Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

В червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 81,10 кв.м, житловою площею 46,80 кв.м та земельну ділянку, розташовані за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Діброва, вул. Радянська, буд.9. Позивач повідомляє, що відповідно до договору № KTH3GK02190036 від 12.05.2006 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 90125,00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.05.2021 року. За умовами вказаного договору погашення заборгованості має здійснюватись шляхом надання відповідачем [PERSON] щомісяця в період сплати грошових коштів (щомісячного платежу), за рахунок коштів відбувається погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат банку. Однак [PERSON] не виконує належним чином своїх зобовязань за договором кредиту, внаслідок чого станом на 22.03.2016 року утворилась заборгованість, в розмірі 713776,39 грн., до складу якої входить заборгованість за кредитом 88417,20 грн., заборгованість за процентами 179136,88 грн., заборгованість за комісією банку 39601,77 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 406620,54 грн.. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 12.05.2006 року, в іпотеку позивачу надано нерухоме майно: будинок загальною площею 81,10 кв.м, житловою площею 46,80 кв.м. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку площею 0,1500 га, на якій розташований будинок. Сторона погодили між собою, що вартість предмета іпотеки становить 128750,00 грн. Позивачем з метою досудового врегулювання спору та надання можливості боржнику відновити платіжну дисципліну було надіслано на адресу [PERSON] повідомлення про порушення зобовязання за договором кредиту з вимогою звільнити добровільно житловий будинок від мешканців та їхнього майна у разі подальшого порушення умов договору кредиту. Однак відповідач не вжила належних заходів для поновлення порушених прав кредитора. З огляду на це, ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що з вини позивача права та законні інтереси юридичної особи були порушеними, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного обєкта нерухомого майна кредитором з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем, а також виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку, стягнути з відповідачів судові витрати. Під час судового розгляду справи судом було зясовано, що згідно з довідкою Лиманської міської ради від 05.12.2016 року № 588 у будинку, розташованому за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Діброва, вул. Розкішна (колишня назва вул. Радянська), буд.9, зареєстровані та фактично проживають [PERSON], 09.06.1967 р. н., [PERSON],02.09.1988 р. н., [PERSON], 27.04.1995 р. н., [PERSON], 30.07.2008 р. н., [PERSON],01.03.2011 р. н. (а.с. 86). В судовому засіданні відповідач [PERSON] також підтвердила, що саме ці особи входять до складу її сім`ї і проживають і спірному будинку на теперішній час. Через ці обставини представниками позивача [PERSON] та [PERSON] була заявлено про необхідність заміни неналежних відповідачів у справі. Ухвалою суду від 04.04.2017 року (а.с. 122-124) була здійснена заміна неналежних відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], залучено для участі у справі як належного відповідача [PERSON],02.09.1988 р. н., залучено для участі у справі як законних представників для забезпечення прав та інтересів малолітнього [PERSON],30.07.2008 р. н., його матір [PERSON], для забезпечення прав та інтересів малолітньої [PERSON],01.03.2011 р. н., її матір [PERSON]. В судовому засіданні представники ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] та [PERSON] наполягали на задоволенні вимог позивача, вважали їх обґрунтованими, просили звернути стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок) і ухвалити рішення про виселення з будинку відповідача [PERSON] та членів її родини, на підтримання своєї позиції навели аргументи, аналогічні вказаним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала факт отримання нею кредиту в 2006 році та передачі житлового будинку в іпотеку, не заперечувала наявності значної заборгованості перед банком, вказала, що намагається частково погашати таку заборгованість, однак коштів на повне погашення заборгованості у неї не вистачає; просила не виселяти її з родиною з будинку, оскільки іншого житла вони не мають, в будинку також зареєстровані та фактично мешкають двоє малолітніх дітей, також відповідач просила застосувати норми «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо мораторію на продаж іпотечного майна та виселення з житла. Відповідачі [PERSON], [PERSON] були належним чином повідомлені судом про дату. час та місце розгляду справи, що підтверджено їхніми розписками (а.с. 138), однак для участі в судовому засіданні відповідачі не прибули, заперечень проти позову не висунули, клопотань щодо необхідності відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Представник третьої особи органу опіки і піклування Лиманської міської ради Донецької області [PERSON] в судовому засіданні висловив думку про те, що зобовязання за договором кредиту мають виконуватись позичальником [PERSON], однак це не повинно призводити до фактичного погіршення майнового стану малолітніх дітей та виселення їх з буднику, в цій частині вважав за необхідне у позові відмовити. Суд,дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а.с.31). Згідно з п.1.1. Статуту (в новій редакції) Публічне АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.32). Між КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № KTH3GK02190036 від 12.05.2006 року, згідно з яким банк зобовязується надати [PERSON] готівкою через касу на строк до 10.05.2021 року кредит у виді не відновлювальної кредитної лінії на суму 90125,00 грн. на придбання житла, а також у розмірі 16415,63 грн. на сплату страхових платежів (а.с. 21-22). Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за договором кредиту було визначено житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, розташований за адресою: Донецька область, Краснолиманський район, с. Діброва, вул. Радянська, буд.9. Також 12.05.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки для забезпечення виконання зобовязань, предметом іпотеки було визначено житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, розташований за адресою: Донецька область, Краснолиманський район, с. Діброва, вул. Радянська, буд.9, на землях Краснолиманського міського управління земельних ресурсів, на які іпотекодавець набуде права власності після державної реєстрації договору купівлі-продажу, посвідченого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 12.05.2006 року № за реєстром 2206 (а.с.23-25). Сторони у договорі визначили, що вартість предмета іпотеки становить 128000,00 грн.. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальниці [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 22.03.2016 року утворилась заборгованість, в розмірі 713776,39 грн., до складу якої входить заборгованість за кредитом 88417,20 грн., заборгованість за процентами 179136,88 грн., заборгованість за комісією банку 39601,77 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 406620,54 грн. (а.с. 12-18). 12.02.2016 року за вих. № 30.1.0.0/2-004 позивачем було направлено на адресу [PERSON] повідомлення із вимогою щодо повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в 30-денний строк з часу отримання такої вимоги (а.с. 19,20). Також банк вимагав від відповідача звільнити нерухоме майно, що є предметом іпотеки (житловий будинок) від усіх мешканців та належних їм речей. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст.ст. 525, 526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач не надала позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов'язання належним чином не виконала. Отже, у банку виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи(ч.1 ст. 575 ЦК України). За змістом ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Нормами ст. 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ч.4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Згідно з довідкою Міськрайонного управління Держгеокадастру у м. Красному Лиман і та Краснолиманському районі Донецької області від 11.12.2015 року № 418 за [PERSON] зареєстровано земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 142308200:002:000:0096 по вул. Радянській,9, в .с Діброва (а.с. 61). Згідно із ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з довідкою Лиманської міської ради від 05.12.2016 року № 588 у будинку, розташованому за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Діброва, вул. Розкішна (колишня назва вул. Радянська), буд.9, зареєстровані та фактично проживають [PERSON], 09.06.1967 р. н., [PERSON],02.09.1988 р. н., [PERSON], 27.04.1995 р. н., [PERSON], 30.07.2008 р. н., [PERSON],01.03.2011 р. н. (а.с. 86). Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". З приводу заяви відповідача [PERSON] щодо застосування до правовідносин, які виникли між нею та банком, норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» суд зазначає таке. [PERSON] визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Нормами ст. 2 цього Закону запроваджено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Зокрема, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Водночас норми вказаного Закону не скасовують необхідності повертати суму основної заборгованості за кредитами чи позиками, процентів та комісій за користування кредитом. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Відповідач [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована та фактично мешкає у с. Діброва Краснолиманського (на теперішній час Лиманського) району Донецької області, що підтверджується відповідними записами у паспорті громадянина України та довідкою органу місцевого самоврядування (а.с. 28,39,86). Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» с. Діброва Криволуцької сільської ради Краснолиманського району Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась АТО. Те ж саме було визначено і у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р, яке на сьогодні втратило чинність. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність у ПАТ КБ «ПриватБанк» законних підстав вимагати від [PERSON] сплати пені, нарахованої на основну суму заборгованості за кредитним договором № KTH3GK02190036 від 12.05.2006 року, в період з 14.04.2014 року і до 22.03.2016 року (а.с. 12-18) на загальну суму200973,78 грн.. Отже, суд вважає за можливе задовольнити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, розташований за адресою: Донецька область, Краснолиманський район, с. Діброва, вул. Радянська, буд.9, для задоволення вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом 88417,20 грн., заборгованості за процентами 179136,88 грн., заборгованості за комісією банку 39601,77 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 205646,76 грн.. Також суд бере до уваги норми ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якими протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія ст. 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), ст. 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст. 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), ст.ст. 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч.1 ст. 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів мають діяти з урахуванням його норм. Оскільки вказаний [PERSON] не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, на яких поширюється дія цього Закону на період його чинності. Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягає виконанню. З огляду на це, задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачу [PERSON], суд вважає за необхідне зупинити виконання цього рішення в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та в частині виселення мешканців із житлового будинку, переданого в іпотеку на час дії Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1931,25 грн. (1,5% від визначеної позивачем ціни позову за вимогою майнового характеру про звернення стягнення на предмет іпотеки), що підтверджено платіжним дорученням від 06.05.2016 року № IHB96B1AF8 (а.с.4,5), а також судовий збір за вимогою немайнового характеру щодо виселення відповідачів в розмірі 1378,00 грн. (платіжне доручення від 06.05.2016 року № IHB96B1AF8, а.с. 3,6). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені в ході розгляду справи та документально підтверджені судові витрати. Суд також враховує правову позицію, висловлену в п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно з якою солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачене. Отже, суд стягує з відповідачів [PERSON], [PERSON],[PERSON] судові витрати в розмірі 3309,25 грн. в рівних частинах (по 1103,08 грн. з кожного відповідача). Суму судового збору в розмірі 689,00 грн. (а.с.7) суд повертає позивачеві як надмірно сплачену.

Outcome: approved