Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

16.08.2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника звернувся до суду з цим позовом до [PERSON], в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.02.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач своїх зобовязань належним чином не виконала і не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору і станом на 30.06.2016 року має заборгованість у сумі 38\~381,55 грн. Позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судовий збір у сумі 1\~378,00 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також просив розглянути справу у його відсутність (вх. № ЕП-3828). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Подала суду заяву, у якій не заперечувала проти позовних вимог в сумі 12874,35 грн., просила розглядати справу без її участі, надала копїї карток Приватбанку (вх. № 30073). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд встановивши правовідносини, що склалися між сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] дійсно був укладений договір № б/н від 01.02.2008 року, відповідач отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами банку", складають між нею та банком договір, що підтверджується відповідним підписом в анкеті-заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1\~ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст.526, 1054\~ЦК України\~зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов?язання не допускається та позичальник зобов?язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.6.5 Умов, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використовування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов"язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту ( п.6.7 Умов). Згідно п.8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Згідно\~ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.525, ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі , що передбачено договором. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).\~\~Згідно з ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~ Згідно п.9.12 Умов, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий період. Відповідно до ч.1 ст.598,\~599 ЦК України, зобовязання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Впродовж дії кредитного договору відповідачем було порушено вимоги вказаного договору, щодо своєчасності сплати кредиту, відповідач неналежним чином та не у повному обсязі виконувала свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором, у звязку із чим, згідно розрахунку станом на 30.06.2016 року позивач нарахував заборгованість позичальника, яка становить суму у розмірі 38\~381,55 грн. та складається з наступного: - заборгованість за кредитом у сумі 12\~874,35 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 22\~109,49 грн.; - заборгованість за пенею та комісією у сумі 1\~093,83 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1\~803,88 грн. штраф (процентна складова). Відповідач, [PERSON], не заперечувала проти стягнення основної суми заборгованості у розмірі 12874,35 грн., щодо стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів вважала їх необґрунтованими та просила в цій частині в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні 25.10.2016 року відповідач надала докази часткової оплати заборгованості, а представник позивача надав виписку з карти 9992****7396971 за період з 01.01.1999 року по 09.10.2016 року, з якої неможливо було встановити отримання банком грошових коштів в сумі 750 грн. перерахованих 22.07.2015 року та 620 грн. - 06.08.2015 року. Представник позивача вказувала, що з квитанцій на переказ готівки вбачаються різні номери рахунку, тоді як відповідач вказувала, що перераховувала кошти на рахунки, вказані банківською установою. Ухвалою суду від 25.10.2016 року витребувано у позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» довідку щодо зарахування грошових коштів на рахунок [PERSON], ІПН [NUMBER], рахунок 4149********1196 суми 750 грн. 22.07.2015 року сплачену ч/з Краматорський філіал Артемівське центральне відділення (касир [PERSON] в 12:58:38), суми 620 грн. 06 серпня 2015 року (касир [PERSON] о 15:22:33), коштів в сумі 500 грн. сплачених 14 серпня 2015 року через відділення № 126 (касир [PERSON], о 16:01:15), а також на рахунок 8800********6898 через Краматорський філіал Артемівське центральне відділення суми 750 грн. 22 липня 2015 року о 12:57:43 (касир [PERSON]), суми 620 грн. 03 серпня 2015 року о 15:21:38 (касир [PERSON]) та запропоновано подати довідку в строк до 09.11.2016 року. Враховуючи, що відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд запропонував позивачу у той же строк - до 09.11.2016 року надати письмові пояснення та докази з приводу того на яку саме карту відповідач [PERSON] отримала кредит в сумі 13000 грн. за договором від 01.02.2008 року (зі змісту позовних вимог), оскільки виписка, надана представником позивача [PERSON] в судовому засіданні 25.10.2016 року, містить дані про період користування картою 9992****7396971 за період з 01.01.1999 року по 09.10.2016 року. На вказану ухвалу суду представник позивача за довіреністю (не завіреної належним чином) [PERSON] подала суду пояснення, виписку по рахунку, довідку про видачу кредитних карток та щодо встановлення кредитного ліміту. В листі № 20.1.0.0/7-20161117/2172 від 22.11.2016 року представник банку [PERSON] розяснює, що виписка, яку позивач надає в обґрунтування позовних вимог, - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про операції, вчинених за рахунком. Виписка дає клієнтові достовірну інформацію про стан рахунку і рух грошових коштів: отримання і списання сум, а також утримання банком комісії за день. Представник позивача також зазначає, що банківська виписка має статут первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 року № 578/5. Дійсно, у ст. 336 вищевказаного Переліку до первинних документів, що фі\-к\-су\-ють факт ви\-ко\-нан\-ня го\-с\-по\-дар\-сь\-ких опе\-ра\-цій і стали під\-ста\-вою для за\-пи\-сів у регістрах бу\-х\-га\-л\-тер\-сь\-кого обліку та податкових документах віднесені ка\-со\-ві, бан\-ків\-сь\-кі до\-ку\-мен\-ти, ордери, по\-ві\-до\-м\-лен\-ня бан\-ків і пе\-ре\-ка\-з\-ні ви\-мо\-ги, ви\-пи\-с\-ки бан\-ків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, на\-ря\-ди на ро\-бо\-ту, ак\-ти про при\-йман\-ня, зда\-ван\-ня і спи\-сан\-ня май\-на й ма\-те\-рі\-а\-лів, кви\-та\-н\-ції і на\-кла\-д\-ні з об\-лі\-ку то\-вар\-но-\-ма\-те\-рі\-аль\-них цін\-но\-с\-тей, рахунки-фактури, аван\-со\-ві зві\-ти тощо. Разом з тим, відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Надана представником банку виписка не містить дати, місця складання документа, ідентифікаційного коду особи позичальника або дати її народження, адреси, щоб дозволило ідентифікувати особу, посаду, прізвища особу, яка склала первинний документ (виписку по рахунку), підпис цієї особи, ідентифікаційний код позивача тощо. Крім того, виписка містить дані про зняття з рахунку [PERSON] 4146********1196 страхової премії за договором від 08.03.2012 року, надходження готівки за платіжними картками по депозиту, зарахування переводу з карти через відділення тощо та не містить даних щодо видачі та погашення кредиту з 01.02.2008 року. Згідно довідки (без дати та без номеру) між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н від 04.02.2008 року, за яким були надані дві кредитні картки з терміном дії до 02.2012 року (дата відкриття 04.02.2008 року) та до 10/2015 (дата відкриття 01.03.2012 року). Тому, суд вважає виписку неналежним доказом у справі. Підставою для стягнення заборгованості позивач у позовній заяві вказує, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.02.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (арк.с.2). Проте, як вбачається з довідки 11.02.2008 року позичальнику був встановлений кредитний ліміт в сумі 4200 грн. на картку 4149********9264, 11.07.2008 року в сумі 7000 грн., 26.12.2008 року 6100 грн., а 13000 грн. був встановлений лише 24.05.2011 року. Позивач у позовній заяві вказує, що щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п 3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, у матеріалах справи немає. Не надано суду і доказів, що відповідач підписав додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, погодився з встановленим кредитним лімітом та відсотками за користування кредитом. Суду також не надано доказів, що відповідач був належним чином ознайомлений з Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті, та між позивачем та відповідачем узгоджено 36 відсотків за користування кредитом та їх нарахування згідно п.5.5 Правил користування платіжною карткою, на які посилається позивач у позові та яка, до речі, відсутня в матеріалах справи. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 12\~874,35 грн. підлягає задоволенню, а в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 22\~109,49 грн., слід відмовити на підставі його необґрунтованості та недоведеності підстав та розміру нарахування. Щодо стягнення пені та неустойки суд враховує наступне. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положенням\~ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд враховує положення\~статті 2 Закону України\~«Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до таких населених пунктів було віднесено і місто Бахмут (Артемівськ) Донецької області, де зареєстрована відповідач. Вказане розпорядження було зупинено\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р. Розпорядження від 05 листопада 2014 року №1079-р. було оскаржено ТОВ «ТАР АЛЬЯНС» до суду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року,\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р\~було визнано не чинним. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року вказані судові рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Розпорядження втратило чинність на підставі Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» на виконання\~абзацу третього\~пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з цим переліком м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області увійшло до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно паспортних даних відповідача (арк.с.15), які містяться в матеріалах справи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (до 18.02.2016 року Артемівськ), вул. Гліба Слободіна (Щорса), 82. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач в позовній заяві не зазначає підставу для стягнення пені, а лише вказує, що розрахунок суми заборгованості додається (арк.с.4-7). З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за пенею та комісією нарахована за період з 05.09.2008 року по 30.06.2016 року в сумі 1\~093,83 грн. При цьому відсутній документ, який би свідчив про те, що відповідач погодилася зі збільшенням позовної давності чи Умовами кредитування, які встановлюють строк позовної давності, більший ніж передбачено ст.258 ЦК України. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6 -16 цс/15. Вищевикладене дає суду підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені (та комісії, що не виокремлена в розрахунку) в сумі 1\~093,83 грн. та штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина, 1\~803,88 грн.\~- процентна складова. Для звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку\~ст.88 ЦПК України\~має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог 12874,35*1378/38381,55=462,33 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved