Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11268221000, відповідно до якого Банк зобов'язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 22 600,00 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 14,00 % річних, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів, що включають часткове погашення тіла кредиту та відсотки за користування кредитом на ввесь строк фактичного користування кредитом та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 15.12.2014 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує. 20.04.2012 року між Банком та ТОВ "Кредекс Фінанс" був укладений Договір факторингу №05/12, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги до боржника за вищевказаним договором. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором на загальну суму 100 341,81 грн. та судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11268221000, відповідно до якого Банк зобов'язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 22 600,00 доларів США, що еквівалентно 114 130,00 грн., зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 14,00% річних, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів, що включають часткове погашення тіла кредиту та відсотки за користування кредитом на ввесь строк фактичного користування кредитом та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 15.12.2014 року. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "Кредекс Фінанс" був укладений Договір факторингу №05/12, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги до боржника, відповідно до вимог ст. 1077 ЦК України. Таким чином, позивач набув права вимагати погашення заборгованості за даним кредитним договором від 13.12.2007 року. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором станом на 31.01.2018 року у нього виникла заборгованість перед Товариством у сумі 100 341,81 грн., з яких: - 37 801,16 грн. - заборгованість з пені за несвоєчасне виконання зобов"язань; - 62 540,65 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки факт порушення відповідачем [PERSON] зобов'язання за Договором про надання споживцого кредиту та заставу транспортного засобу знайшли своє підтвердження та були доведені належними доказами, а тому позов ТОВ «Кредекс Фінанс» є підставним та обґрунтованим й з відповідача на користь Товариства підлягає стягненню заборгованість у сумі 100 341,81 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 4 892,87 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved