутність наміру поновлювати дію договору оренди земельної ділянки є заходом, передбаченим ч.ч.1-5 вищевказаної норми статті. Посилання позивача на те, що відповідач розглянув його заяву та прийняв рішення із простроченням строку, не має самостійного правового значення для вирішення питання про можливість поновлення договору оренди землі на підставі ч.6 цієї ж статті, так як позивачем не дотримано процедури, встановленої, зокрема, ч.ч.2,3 статті 33 цього Закону, які дають орендареві підстави розраховувати на можливість такого поновлення в силу закону. 22 грудня 2020 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. На розгляд справи до суду позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру, не з`явилися, надавши суду заяву про розгяд справи в їх відсутність, просивши суд про задоволення позовних вимог за наявними матеріалами справи. Представник відповідача Мащенко Д.О., яка діє на підставі довіреності, на розгляд справи до суду не з`явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, просила відмовити в позові з підстав зазначених у відзиві. Дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх у своїй сукупності з нормами діючого законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, на підставі рішення Маріупольської міської ради №6/23-2724 від 27 листопада 2012 року було укладено договір оренди земельної ділянки б/н від 16 вересня 2013 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27 вересня 2013 року, за № 2761915 та № 2762088, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано в оренду строком на 5 років земельні ділянки, а саме: 1) площею 0,0040 га, кадастровий номер 1412336900:01:010:0042, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2) площею 0,0030 га, кадастровий номер 1412336900:01:025:0044, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право оренди на вказані земельні ділянки зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що зроблено записи відповідно за №№ 2761915 та 2762088. Відповідно до п.3.1 Договору оренди земельної ділянки, такий Договір укладено на 5 років (з 27.11.2012 р. до 27.11.2017 р.). За положеннями п.3.2 Договору оренди земельної ділянки, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. [PERSON] 21 жовтня 2017 року подав до Маріупольської міської ради дві заяви (щодо кожної земельної ділянки) про подовження терміну оренди земельної ділянки за наявності діючого договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується описами вхідного пакету документів №02-027-665(2431) від 21 жовтня 2017 року та № 02-027-664(2430) від 21 жовтня 2017 року. Також, 28 серпня 2020 року звернувся до Маріупольської міської ради з листом з метою встановлення юридичного факту подовження строку договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих умовах і надав для підписання відпровідний проєкт Додаткової угоди. 09 жовтня 2020 року Маріупольська міська рада розглянувши подані заяви [PERSON] прийняла рішення №7/57-5708, яким відмовила йому у поновленні строку оренди земельних ділянок (землі житлової та громадської забудови) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатації та обслуговування зупинкових навісів у комплексі з торговими кіосками) в Лівобережному районі міста Маріуполя Донецької області (кадастровий номер 1412336900:01:025:0044) площею 0,0030 га. по [ADDRESS] та площею 0,0040 га. (кадастровий номер 1412336900:01:010:0042) по [ADDRESS] . У вказаному рішенні відповідач зазначив, що частина земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0007 га. необхідна для обслуговування та ремонту мереж телефонного зв`язку ПАТ «Укртелеком». Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Саттею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Правова конструкція, передбачена частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» узгоджується з положеннями 777 Цивільного України, яка встановлює загальний принцип реалізації переважного права наймача на продовження договору найму на новий строк. Згідно вказаної статті, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором в розумний строк. У той же час, частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі. Так, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Як вбачається зі змісту вказаної норми, повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі у даному випадку не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» може бути здійснено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Крім того, орендодавець має право заперечити стосовно поновлення договору і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець у свою чергу в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі». Відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди з підстав передбачених частинами 2-5 вказаної статті, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проєкт додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення При цьому, в ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець після отримання листа-повідомлення орендаря має розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі; за наявності заперечень направити повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Зазначені положення слід розуміти таким чином: орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проєкту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря; може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі. При цьому, заперечення орендодавця стосовно невідповідності листа - повідомлення із проєктом додаткової угоди вимогам закону не можуть бути відхилені без зазначення відповідних причин, а мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проєкті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни тощо. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 908/2315/17 та у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17. Наведені положення встановлюють порядок врегулювання розбіжностей щодо умов договору, при цьому прямо передбачають можливість усунути в межах встановленого терміну розбіжності, що виникли під час відповідного листування. При цьому, сама по собі обставина неподання орендарем тих чи інших документів під час першого звернення, не є достатньою підставою для відмови в поновленні договору оренди, за умови дотримання всіх передбачених Законом приписів до спливу строку дії договору. Отже, приписи ст.33 Закону України «Про оренду землі» дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до спливу договору оренди, а у другому - воно може настати за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного терміну після закінчення строку дії договору оренди землі. Також, відповідачем суду не надано доказів направлення заперечення у поновленні договору оренди землі протягом строку, встановленого ч.6 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому, лист Маріупольської міської ради про відсутність наміру поновлювати дію договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах № 23.3-51767-23 від 01 вересня 2017 року, а також твердження відповідача про те, що рішення Маріупольської міської ради №7/57-5708 від 09 жовтня 2020 року слід кваліфікувати як заперечення щодо поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, судом відхиляються, оскільки ст.33 Закону України «Про оренду землі» встановлює певний строк надання такого заперечення. Крім того, слід зазначити, що лист № 23.3-51767-23 від 01 вересня 2017 року не може вважатися волевиявленням міської ради, так як лише шляхом прийняття на сесії відповідного рішення Маріупольська міська рада має вирішувати земельні питання. Отже, судом встановлено факт порушення відповідачем місячного терміну для повідомлення орендареві про прийняте рішення, що, у свою чергу, дало позивачеві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі». Вказаною нормою Закону, врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). При цьому, необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених зазначеною нормою Закону, не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що орендодавець має право заперечити стосовно поновлення згідно із ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. Аналогічна правова позиція щодо застосування цієї ж статті Закону України «Про оренду землі» наведена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 та від 29.11.2018 у справах № 920/752/17, № 920/737/17, №920/747/17, № 920/751/17, №920/746/17, № 920/744/17, № 920/748/17, № 920/749/17. Судом встановлено, що позивач [PERSON] продовжив користуватися земельними ділянками після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки та належно виконувати усі вимоги договору, що не заперечувалось відповідачем. Суд вважає за необхідне значити, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". При цьому, суд зазначає, що згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст.1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України Про місцеве самоврядування в Україні (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). За приписами п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема, відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У відповідності до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. В силу положень ст.12 Земельного кодексу України, ст.140 Конституції України, Маріупольська міська рада як орган місцевого самоврядування розпоряджається земельними ділянками комунальної власності. В той же час, таке розпорядження землями комунальної власності не є безумовним та повинно здійснюватися із дотриманням вимог діючого законодавства. За приписами ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст.393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституці або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Аналіз положень вказаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. За висновками суду, прийняте Маріупольською міською радою рішення №7/57-5708 від 09 жовтня 2020 року порушує приписи ст.33 Закону України «Про оренду землі», оскільки було прийнято після встановленого чинним законодавством місячного строку для розгляду звернення позивача з пропозицією поновлення договору оренди. У ч.1 ст.190 ЦК України зазначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, а положення Глави 23 Загальні положення про власність і Глави 29 Захист права власності передбачають поняття та правові механізми захисту права власності на майно у наведеному значенні. Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном. До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі Іатрідіс проти Греції від 25.03.1999, заява №311107/96, п.54). З аналізу вказаних положень вбачається, що майном є, в тому числі, і майнові права (наприклад, право користування майном - оренда), а відтак, від неправомірних посягань національним законодавством охороняється право власності не лише на саму річ, як об`єкт матеріального світу, а й на майнові права, які полягають, зокрема, у володінні та користуванні даною річчю. Відповідно до ст.3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, утому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч.3 ст.509 цього кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, встановив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України Про оренду землі, добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар. Таким чином, Отже, оскаржуваним рішенням Маріупольської міської ради, якими було відмовлено позивачу у поновленні строку оренди земельної ділянки відповідач порушив майнові права позивача, і ці права підлягають захисту в порядку ст.1 Першого протоколу до Конвенції та ст.16 ЦК України, у зв`язку з чим воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі № 920/739/17 у контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті. У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Аналогічна правова позиція щодо належного способу захисту права орендаря на поновлення договору оренди за статтею 33 Закону України "Про оренду землі" викладена в постановах Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №908/2484/17, від 06.03.2019 у справі №916/600/18, від 13.02.2019 у справі № 911/3225/17, від 16.01.2019 у справі №908/127/17, 15.01.2019 у справі № 922/1464/18, від 10.01.2019 у справі № 918/850/17, від 06.12.2018 у справі № 915/456/17. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди землі в силу закону із дотриманням відповідної процедури та порядку. Суд дійшов висновку про необхідність відновлення порушеного права позивача, установивши належне виконання позивачем умов договору оренди земельних ділянок, продовження користування ними після закінчення дії договору, відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку дії договору, сплату орендної плати за користування спірними земельними ділянками після закінчення строку дії договору оренди та неспростування цих фактів відповідачем. При цьому, суд зазначає, що необхідність частини земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0007 га. для обслуговування та ремонту мереж телефонного зв`язку ПАТ «Укртелеком» не перешкоджає поновленню строку оренди земельної ділянки, так як це питання може бути врегульовано шляхом укладення сервітуту між позивачем та ПАТ «Укртелеком». Таким чином, доводи позивача [PERSON] щодо поновлення строку оренди земельної ділянки на підставі ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а також щодо набуття ними права на оренду земельних ділянок, а саме: 1) площею 0,0040 га, кадастровий номер 1412336900:01:010:0042, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2) площею 0,0030 га, кадастровий номер 1412336900:01:025:0044, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за договором оренди земельної ділянки від 16 вересня 2013 року є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо законності рішення Маріупольської міської ради №7/57-5708 від 09 жовтня 2020 року, суд не приймає до уваги як такі, що не грунтуються на законі, а тому не спростовують висновків суду. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн. (840, 80 грн. при зверненні до суду з позовом + 840,80 грн. при збільшенні позовних вимог + 420,40 грн. при поданні заяви про забезпечення позову), які понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на його користь в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved