Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом в інтересах недієздатного [PERSON] , до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року [PERSON] визнаний недієздатним, його опікунами призначено [PERSON] та [PERSON] . На даний час [PERSON] є недієздатним, проживає разом з опікунами, періодично проходить стаціонарне лікування у ТМО "Психіатрія". 07.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. На момент реєстрації шлюбу [PERSON] вже страждав на психічні захворювання. З 19.04.2016 року по 05.05.2016 року [PERSON] проходив лікування у стаціонарному відділенні ТМО «Психіатрія», під час проходження лікування була проведена судово-психіатрична експертиза, відповідно до висновку якої [PERSON] страждає на психіатричні захворювання, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Після визнання [PERSON] недієздатним його опікунам стало відомо про наявність рішення Господарського суду м. Києва про стягнення з нього заборгованості, що була нарахована йому за договірними зобов`язаннями, про існування яких ніхто не знав. Але при цьому грошові кошти були отримані [PERSON] на прохання його майбутньої дружини у 2014 році. З 17.06.2016 року зв`язок з [PERSON] обірвався, опікунам було невідомо його місцезнаходження, він перебував у розшуку. У подальшому опікуни дізналися, що [PERSON] був вивезений дружиною до Російської Федерації. Упродовж 2017-2018 років опікуни вели переговори з відповідачкою щодо повернення [PERSON] до України, проте за цей час згоди досягнуто не було. За допомогою органу опіки та піклування позивачі намагалися отримати інформацію про умови проживання недієздатного, але відповідачка не впустила представників відповідних служб до квартири. На початку 2019 року [PERSON] втік від відповідачки до російських родичів, після чого змін повернутися до України за допомогою родичів та опікунів. У березні 2019 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у ТМО «Психіатрія», при цьому його дружина жодним чином не цікавилася його станом, не спілкувалась з ним. З 01.04.2019 року [PERSON] отримав ІІ групу інвалідності безстроково. На підставі викладеного позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять шлюб між [PERSON] та відповідачкою розірвати. У судовому засіданні позивачі просили позовні вимоги задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила шлюб між сторонами розірвати. Вислухавши пояснення позивачів, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 листопада 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3027. Від шлюбу сторони дітей не мають. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року [PERSON] визнаний недієздатним, його опікунами призначено [PERSON] та [PERSON] . На даний час [PERSON] є недієздатним, проживає разом з опікунами, періодично проходить стаціонарне лікування у ТМО "Психіатрія". На момент реєстрації шлюбу [PERSON] вже страждав на психічні захворювання. З 19.04.2016 року по 05.05.2016 року [PERSON] проходив лікування у стаціонарному відділенні ТМО «Психіатрія», під час проходження лікування була проведена судово-психіатрична експертиза, відповідно до висновку якої [PERSON] страждає на психіатричні захворювання, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. З 17.06.2016 року зв`язок з [PERSON] обірвався, опікунам було невідомо його місцезнаходження, він перебував у розшуку. У подальшому опікуни дізналися, що [PERSON] був вивезений дружиною до Російської Федерації. Упродовж 2017-2018 років опікуни вели переговори з відповідачкою щодо повернення [PERSON] до України, проте за цей час згоди досягнуто не було. За допомогою органу опіки та піклування позивачі намагалися отримати інформацію про умови проживання недієздатного, але відповідачка не впустила представників відповідних служб до квартири. На початку 2019 року [PERSON] втік від відповідачки до російських родичів, після чого змін повернутися до України за допомогою родичів та опікунів. У березні 2019 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у ТМО «Психіатрія», при цьому його дружина жодним чином не цікавилася його станом, не спілкувалась з ним. З 01.04.2019 року [PERSON] отримав ІІ групу інвалідності Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім?ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] та [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім?єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved