Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

27.02.2018 року [PERSON], яка представляє інтереси [PERSON], звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, вимогами якого є: розірвати договір довічного утримання, укладений 02.03.2010 між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Лазарєвою Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №362; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; скасувати рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], яке було прийняте КП КМР "КМБТІ" на підставі Договору довічного утримання від 02.03.2010, посвідченого Лазарєвою Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №362; скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. 02.03.2010, зареєстровану в реєстрі за №363. Позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на те, що 02 березня 2010 року між позивачем і [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №362 (далі - Договір). Згідно п.1 Договору, відчужувач передає у власність, а набувач приймає належну відчужувачу квартиру [ADDRESS], взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача довічним утриманням. Так, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 113970764 від 14.02.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. було зареєстровано обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме Квартиру, де власником зазначено відповідача. З викладеного вбачається, що відповідач набув право власності на Квартиру. При цьому відповідач після укладення договору довічного утримання неналежним чином виконував свої обов'язки по договору, а протягом останніх шести років взагалі їх не виконує: відповідач за останні шість років жодного разу не забезпечував позивача продуктами харчування, одягом, медикаментами, побутовими послугами. Будь-якого догляду на позивачем не здійснює. Натомість відповідачем з моменту укладення Договору та до сьогодні виконується лише вимоги п.7 Договору щодо надання позивачеві коштів в рахунок матеріального забезпечення (до лютого 2011 року у сумі 1500,00 грн., а з березня 2011 року у сумі 2000,00 грн.). Неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням належно виконувати свої обов'язки за Договором остання ігнорувала, не повідомляючи позивача про причини такого невиконання. Відповідач взагалі не навідується до позивача та не виконує інші обов'язки за Договором. Окрім того, у подальші роки після укладення Договору у позивача істотно погіршився стан здоров'я, проте позивач самостійно відвідувала лікарів, повістю оплачувала медичні послуги та дослідження. У результаті досліджень у позивача було діагностовано онкологічне захворювання, яке потребувало тривалого та дороговартісного лікування. У жовтні 2017 року позивач перенесла операцію. Вказані обставини вважає невиконанням відповідачем вимог п. 8-9 Договору, на підставі чого, відповідачеві був надісланий лист в інтересах позивача від 14.02.2018 р. з пропозицією добровільно розірвати в двосторонньому порядку Договір довічного утримання, проте станом на дату подання позову відповіді на даний лист не отримано. Оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за Договором довічного утримання, а позивач, враховуючи її похилий вік, стан здоров'я потребує систематичного догляду, позивач змушена звернутися до суду для його розірвання та застосування наслідків розірвання: визнання за позивачем права власності на квартиру. Оскільки скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проводиться на підставі рішення суду, і законом не передбачено альтернативної можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно за наявності не скасованого рішення про попереднього власника, та з огляду на те, що обтяження було внесено на підставі спірного договору довічного утримання, що підлягає розірванню, то вказане обтяження також повинне бути скасоване. Ухвалою суду від 26.03.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.02.2019 р. представником відповідача [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі з огляду на те, що: позивачем не надано доказів щодо невиконання відповідачем покладених на нього обов'язків; відповідачем не отримано листа з пропозицією розірвати договір та не має доказів направлення його відповідачу; позивачем не отримано відмови відповідача від розірвання договору утримання; відповідач вважає покази свідків [PERSON] та [PERSON] неналежними доказами;позивач відмовляється надавати інформацію про свій стан здоров'я відповідачу. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримують та просять його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представники просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 березня 2010 року між позивачем і [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №362 (а.с. 19-20). Згідно п.1 Договору відчужувач передає у власність, а набувач приймає належну відчужувачу квартиру [ADDRESS] (далі- Квартира), взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача довічним утриманням. Згідно п.6 Договору набувач зобов'язується в межах вартості матеріального забезпечення довічно утримувати відчужувача, зробити ремонт квартири - кімната, кухня, балкон, вікно (бажано до кінця 2010 року); після смерті відчужувача поховати його з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв на кладовищі Берківці. Поминки 9 днів, 40 днів, 1 рік. При цьому у п.8 Договору встановлено, що за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням відчужувача, набувач зобов'язаний придбати і безоплатно доставити до місця її проживання, - продукти харчування, одяг, медикаменти або забезпечення надання побутових послуг. Про прийняття таких речей або послуг в рахунок вартості матеріального забезпечення за цим договором відчужувач має надати відповідну розписку. Згідно п.9 Договору в разі термінової необхідності, через стан здоров'я відчужувача, набувач за погодженням відчужувача зобов'язаний лікувати відчужувача стаціонарно або амбулаторно. Пунктом 10 Договору передбачено обов'язок набувача один раз на рік забезпечувати відчужувача санаторно-курортним відпочинком. Вартість матеріального забезпечення встановлена в п.7 Договору у розмірі 1500,00 грн. в місяць. В разі зміни встановленого законом розміру прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян - ця сума пропорційно змінюється, але не більше ніж 2000,00 грн. в місяць. Сума матеріального забезпечення до 23 числа поточного місяця передається Відчужувачу готівкою під розписку про одержання (п. 7 Договору). Так, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 113970764 від 14.02.2018 (додається) 02.03.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. було зареєстровано обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме Квартиру, де власником зазначено [PERSON] (а.с. 21). З викладеного вбачається, що Відповідач набув право власності на дану квартиру. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини (п. 1ч. 1ст. 755 ЦК України). Відповідно до п. 14 Договору цей договір може бути розірваним за згодою Сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку. Так, відповідачеві був надісланий лист в інтересах позивача від 14.02.2018 з пропозицією добровільно розірвати в двосторонньому порядку договір довічного утримання (а.с. 67). Згідно ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. При цьому, відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 та 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Крім названих обов'язків, окремим обов'язком відповідача також було лікування відчужувача відповідно до її стану здоров'я. Договором у п.9 про це визначено наступним чином: в разі термінової необхідності, через стан здоров'я відчужувача, набувач за погодженням відчужувача зобов'язаний лікувати відчужувача стаціонарно або амбулаторно. Судом також встановлено, що у позивача за період дії Договору істотно погіршився стан здоров'я, а саме діагностовано онкологічне захворювання - інвазивна карцинома молочної залози з ураженням лімфавузлів, що за кодом захворювання T2N1M0 відповідає 3-ій стадії захворювання. За період з 2013 р. по 2018 р. включно позивачем було витрачено на лікування понад 367 503,37 грн. Також доданими до позову документами підтверджується перенесення Позивачем операції у жовтні 2017 року, кількох курсів хіміотерапії, променевої терапії (а.с. 22-66). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено, порушення умов за договором довічного утримання відповідач нічим не спростовує. У судовому засіданні 13.11.2018 р. свідок [PERSON], [INFO], пояснила, що знає позивача більше 20 років. У 2010 році позивач склала договір довічного утриання, проте жодного разу вона не бачила відповідача. Свідок додала, що вона допомогає позивачці, оскільки та не може самостійно купувати продукти та ліки, а також те, що позивачу також допомогає її племінник - [PERSON]. Свідок [PERSON], [INFO], підтвердив той факт, що він є племінником позивача, а також те, що він жодного разу не бачив відповідача. Додав також, що за позивачем доглядає лише він, купує все необхідне та лікує. На підтвердження виконання відповідачем своїх обов'язків знає лише те, що остання переводила кошти на карточку позивача. Суд приймає за належні докази - покази свідків. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказане означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, а до цього визначені у правочині умови є правомірними. Суд вважає, обґрунтованими твердження позивача про невиконання набувачем своїх обов'язків за договором довічного утримання та задовольняє вимогу про розірвання договору довічного утримання, укладений 02.03.2010 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Лазарєвою Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №362. Згідно ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Оскільки, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання у повному обсязі за Договором довічного утримання та судом розірвано вищезазначений договір, вимога про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] також підлягає задоволенню. Щодо обґрунтованості позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію за відповідачем права власності на Квартиру та скасування обтяження - заборони на Квартиру, то вказані вимоги є похідними від попередніх позовних вимог та підлягають задоволенню. З відповіді КП КМР «КМБТІ» від 14.06.2018 р. № 062/14-7265 (И-2018) вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору довічного утримання (а.с. 100). Згідно п.9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.5 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до ч.1,2 ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Таким чином, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проводиться на підставі рішення суду, і законом не передбачено альтернативної можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно за наявності не скасованого рішення про попереднього власника. Згідно п.1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 (чинного на 02.03.2010, тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію) державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається. Таким чином, державна реєстрація (прийняття рішення про державну реєстрацію) права власності на квартиру за Відповідачем була проведена саме Комунальним підприємством Київської міської ради "КМБТІ". Враховуючи той факт, що Договір, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення підлягає розірванню з визнанням за Позивачем права власності на Квартиру, то вищезазначене рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], яке було прийняте КП КМР «КМБТІ» на підставі Договору довічного утримання від 02.03.2010, посвідченого Лазарєвою Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №362, підлягає скасуванню. 02.03.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. було зареєстровано обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме Квартиру, номер обтяження в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна: 9575678. З огляду на те, що обтяження було внесено на підставі спірного Договору довічного утримання, що підлягає розірванню, то вказане обтяження також повинне бути скасоване.

Outcome: approved