Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення,що складає 41340,00 грн. В обгрунтування позовних вимог вказувала, що у [INFO] вона створила літературний твір „[INFO] " (українською мовою). У [INFO] році літературно-художній образ „[INFO] " було вперше оприлюднено в анімаційному фільмі з однойменною назвою „[PERSON] " (рос.) „[INFO]" (укр.), а у [INFO] - твір „Повертайся [INFO] " українською та російською мовами. Вказані анімаційні фільми були створені на кіностудії „Київнаукфільм". Притому навіть у титрах автором сценарію анімаційних фільмів „[PERSON] " (рос.)/ „[INFO]" (укр.) та „Повертайся [INFO]" вказано її. Окрім того, станом на дату подання позовної заяви цей факт є загальновідомим, а тому не потребує додаткового доказування. Відповідно до чинного на час створення анімаційного фільму законодавства (ст. 483 ЦК УРСР) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір. Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм» (правонаступник кіностудії «Київнаукфільм»), а їй належать авторське немайнове право та виключні майнові права на літературний твір та його оригінальну назву: „[PERSON]" (рос.) „[INFO]" (укр.), Вона користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності і отримала свідоцтво від 11 травня 2004 року № 9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір [INFO]. 07 квітня 2014 року вона отримала свідоцтво № 54433 про реєстрацію авторського права на твір "Персонаж [INFO]". Назва літературного твору «[INFO]», в тому числі російською мовою «[PERSON]», створеного нею є оригінальною, може використовуватись самостійно, а тому розглядається як твір та охороняється відповідно до ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права". Самостійними об'єктами, які підлягають правовій охороні авторським правом є оригінальна назва літературного твору „[INFO]"/„[PERSON]" та ім'я головного персонажа. Літературний твір „[INFO] " та його індивідуальна фантазійна назва є відомими творами в Україні - даний факт є загальновідомим, що неодноразово визнавалося судами та не потребує додаткового доказування. Окрім цього, на захист цього твердження виступає Звіт Національного (дослідницького) університету "Острозька академія". Враховуючі викладені обставини, позивач вважає позов законним та обгрунтованим, таким, що підлягає задоволенню. Під час розгляду справи, судом залучено до участі у якості третьої особи фізичну особу - підприємець [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав усі обставини, які викладені в позовній заяві, позовні вимоги просивх задовольнити. Крім того, представнику позивача судом роз'яснено право відповідно до ст. 10 ЦПК України заявляти клопотання про призначення експертизи обєкта авторського права, на що останній відмовився та пояснив що в судовій експертизі по даній цивільній справі не має необхідності. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, врахувати письмові заперечення. Зазначив, що [INFO], є похідним від імені Капіто. Крім того, він не є належний відповідач по справі а також використовував дану назву з дотриманням законодавства, що не є порушенням авторських прав. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, надавши усні пояснення в судовому засіданні, підтримавши виступ представника відповідача. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом Право інтелектуальної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 435, 437, 438 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу та інші права, серед яких є право на недоторканість твору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; ім'я автора - сукупність слів чи знаків, що ідентифікують автора: прізвище та ім'я автора; прізвище, ім'я та по батькові автора; ініціали автора; псевдонім автора; прийнятий автором знак (сукупність знаків) тощо. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі. Відповідно до ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права» захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. Серед яких - право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04.05.2010 року встановлено, що Авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, так і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Відповідно до статті 9 Закону N 3792-XII частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Таким чином, назва твору, фрази, словосполучення та інші частини твору, які можуть використовуватися самостійно, підлягають охороні як об'єкт авторського права тільки у тому випадку, коли вони є результатом творчої діяльності автора і є оригінальними. Передбачена Законом N 3792-XII правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі, наприклад на шахову партію, методи навчання (частина третя статті 8 Закону N 2627-III). Майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-XII) (3792-12); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Судом встановлено, що позивачка є автором літературного твору «[INFO]» і їй належать особисті немайнові та майнові авторські права на цей твір, що стверджується свідоцтвом від 11.05.2004 р. за №9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «[INFO]» . В подальшому їй стало відомо, що відповідач використовує оригінальну назву твору "[INFO]", шляхом маркування вказаною назвою стенд-підставки для ліплення [INFO] (16 поличок) та здійснює розповсюдження такого товару через мережу інтернет.Закон визначає, що використання творів дозволяється виключно з дозволу суб'єкта авторського права позивача, крім випадків вільного використання - виключний перелік яких наведено у ст.ст. 21-25 ЗУ „Про авторське право і суміжні права" (ст.443 ЦПК України). Вказує, що жодного дозволу на використання оригінальної назви твору «[INFO]» відповідачу не надавала, хоча необхідність такого дозволу (ліцензії) прямо передбачена Законом. З посиланням на Конституцію України,ст.437,440,443 Цивільного кодексу України,Закон України " Про авторське право і суміжні права",просила позов задовольнити,стягнути з відповідача компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 30 мінімальних заробітних плат,встановлених законом на час ухвалення рішення,що складає 41340,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позивачем до матеріалів цивільної справи було надано висновок Експерта № 69/14 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі №569/3649/14-ц. а.с. 48-57 м У відповідь експертом було надано наступне а.с. 49 мат. справи. «Для вирішення першого питання необхідно встановити чи є слово «[INFO]» похідним від імені [PERSON]. Між тим, семантичне дослідження слів та словосполучень, а також досліджень власних імен, їх основних видів, а отже і дослідження похідних форм від власних імен виходить за межі компетенції експертизи об'єктів інтелектуальної власності». Отже твердження позивача про те, що дане слово не є похідним не було доведено. В ході судового засідання було встановлено: 11.01.2015р. між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено дистербюторський договір розширення асортименту №11/01 від 11.01.2015р. Відповідно до даного договору, було направлено рахунок на оплату №ТИ-1280 від 20.11.2015р. про купівлю ФОП [PERSON] товару «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» 1 штуку. Відповідно до «Видаикової накладної №ТИ-1280 від 08.12.2015р. ФОП [PERSON], отримав товар «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» 1 штуку. Відповідач замовив у ФОП [PERSON] товар «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» 1 штуку. (підтвердження Рахунок на оплату №4437 від 19.11.2015р. 08.12.2015р. відповідно до податкової накладної ФОП [PERSON] отримала товар «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» 1 штуку. В подальшому даний товар було придбано позивачем. При цьому, відповідно до договору № 11/01 від 11.01.2015 р. п. 4.1 товар який постачається був придбаний у автора, який має на нього авторські та суміжні права, та розпоряджається ними. Таким чином, обов'язок не порушення авторських чи суміжних прав, в даному випадку позивача, покладається на виробника товару (виробу), який відповідачем не являється, при цьому, відповідно до вказаного вище договору, ФОП [PERSON] запевнили, що поставлений товар не порушує авторські чи суміжні права будь-якої особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» встановлено, що судам слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Тобто, відповідач реалізуючи товар «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» був запевнений в її оригінальності, та відомостей про контрафактність продукції не мав. Таким чином відсутній факт протиправної поведінки порушення будь-яких авторських прав позивача з реалізації «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» та відповідно заподіяння шкоди позивачеві, оскільки відповідач, в тому числі, не є виробником даного товару та діяв з істотних умов договору. Відповідно до ст.ст.435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. За змістом п. «г» ч.1 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. З матеріалів справи вбачається, що представником позивача у відповідача було придбано «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)». Вказана продукція являє собою предмет річ. «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» є новоствореною річчю. Виходячи з заочного рішення від 26.01.2016р. Дарницького районного суд дійшов висновку, даний товар (річ) «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» розповсюджувався з порушенням авторського права, і задовольнив позовні вимоги у повному обсязі. При цьому в ході судового засідання було встановлено факт того, що даний товар (річ) «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» не вироблявся його ФОП [PERSON] а був також придбаний ФОП Вус у ФОП [PERSON] який в свою чергу придбав у ФОП [PERSON] яка є виробником даного товару. Згідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Річ, створена (виготовлена) особою, є результатом фізичних, фінансових, інтелектуальних зусиль особи. Тому право власності на таку річ виникає в особи, яка її виготовила, якщо інше не передбачено законом або договором. Зокрема у ст.16 Закону "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що виключне майнове право на службовий твір належить роботодавцю, якщо інше не передбачено трудовим договором (контрактом) та (або) цивільно-правовим договором. Автору належить особисте немайнове право на службовий твір. З враховуючи той факт, що виробником «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)» є ФОП [PERSON] Зокрема у ст.16 Закону "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що виключне майнове право на службовий твір належить роботодавцю, якщо інше не передбачено трудовим договором (контрактом) та (або) цивільно-правовим договором. Автору належить особисте немайнове право на службовий твір. Враховуючи викладене, складений товар (річ) «Стенд підставка для ліпки [INFO] (16 полочок)», який розповсюджувала ФОП [PERSON], не є розповсюдженням об'єктів авторського права позивача, а є твором, авторські права на який належать третім особам, які до участі у справі не залучені. Таким чином правові підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та покладення на ФОП [PERSON] відповідальності за порушення авторських прав позивача, відсутні. Оскільки, відповідач ФОП [PERSON] реалізовувала Стенд - підставку для ліплення [INFO] (16поличок) на підставі дилерського договору розширення асортименту №11/01 від 11.01.2015р., та була запевнена в її оригінальності, та відомостей про контрафактність продукції не мала. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено факт протиправної поведінки ФОП [PERSON], при продажі Стенду - підставки для ліплення [INFO] (16поличок), порушення будь-яких авторських прав позивачів та відповідно заподіяння шкоди позивачу, оскільки відповідач, в тому числі, не є виробником та постачальником вказаного Товару. При цьому, в судовому засіданні представником позивача, в порядку ст. 33 ЦПК України, не заявлено жодного клопотання про залучення чи зміну належного відповідача. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та дослідженні матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не мають правового обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed