Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив поновити його на посаді начальника охорони МПП «Сигнал», стягнути з відповідача в його користь кошти за період роботи з 01.03.2015 р. по 18.03.2015 р., грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що його звільнення було проведено з грубим порушенням чинного законодавства, при звільненні не було враховано його попередню роботу та особу. Незаконним звільненням йому причинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та по аналогічних мотивах. Просять позов задовольнити. Представники відповідача позов визнали лише в частині стягнення виплат за затримку у видачі трудової книжки в розмірі 1650 грн., а проти решти позовних вимог заперечили. Крім того пояснили, що позивач, працюючи на посаді начальника охорони не забезпечував належну роботу охорони на ПрАТ «Костопільський завод скловиробів», про що були сигнали до керівництва підприємства. При проведенні перевірок було встановлено, що під час несення служби охоронники дивилися телевізор та перебували на роботі в нетверезому стані. За це на позивача було двічі накладено адміністративне стягнення - догани. Також позивач самовільно пішов у відпустку, не дочекавшись наказу про надання відпустки. При розмові з позивачем йому було запропоновано лише надіслати заяву про відпустку, яка буде розглядатися керівництвом підприємства. В зв'язку з невиходом позивача на роботу було прийнято рішення про його звільнення. Важають, що звільнення проведено з дотриманням чинного законодавства і просять в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач з 08.09.2014 року працював у відповідача начальником охорони. Наказом в.о. директора Малого приватного підприємства "Сигнал" № 19 від 24.03.2015 р. позивача було звільнено з 18 березня 2015 р. з посади начальником охорони відповідно до п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причин. В судовому засіданні також встановлено, що наказами в.о. директора Малого приватного підприємства "Сигнал" № 13/1 від 10.03.2015 р. та № 18 від 17.03.2015 р. позивача «за порушення виконання своїх трудових функцій, щодо організації роботи охоронників на об'єкті ПрАТ «Костопільський завод скловиробів» було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, в тому числі і самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом чергової відпустки. Як встановлено в судовому засіданні із пояснень сторін позивач погоджував свою чергову відпустку із в.о. директора МПП "Сигнал", проте пішов у відпустку без отримання наказу про відпустку. На думку суду, розриваючи трудовий договір з позивачем, відповідач не врахував, що застосування до працівника такого дисциплінарного стягнення, як звільнення, є крайнім заходом. Відповідачем не виконано вимог ст. 149 КЗпП, згідно з якими вид дисциплінарного стягнення має обиратись з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого проступку, заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, і попередньої роботи працівника. Згідно штатного розпису зарплата на посаді, яку займав позивач становить 1300 грн. В той же час фактично протягом двох останніх місяців, як і в попередні місяці, він отримував більші суми зарплати, що свідчить про те, що йому нараховувалися преміальні відповідно до Положення про преміювання на підприємстві. Вищенаведене дає підстави вважати, що до березня 2015 року робота позивача на підприємстві оцінювалася позитивно. Суд вважає, що дії позивача не свідчать про те, що він мав намір залишити роботу спричинивши шкоду інтересам підприємства. Як вбачається із його пояснень, проти чого не заперечували представники відповідача, він ознайомив направлену керівництвом підприємства особу із порядком несення охорони на об'єкті та документацією, познайомив його з відповідальними особами від замовника, склав табель обліку робочого часу за березень 2015 року. Направлення відповідачем працівника для заміни позивача, на думку суду, свідчить про те, що у позивача була домовленість із керівництвом підприємства про відпустку. Суд також критично відноситься до наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності «за порушення виконання своїх трудових функцій, щодо організації роботи охоронників на об'єкті». Дані накази були винесені без відібрання пояснень у позивача, без наявності актів про відмову позивача у наданні пояснень та без проведення перевірок щодо встановлення вини позивача у вчиненні охоронниками порушень трудової дисципліни. В судовому засіданні відповідачем не надано даних про режим робочого часу позивача та його посадові обв'язки і не доведено, що він повинен був бути на роботі в той час, коли були виявлені порушення трудової дисципліни охоронниками. Про дані накази позивача належним чином повідомлено не було. При звільненні позивача також не враховано, як попередню позитивну роботу позивача на підприємстві, так і те, що він є депутатом Костопільської районної ради, потерпілим внаслідок катастрофи на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом третьої групи. Суд також відзначає, що відповідач не розібрався на якій саме посаді працював у нього позивач. Згідно штатного розкладу на 2015 рік не передбачено посади начальник охорони, з якої було звільненно позивача. В даному штатному розкладі у структурному підрозділі підприємства «відділ охорони» передбачено лише посади начальник відділу та охоронник. На підставі наведеного суд вважає, що наказ про звільнення позивача є незаконним і він підлягає поновленню на займаній посаді. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі суд допускає до негайного виконання. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. Як встановлено із довідки позивачем отримано за останні 2 місяці роботи 5500 грн. зарплати (4000 грн. в січні 2015 р. та 1500 грн. в лютому 2015 р.). В січні та в лютому 2015 р. було по 20 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача відповідно становить 137,50 грн. (5500 : 40 робочих днів = 137,50 грн.). Суд відхиляє як необґрунтований розрахунок середньоденної зарплати, наданий позивачем та його представником. Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 14987,50 грн. (137,50 х 109 (кількість робочих днів з 18 березня 2015 р. до дня поновлення на роботі) і вона підлягає стягненню на користь позивача. Суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача зарплати за період роботи позивача з 01.03.2015 р. по 18.03.2015 р. та компенсації за невикористану основну та додаткову відпустки, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачем дані кошти виплачені позивачу шляхом перерахування на його банківську карточку. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то у відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, в судовому засіданні позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди та обґрунтування суми моральної шкоди, а тому суд в задоволенні цієї вимоги відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: approved