Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2013 року разом зі своєю співмешканкою [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту до даної квартири належить сарай розміром 2, 85 кв.м. х 2, 00 кв.м, погріб розміром 3, 10 кв.м х 1, 95 кв.м. Це також підтверджується довідками Коростенського МБТІ та КВЖРЕП №4. При укладанні договору купівлі продажу ні покупцем, ні продавцем не було звернуто уваги на те, що вказані господарські будівлі не внесено до договору. Однак вважає, що господарські будівлі повинні належити йому на праві власності, оскільки це право набуто правомірно. Відповідач стоїть на заваді його прав, вказуючи на те, що придбав ці господарські споруди у попереднього власника про що наявна розписка. Оскільки дана розписка не є правовстановлюючим документом, а також, що господарські будівлі закріплені за його квартирою, просить на підставі ст.ст.391, 392 ЦК України визнати за ним право власності на господарські будівлі, а саме : сарай, розмірами 2, 85 х 2, 00 кв.м., погріб, розміром 3, 10 кв.м. х 1, 95 кв.м. та туалет, розмірами 2, 00 на 1, 40, які закріплені за квартирою №4 в будинку №4 по вул.Кривоноса в м.Коростені Житомирської області; усунути перешкоди щодо користування майном шляхом зобов"язання [PERSON] звільнити належні йому приміщення, а саме: сарай, розмірами 2, 85 х 2, 00 кв.м., погріб, розміром 3, 10 кв.м. х 1, 95 кв.м , а також зобов"язати реєстраційну службу Коростенського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Житомирській області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про належні йому вищевказані господарські будівлі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Вказав, що йому відомо про те, що дані сараї будувались підприємством НГЧ, потім передавались на баланс КВЖРЕП. Технічна документація на господарські споруди у КВЖРЕП частково знищена, однак на будинок, в якому він придбав квартиру збереглась, про що він довідався при зверненні до КВЖРЕП. При купівлі квартири продавець підвела його до сараїв та вказала, який саме належить йому. При цьому ключів ні від сараю, ні від погребу на надала, сказавши, що зробить це згодом. Представник позивача позовні вимоги підтримав і просив задовольнити, оскільки згідно технічної документації вказані господарські споруди віднесено до належної позивачу квартири. Відповідач позовні вимоги не визнав і пояснив, що сарай, на який претендує позивач, він придбав у [PERSON] у 2005 році, а в 2009 році придбав також погріб, про що має відповідну розписку, тому користується вказаними господарськими будівлями законно. Зі слів особи, яка продала позивачу квартиру йому відомо про те, що при продажу квартири мови про сарай та погріб не йшлося. Вимоги щодо приміщення туалету вважає безпідставними, оскільки ніякого відношення до вказаного приміщення не має. Представник третьої особи в наданих суду письмових запереченнях повідомив про розгляд справи за його відсутності. Просив відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо зобов"язання реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов"язані з користуванням нежитловими приміщеннями, а саме: сараєм та погрібом, розташованими біля будинку №4 по вул.Кривоноса в м.Коростені. Позивачу на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] 18.02.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №215 належить ? частка квартири № 4, що розташована в будинку № 4 по вул.Кривоноса в м.Коростень Житомирської області. Зі змісту договору слідує, що в цілому квартира, згідно технічного паспорту на квартиру, складається із трьох кімнат, площами 16, 9 кв.м, 11, 6 кв.м, 11, 3 кв.м., кухні, коридору та кладовки. Загальна площа квартири 55, 6 кв.м, житлова площа 39, 8 кв.м. Дана квартира розташована в багатоквартирному будинку на другому поверсі. Отже, попередньо, до укладання договору купівлі продажу, дана квартира вибула з державного житлового фонду шляхом приватизації. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно п.2 ст. 10 вказаного Закону, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно офіційного тлумачення зазначеної норми, яке дано рішенням Конституційного Суду №4-рп/2004 від 2.03.2004 року допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Статтею 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. З листів КВЖРЕП №4 слідує, що згідно проекту забудови будинку по вул.Кривоноса 4 в м.Коростені за кожною квартирою були заплановані підсобні приміщення ( сараї, погреба), а за будинком по вул.Кривоноса 4-А таких приміщень не було заплановано. З технічного паспорту на належну позивачу квартиру та довідки КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" слідує, що до квартири [ADDRESS] належить сарай, розміром 2, 85х2, 00 кв.м., погріб, розміром 3, 10х1, 95 кв.м. Відповідач мешкає в будинку № 4-А по вул.Кривоноса в м.Коростень, отже юридичного відношення до будинку №4 по вул.Кривоноса в м.Коростені та господарських споруд з приводу яких порушено спір не має. Посилання останнього на наявність розписки про передачу йому у власність вказаних приміщень попереднім власником не породжує юридичного права на вищевказані господарські споруди. З аналізу вищевказаних норм Закону слідує, що допоміжними приміщеннями мають право користуватись усі власники квартир у будинку. Разом з відчуженням квартири попередній власник передав, а позивач набув права користування вказаними приміщеннями. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особи має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищенаведене позовна вимога в частині усунення перешкод в користуванні господарськими спорудами підлягає задоволенню. Вимога про визнання права на вказані господарські споруди задоволенню не підлягає, оскільки допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) перебувають у спільній сумісній власності всіх мешканців будинку . З врахуванням зазначеного вимога про зобов»язання реєстраційну службу Коростенського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Житомирській області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про господарські споруди з врахуванням вищенаведеного також задоволенню не підлягає. Крім того, вказана служба зазначена позивачем як третя особа, на яку судовим рішенням не може бути покладено ніяких обов"язків. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України при вирішенні справи суд вирішує питання про судові витрати. Частина 3 вказаної норми Закону передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Відповідач пільг по сплаті судового збору не має, оскільки документи на підтвердження даного факту в справі відсутні, тому з останнього стягується судовий збір за ставками, які існували на день подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial