Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON], [INFO], з 20.10.2000 року перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Виноградівському районі як отримувач пенсії по вислузі років працівникам охорони здоров»я, які постраждали внаслідок ЧАЕС (Ш-252). Пенсію по вислузі років [PERSON] було призначено, згідно поданої заяви від 12.10.2000 року, в якій зазначено адресу: с.Фанчиково, вул.Жовтнева, 18/2. Згодом номер будинку було змінено на № 16. 23 вересня 2014 року спеціалістами управління ПФУ в Виноградівському районі подано запит в Виноградівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області № 5949/04. 1 жовтня 2014 року на адресу управління надійшла відповідь з Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, в якій зазначалось, що гр.[PERSON], [INFO] значиться знятим з реєстраційного обліку по запиту МЗС від 13.08.2008 року, у зв"язку з тим, що вибув в Угорщину. 16 жовтня 2014 року на адресу, що вказана в заяві про призначення пенсії, гр. [PERSON] було надіслано листа № 6439/03 з проханням з'явитись в управління. 22 жовтня 2014 року представником [PERSON], [PERSON] подано заяву, підписану ним власноручно, в якій він просить припинити йому виплату пенсії по вислузі років, у зв"язку з тим, що ним подано заяву про призначення пенсії за віком в Угорщині. Разом із заявою подано пояснення в якому зазначалось, що гр. [PERSON] 08 грудня 2009 року прийнятий на постійний консульський облік у Генеральному Консульстві України в Ніредьгазі. Із заявою про припинення виплати пенсії він не звертався в управління, оскільки немав таке право на території Угорщини. На сьогоднішній день він досяг необхідно пенсійного віку, що встановлений законодавством Угорщини і тому хоче припинити виплату пенсії в Україні. До пояснення додано копію паспорта громадянина України для закордонних поїздок із консульською відміткою. Таким чином, на підставі отриманих документів та встановлених фактів стосовно постійного місця проживання [PERSON] у країні Угорщина, управлінням Пенсійного фонду України в Виноградівському районі йому припинено виплату пенсії з 22 жовтня 2014 року на підставі Рішення № 69. У зв"язку з тим, що гр. [PERSON] прийнятий 08 грудня 2009 року на постійний консульський облік у Генеральному Консульстві України в Ніредьгазі, а з 13.08.2008 року отримав дозвіл на постійне місце проживання в Угорщині, у відповідача виникла переплата пенсії за період з 01.09.2008 року по 31.10.2014 року. Також управлінням ПФУ в Виноградівському районі здійснено за вказаний період розрахунок суми переплати в розмірі 72495,10 грн. [PERSON] приховав від управління ПФУ в Виноградівському районі, яке здійснювало виплату пенсії, факт свого виїзду за кордон на постійне місце проживання, що призвело до незаконної виплати йому пенсії, яку він отримував щомісячно через установу Виноградівського відділення ПАТ КБ "Приватбанк". А тому вважаємо, що своїми винними та протиправними ліями [PERSON] завдав державі, в особі органу Пенсійного фонду України, збитків на загальну суму 72495,10 грн. 02 грудня 2014 року управління ПФУ в Виноградівському районі надіслало на даресу ЛАТ КБ "Приватбанк" листа № 7304/04 з проханням повернути нявні кошти з рахунку [PERSON] Листом від 03.12.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" повідомив управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі про неможливість повернення грошових коштів за період з 01.09.2008 року по 31.10.2014 року нарахованих на рахунок відповідача. Представники позивача у судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки заявлений позов є безпідставним, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 20 жовтня 2000 року отримував пенсію по вислузі років як особа, що постраждала внаслідок ЧАЕС /Ш-252/, як ліквідатор ЧК 2 категорії (а.с.4,5). 08 грудня 2009 року він виїхав на постійне місце проживання в Угорщину, що підтверджується особливою відміткою в його українському закордонному паспорті КР 019880, виданому 11 листопада 2010 року (а.с.11). В особливій відмітці вказано, що він прийнятий на консульський облік у Генеральне консульство України в Ніредьгазі на постійно з 08 грудня 2009 року. 22 жовтня 2014 року ним було подано заяву в управління Пенсійного фонду у Виноградівському районі про припинення на Україні стягнення пенсії за вислугою років по тій причинні, що він подав заяву в Угорщині на оформлення пенсії по віку, де він проживає (а.с.9,10). Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також їх забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. 22 жовтня 2014 року управлінням Пенсійного фонду України у Виноградівському районі прийнято рішення за №69 про утримання суми пенсії, надміру виплачених [PERSON] внаслідок зловживань з його сторони (а.с.14). Зокрема, в рішенні вказано, що йому за період з 01.09.2008 року і по 31.10.2014 року проведено переплату пенсії в сумі 72495.10 /сімдесят дві тисячі чотириста девяносто пять/ гривень десять копійок, що ним порушено ч.2 п. 1 ст.49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.02.2003 року № 1050-ІУ у редакції до 07.10.2009 року, оскільки [PERSON] значиться знятим з реєстраційного обліку по запиту МЗС від 13.08.2008 р. (вибув в Угорщину) (а.с.7). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009). На переконання суду, довідка Виноградівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області від 01.10.2014 року не може свідчити про те, що [PERSON] проживає в Угорщині з 13.08.2008 року, оскільки ця довідка за своїм характером свідчить тільки про час знаття особи з реєстраційного обліку (а.с.7). Поряд з цим, відмітка Генерального Консульства України в Нередьгазі у паспорті громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] свідчить про те, що останній прийняти на консульський облік 08.12.2009 року (а.с.11). Положенням речення першим статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Міжнародна Угода між Союзом РСР і Угорською Народною Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення, підписана 20.12.1962, ратифікована 31.05.1963, набула чинності з 12 квітня 1963 року, яка діє до теперішнього часу, не передбачає виплату пільгової пенсії для Чорнобильців. Конституційний Суд України своїм рішенням №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV, якими передбачено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується у тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, частиною другою статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є неконституційним, нечинним і не діючим. [PERSON] є громадянин України (а.с.11). Угода між Союзом РСР і Угорською Народною Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення, підписана 20.12.1962, ратифікована 31.05.1963, набула чинності з 12 квітня 1963 року. Міжнародною угодою не передбачено виплату пільгової пенсії в Угорщині для громадян України, докази на отримання ним на території Угорщини пенсію у справі відсутні, підстав для позбавлення відповідача права на пенсію, яка гарантовано нормами ст. ст. 24, 58 Конституції України, не має. В Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність /стаття 3/, що є гарантією стабільності суспільних правовідносин між органами державної влади, місцевого самоврядування і людиною, породжуючи у громадян впевненість, що їхнє існуюче становище не буде погіршено. Крім того суд констатує, що відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2. 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протококу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". За встановлених обставин правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed