Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суд із позовом до Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину позивач [PERSON] прийняв, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача -адвоката Андрусенка І.Я. - надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.10.2003 року Лядською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №20. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №44 виданою 07.02.2019 року виконавчим комітетом Лядської сільської ради Монастириського району, обліковою карткою об`єкта погосподарського обліку на 1991-1995 роки та копією погосподарської книги №10 Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за 1991 - 1995 роки, згідно якої головою домогосподарства зазначено [PERSON] та з яких вбачається, що даний двір відносився до типу господарства робітничий двір. Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] за життя належав спадкодавцю [PERSON] , однак, за життя спадкодавець не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на спадкове майно. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 03.12.2012 р. наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 , було затверджено Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим органи місцевого самоврядування втратили повноваження щодо оформлення та видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Відповідно до п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. за №1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Судом встановлено, що об`єктом спадкування в даній справі є житловий будинок з надвірними будівлями, який станом на 01.01.1991 року належав до суспільної групи робітничий двір. Як суспільна група, робітничий двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP "Про введення в дію Закону Української PCP "Про власність", якою було введено в діюЗакон України «Про власність». Згідно копії рішення п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Лядської сільської ради Монастириського району від 09.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність», вирішено передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки громадянам в кількості до 0,85 га, в тому числі спадкодавцю [PERSON] . Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно довідки №43, виданої 07.02.2019 року виконавчим комітетом Лядської сільської ради Монастириського району, на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у будинку по [ADDRESS] був зареєстрований і проживав його син [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Нижнівською сільською радою Тлумацького району від 29.08.1985 року, батьком позивача [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - позивач [PERSON] Інших спадкоємців, які претендували б на спадкове майно, немає, про що свідчать заяви [PERSON] , засвідченої секретарем Лядської сільської ради Монастириського району та заявами [PERSON] та [PERSON] від 20.03.2019 року, засвідчених секретарем Нижнівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, згідно яких вказані спадкоємці за законом відмовляються від прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] . Зазначені заяви суд не бере до уваги, оскільки, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, шляхом подання заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Однак, вищевказані заяви свідчать про те, що спадкоємцям відомо про заявлені вимоги [PERSON] , проти яких вони не заперечують. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, як вбачається із відповіді державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В.І. №250/01-16 від 06.05.2019 року, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини. Так, згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом. Таким чином, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved