Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до [PERSON], мотивуючи свої вимоги наступним. 06.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №КТS0АN91000020, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 70816,16 грн. на термін до 05.03.2014р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених в кредитному договорі. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором №КТS0АN91000020. Станом на 26.08.2015 року Відповідач має заборгованість в сумі 339 296 грн. 73 коп., яка складається з наступного: 33117,28 грн. - заборгованість за кредитом; 81203,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4460,25 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 220516,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25.10.2012 року з [PERSON] на користь позивача ПАТ Приватбанк було стягнуто 156521 грн. 57 коп. заборгованості, яка складається з наступного: 32853,08 грн. - заборгованість за кредитом; 62338,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3286,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 58 043 грн. 74 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Отже, заборгованість становить 182775,16 грн. Просять суд стягнути з відповідача наявну заборгованість за кредитним договором №КТS0АN91000020 та судові витрати в сумі 3741 грн. 63 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності № 4465-К-О від 06 листопада 2015 року (а.с. 48) підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, обґрунтовуючи свої заперечення наступним. Дійсно у 2007 році між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав гроші на придбання автомобілю DAEWOO модель NEXIA, 2006 року випуску. Однак, у зв'язку з не значним простроченням щомісячних платежів по кредиту у 2009 році автомобіль був в нього вилучений працівниками банку, а з часом - реалізований на підставі рішення суду. Вважає, що з моменту позбавлення його автомобіля будь-які правовідносини між ним та банком припинились, і він нічого банку не винний. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як вбачається з доданих до справи матеріалів, 06 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №КТS0АN91000020 (далі - Договір), відповідно до пункту 7.1 якого, банк надав [PERSON] кредит у розмірі 70816 грн. 16 коп. на термін до 05 березня 2014 року на наступні цілі: купівля автомобіля у розмірі 52 840 грн., а також на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту. Також пунктом 7.1. Договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з «21» по «28» число кожного місяця, позичальник [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1 198 грн. 02 коп. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, винагороди, комісії. Відповідно до пункту 7.3. Договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за Договором виступає автомобіль DAEWOO, модель NEXIA 2006 року випуску, легковий седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачем наданий суду розрахунок заборгованості, за яким, у зв'язку із порушенням умов кредитного договору, станом на 26 серпня 2015 року виникла прострочена заборгованість в сумі 182775,16, яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом 33117 грн. 28 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом 81203 грн. 20 коп.; - заборгованість з комісії 4460 грн. 25 коп., - заборгованість з пені 220516 грн. 00 коп. (а.с. 5-7). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2010 року звернуто стягнення за договором кредиту та договором застави №КТS0АN91000020 від 06 березня 2007 року - автомобіль DAEWOO, модель NEXIA 2006 року випуску, легковий седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 66, 75-76). Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2012 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором судом були задоволені повністю (а.с.4). З відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк стягнуто заборгованість за кредитним договором № від 06.07.2007 року у сумі 146 521,57 грн. яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом 32853 грн. 08 коп.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 62338 грн. 25 коп.; - заборгованість по комісії за користування кредитом 3286 грн. 50 коп.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 58 043 грн. 74 коп. Вказане рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2012 року, сторонами не оскаржувалось та набуло законної сили 06 листопада 2012 року(а.с.4). За правилами статей 525, 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509. 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. З огляду на викладене, оскільки зобов'язання по договору кредиту не виконані, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором, з вирахуванням сум, вже стягнутих на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2012 року, оскільки ці суми можуть бути стягнути з відповідача лише в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV. Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129). Згідно з частиною другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Тіло кредиту, яке вже є стягнутим на підставі рішення суду від 25 жовтня 2012 року, але збільшилось за рахунок проведених банком операцій з кредитом, становить 264 грн. 20 коп. = 33117 грн. 28 коп. - 32853 грн. 08 коп. Проводячи розрахунки по аналогії: заборгованість за відсотками користування кредитом становить 18864 грн. 95 коп.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 1173 грн. 75 коп. Розв'язуючи вимоги, щодо стягнення пені суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, пунктом 4.1 Договору передбачено, що при порушенні будь-якого зобов'язання, передбаченого Договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що будь-які платежі за Договором [PERSON] припинив здійснювати 02 березня 2009 року, з дійним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 09 листопада 2015 року. В своїй заві від 24 березня 2016 року позивач [PERSON] просив суд застосувати до вимог про стягнення пені річний строк позовної давності (а.с.58). Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 02 березня 2009 року, а до суду він звернувся лише - 09 листопада 2015 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. В той же час, відповідно ст.1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Слов'янськ Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти до висновку, що у випадку нарахування пені у період проведення АТО, вона повинна бути скасована. При цьому розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені. Як встановлено у судовому засіданні, зареєстроване місце проживання відповідача по справі [PERSON] є місто Слов'янськ Донецької області, тобто в населеному пункті, який віднесено згідно розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів, а тому банк був зобов'язаний скасувати пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором вже з 14 квітня 2014 року. З огляду на викладене, підстави для стягнення з відповідача [PERSON] пені за кредитним договором №КТS0АN91000020 від 06 березня 2007 року - відсутні. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із роз'ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Оскільки заявлені позивачем вимоги задоволені частково (на 11%), саме така частка понесених витрат на його оплату підлягає компенсації на користь позивача за рахунок відповідача, і що становить 301 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial