Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що КП «Білоцерківтепломережа» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання , відповідач не сплачує своєчасно кошти за надані послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами, в зв'язку з чим за нею рахується заборгованість перед КП «Білоцерківтепломережа» в сумі 880 грн. 90 коп. за період з 01.03.2010 року по 01.11. 2013 року, позивач просить суд стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача по дорученню підтримав позовні вимоги. Відповідач, її представник позов визнали частково, представник відповідача пояснив, що за спожиту теплову енергію відповідач сплачувала позивачу в повному обсязі по тарифу визначеному Білоцерківською міською радою, з 2010 року було внесено зміни в законодавство і тарифи на теплову енергію встановлює НКРЕ, а не органи місцевого самоврядування, відповідач проводить оплату послуг за фактично спожиту теплову енергію, але згідно розрахунку нарахувань відповідно до показників будинкового лічильника споживання теплової енергії будинку та відповідно до затвердженого НКРЕ тарифу для КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість відповідачки за надані послуги становить 377 грн.85 коп. Також відповідачка та її представник просили застосувати строк позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на її ім'я в КП БМР «Білоцерківтепломережа» відкрито особовий рахунок [NUMBER] щодо оплати послуг з опалення та підігріву води по даній квартирі. З матеріалів справи також вбачається, що за відповідачкою рахується заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання перед КП "Білоцерківтепломережа" в сумі 880 грн.90 коп. за період з 01.03.2010 року по 01.11.2013 року, що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем. Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунковий лист відповідача за період з березня 2010 року, з якого слідує, що відповідачем проводилася і проводиться оплата за надані послуги на рахунок КП «Білоцерківтепломережа» на підставі квитанцій, наданих та оформлених позивачем, що підтверджує той факт, що між сторонами існують певні відносини з приводу надання послуг з опалення та гарячого водопостачання та оплати цих послуг. Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за № 388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м.Біла Церква є КП "Білоцерківтепломережа", що слідує з копії цього рішення. Згідно із Законами "Про місцеве самоврядування в Україні" і "Про місцеві державні адміністрації" регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження тарифів на послуги теплопостачання. Ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Як передбачено Законом «Про місцеве самоврядування в Україні» /ст.5/ до системи органів місцевого самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради. Представником позивача надано суду копії рішень міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, відповідно до яких були встановлені, змінювалися тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на те, що з 2010 року було внесено зміни в законодавство і тарифи на теплову енергію встановлює НКРЕ, а не органи місцевого самоврядування, нарахування за спожиту теплову енергію має проводитися відповідно до показників будинкового лічильника споживання теплової енергії будинку та відповідно до затвердженого НКРЕ тарифу для КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа». Згідно ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Як роз'яснено в ст.1 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», тарифи на комунальні послуги - тарифи на теплову енергію (крім тарифів на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, а також тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів. Отже, встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги в Україні здійснюється на підставі вимог чинного законодавства. Відповідно до статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. На сьогоднішній день повноваження щодо встановлення тарифів на комунальні послуги розподілені між Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та органами місцевого самоврядування. Згідно з вимогами Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Комісія встановлює тарифи на комунальні послуги (тарифи на теплову енергію, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, а також тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення) лише тим суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких вона здійснює. У свою чергу, органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на комунальні послуги для решти підприємств, які не підпадають під регулювання Комісії, а також встановлюють тарифи на послуги централізованого опалення (грн./м2) та постачання гарячої води (грн./м3) кінцевим споживачам на основі тарифів затверджених Комісією. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» при встановленні цін/тарифів на послуги, які виробляються суб'єктами природних монополій, діяльність яких регулюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до законодавства, повноваження органів місцевого самоврядування поширюються виключно на тариф (складову тарифу), який (яка) не підлягає встановленню цими національними комісіями. Відповідно до п.1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» до повноважень національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг , належить встановлення тарифів на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Поряд з цим, тариф НКРЕ (з 08.07.2011 - НКРРКП) встановлювався на теплову енергію. Законом України «Про теплопостачання» передбачено, що теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Населення ж отримує послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. N 630, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. От звідси і виникає необхідність затвердження тарифів на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання населенню, на що відповідно до статті 28 Закону України «Про органи місцевого самоврядування» виконавчі комітети і мають право. Вищезгаданими Правилами передбачається можливість здійснення розрахунків не лише відповідно до приладів обліку, а і у відповідності до норм, затверджених на 1м2 та на 1 мешканця. Тобто, рішенням органу місцевого самоврядування затверджується і тариф на 1 м2 та одну особу. Отже, суд вважає, що тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві запроваджені органами місцевого самоврядування, що не суперечить вимогам діючого законодавства. А за ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, визначених законом, є обов'язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. А тому згідно вищенаведених правових норм обов'язком відповідачки, як споживача послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, є своєчасна оплата цих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. Як вбачається з розрахункового листа абонента, відповідачкою оплачено послуги з опалення частково, оскільки нею не сплачується абонентська плата, як складова структури тарифу на послуги з опалення, розмір якої визначений рішеннями органу місцевого самоврядування на рівні 1 грн. за 1 м2. Оскільки, як вказано вище, до повноважень органів місцевого самоврядування належить затвердження тарифів на комунальні послуги, то і затвердження двоставкових тарифів на послуги з опалення є обґрунтованим. Постановою № 151 від 30.09.2011 року Національної Комісії Регулювання Ринку комунальних послуг України встановлено, що тарифи на теплову енергію КП БМР "Білоцерківтепломережа" в тому числі і споживачів від централізованих джерел теплозабезпечення, тариф на теплову енергію є сумою трьох тарифів: на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, при цьому тариф на послугу для кінцевого споживача Комісією не встановлюється, а встановлення в порядку і в межах визначених законодавством тарифів на побутові, комунальні транспортні та інші послуги відноситься до повноважень виконавчих органів міської ради. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.03.2010 року по 01.11.2013 року в сумі 880 грн.90 коп. Відповідач, представник відповідача просять суд застосувати при вирішенні спору строки позовної давності. Згідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В ч. 1 ст. 264 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи іншого обов"язку. В ч. 3 цієї ж статті вказано, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву зареєстровано в суді 14.01.2014 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки за ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 04.04.2013 року скасовано судовий наказ від 08.02.2013 року за заявою Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води з [PERSON], що підтверджується копією цієї ухвали. Але відповідно до вимог ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову, а не у разі звернення до суду особи із заявою про видачу судового наказу. А тому з врахуванням всіх вищенаведених правових норм суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги за період з лютого 2011 року в межах строку позовної давності /34,10 грн. х 19 м-в/ в сумі 647 грн. 90 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ст..4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 229 грн.40 коп. згідно наданого платіжного доручення. Враховуючи наведене та

Outcome: partial