Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

07.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Пролетарського районного суду м. Донецька з позовом про розірвання договорів, покладення обов'язку повернути грошову суму та стягнення моральної шкоди до відповідачів фізичної особи-піприємця [PERSON] та Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"., у якому зазначив, що 12 січня 2014 року ним було укладено договір б/н на виготовлення меблів у ФОП [PERSON] на загальну суму 9020,00 грн. цього ж дня ним було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2007693213 з ПАТ "ОТП Банк" на придбання меблів у ФОП [PERSON] Після укладення договору позивач у той же день усвідомив, що фінансове становище його родини (він є інвалідом третьої групи, дві доньки студентки платного відділення) не дозволяє йому замовити запропоновані меблі і тим більше брати на це грошові кредити у банку, тому вирішив відмовитися від зазначених договорів. Того ж дня він зателефонував ФОП [PERSON] і повідомив про свій намір розірвати зазначений договір. У телефонному режимі відповідач 1 повідомив, що він не проти розірвати вищезазначений договір та запропонував оформити цей факт письмово, для чого позивачу необхідно було з'явитися до його офісу через 2 дні. 14.01.2014 року позивач письмово звернувся до ФОП [PERSON] та ПАТ "ОТП Банк", представником банку його звернення було прийнято до уваги та зареєстроване, про що свідчить печатка та особистий підпис представника. ФОП [PERSON] зазначив, що розірвання договору можливе тільки після сплати йому 1400,00 грн., після чого він розірве договір. Лише 15.01.2014 року ФОП [PERSON] підписав його заяву на розірвання договору та пообіцяв повернути кошти банку. Незважаючи на письмові повідомлення про відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту банком було відмовлено з посиланням на те, що одночасно з відкликанням згоди він повинен був повернути банку грошові кошти, отримані відповідно до договору в повному обсязі та сплатити за користування кредитними коштами за період з дати укладання договору до дати їх фактичного повернення. Перерахувавши грошові кошти на рахунок продавця товару, банк зазначив, що виконав свої зобов'язання перед позивачем вчасно та у повному обсязі. Для вирішення зазначеного питання по суті, позивач звернувся до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області, проте як з'ясувалось Інспекція не має повноважень щодо впливу на Банки та банківську діяльність. ФОП [PERSON] було надано інформаційний лист, де зазначено, що договір № 2007693213 від 12.01.2014 року про виготовлення та доставку меблів на вимогу позивача було розірвано та передано до ПАТ "ОТП Банк", гроші за договором повернуті фінансовій установі. Після отримання вищезазначеного листа позивач зателефонував до гарячої лінії Банку, де йому повідомили, що кошти від відповідача 1 на рахунок Банку за зазначеним договором не надходили. Також, на теперішній час фактично "ОТП Банк" продовжує нараховувати йому процентну ставку за користування кредитом. ФОП [PERSON] не збирається повертати гроші Банку за договором. Такі неправомірні дії ПАТ "ОТП Банк" внесли повний розлад в його сім'ю, порушили нормальний ритм його життя та її членів, катастрофічно відобразилося на стані його здоров'я, потрапив у лікарню. Вся родина весь чим знаходилась в стані нервового зриву, сума кредиту, яким вона не користувалася жодного дня, є не підйомним тягарем для бюджету родини. Позивач просить розірвати договір б/н на виготовлення меблів у ФОП [PERSON] від 12.01.2014 року; розірвати догорів про надання споживчого кредиту № 2007693213 з ПАТ "ОТП Банк"; зобов'язати ФОП [PERSON] повернути кошти за товар шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 8000,00 грн. банку ПАТ "ОТП Банк" на рахунок кредитора № 29021199900000; стягнути з ФОП [PERSON] компенсацію за моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ "ОТП Банк" в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, в яких вказував, що зі своєї сторони АТ "ОТП Банк" виконало свої зобов'язання за Договором кредиту, перерахувавши за дорученням позивача кредитні кошти в оплату обраного товару. Питання щодо купівлі-продажу, повернення, відмови від придбаного в кредит товару відноситься до виключної компетенції продавця такого товару на підставі укладеною договору і не впливає на виконання кредитних зобов'язань. Просив в задоволенні позову відмовити в частині розірвання договору про надання споживчого кредиту № 2007693213 з ПАТ "ОТП Банк" (а.с.38-39). Відповідач приватний підприємець [PERSON] в судові засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про місце та час судових засідань, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно ст.866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Як встановлено в судовому засіданні, 12.01.2014 року між позивачем (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець) було укладено договір побутового підряду, відповідно до якого виконавець зобов'язувався виконати роботи по виготовленню та доставці меблів: шафу-купе, 4 дзеркала та додаткова комплектація ящиків, по розцінкам виконавця загальною вартістю 9020,00 грн. (а.с.15). 12.01.2014 року між позивачем та відповідачем ПАТ "ОТП Банк" було укладено договір про надання споживчого кредиту №2007693213 на придбання товарів ФОП [PERSON], а саме: шафи-купе вартістю 9020,00 грн. з початковим внеском 1020,00 грн. та кредитом на суму 8000,00 грн. (а.с.5-8). Як вбачається з копії платіжного доручення від 14.01.2014 року ПАТ "ОТП Банк" перерахував на користь ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 7360,00 грн. в рахунок виконання зобов'язань по споживчому кредитному договору № 2007693213 (а.с.17). Згідно з копією заяви від 14.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся письмово до відділення ПАТ "ОТП Банк" з проханням розірвати кредитний договір № 2007693213 від 12.01.2014 року у зв'язку із відмовою у придбання шафи-купе по договору з ФОП [PERSON] (а.с.21). На що банк надав позивачу відповідь № 0501/3 від 14.01.2014 року, відповідно до якої позивач одночасно з відкликанням згоди повинен повернути Банку грошові кошти, отримані відповідно до договору в повному обсязі та сплатити процентами за користування кредитними коштами за період з дати укладання договору до дати їх фактичного повернення. Крім того, на звернення позивача 24.01.2014 року Банк надав відповідь № 0501/13, відповідно до якої згідно інформації в банківських програмах, співробітником було оформлено відмову позивача від товару, тобто ним було виконано дії, згідно встановленого внутрішнього порядку. В результаті кошти перераховані страховій компанії було повернуто. На сьогоднішній день продавець не повернув кошти по договору, тому закрити кредит у Банку не має можливості (а.с.20). Відповідно до копії заяви про повернення товару та переказ грошових коштів в погашення кредиту № 1000007350 від 15.01.2014 року позивач просив підприємство в особі торгової точки прийняти від нього придбаний в кредит товар у відповідності зі списком товарів, наведених у розділі 3 цієї заяви; здійснити переказ грошових коштів на рахунок кредитора № 29021199900000 у розмірі зазначеному у розділі 4.2 цієї заяви в погашення заборгованості за отриманий ним кредит. Відповідно до підпису позивач був ознайомлений з умовами кредитного договору і погодився з тим, що при повернені товару торгівельній точці до дати першого щомісячного платежу, зазначеного в графіку платежів, він не звільняється від обов'язку сплати відсотків за перший місяць користування кредитом, згідно з даним договором. Дана заява була підписана також ФОП [PERSON] у присутності представника банку ПАТ "ОТП Банк" (а.с.16). На звернення позивача до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області, остання надала відповідь, відповідно до якої вона не має повноважень щодо впливу на Банк та банківську діяльність (а.с. 22). Одночасно з чим позивач отримав копію інформаційного листа від ФОП [PERSON] про те, що договір № 2007693213 від 12.01.2014 року про виготовлення та доставку меблів на вимогу позивача було розірвано та передано до ПАТ "ОТП Банк", гроші за договором повернуті фінансовій установі (а.с.18). Допитана у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача та була присутня під час укладання як договору на виготовлення меблів так і при укладанні споживчого кредитного договору 12.01.2014 року. У той же день вдома вона з позивачем зрозуміли, що для них дуже дорого купівля меблів у кредит. У зв'язку з чим 14.01.2014 року вона разом з позивачем поїхали до офісу відповідача приватного підприємця [PERSON] та просили розірвати договір. Останній погодився на розірвання договору лише на наступний день, коли вони разом з ним поїхали до банку 15.01.2014 за для того щоб припинити перерахування коштів та у той же день було підписано відповідну угоду про розірвання договорів. ФОП [PERSON] повинен був повернути грошові кошти у сумі 8000,00 грн., однак не повернув. Позивач та свідок неодноразово телефонували ФОП [PERSON], але він не відповідав. При звернені до банку їм повідомили, що ніякі кошти за кредитним договором повернуті не були. Позивач з цього приводу дуже нервував, та навіть потрапив до лікарні. Вона та їх спільні діти також нервували з цього приводу, оскільки для їх родини це велика сума грошей та їм було б складно їх повернути. Всі їх хвилювання відобразились на стані здоров'я позивача. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України вказує, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст.1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Ст.1056 ЦК України передбачено, що позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальним Законом, що встановлює особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту є Закон України "Про захист прав споживачів". Згідно ч.1 ст.11 Закону договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. В частині 6 статті 11 Закону також передбачено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. З наведених обставин вбачається, що позивач скористався своїм правом, передбаченим ст. 11 Закону та у передбачений законом строк відкликав свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, а тому за даних обставин, [PERSON] повинен повернути кредитодавцю кошти, одержані згідно з договором, сплатити відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі, а кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, якщо такі кошти сплачувались. Відповідно до п. 3.17. договору кредиту договір діє до виконання сторонами (позичальник і Банк) взятих на себе зобов'язань по договору в повному обсязі. Згідно з п. 1.2.1 Договору для придбання товару або послуг Банк надав Позивачу споживчий кредит у відповідності до умов Договору, а Позивач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, інші платежі, визначені Договором та Додатком № 1 "Графік платежів", що є його невід'ємною частиною. Відповідно до п. 3.11 договору підписання позивачем цього договору засвідчило, що позивачу була надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються та повністю роз'яснені всі питання, що мав Позивач по цьому Договору. Відповідно до п. 1.5.8 договору у випадку повернення товару, обміну на товар меншої вартості, перерахування Банку коштів за повернутий товар або сплату різниці вартості обмінюваного товару, здійснює продавець 1, тобто ФОП [PERSON], що реалізує товари в рамках програми споживчого кредитування Банку. Кредитним договором не передбачено право односторонньої відмови позичальника від договору. Тому суд погоджується з доводами відповідача про те, що на даний час відсутні підстави для припинення зобов'язань за кредитним договором, тому вимога позивача про розірвання кредитного договору про надання споживчого кредиту №2007693213 від 12.01.2014 року не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 8 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розглядів цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема , не є укладеними правочини ( договори), я яких відсутні встановлені умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способом захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК. Виходячи з наведеного, суд не може встановити, що після відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту даний договір є не укладеним, так як відповідно до вимог ч.6 ст.11 Закону [PERSON] разом з відкликанням не виконав вимогу закону про повернення кредитодавцю коштів, одержаних згідно з договором, та сплати відсотків за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Посилання позивача на порушення банком його прав споживача суд визнає безпідставним, оскільки банк виконав взяті на себе зобов'язання за укладеним кредитним договором, позивач фактично продовжує користуватися грошовими коштами. Відповідно до чч. 2-4 ст. 653 ЦК України У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як встановлено було у судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідач ФОП [PERSON] висловили свою згоду на розірвання договору побутового підряду б/н від 12.01.2014 року на виготовлення меблі та її доставки, що було закріплено у заяві від 15.01.2014 року на повернення товару та переказ коштів в погашення кредиту за договором №2007693213 від 12.01.2014 року, яка була підписана сторонами закріплена печаткою ФОП [PERSON] (а.с.16). Це свідчить про те, що договір б/н від 12.01.2014 року на виготовлення меблів було розірвано. Розірвання даного договору підтверджується також перевіркою Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області, про що зазначено у відповідному листі (зворот а.с.23), та листом ФОП [PERSON], в якому він підтвердив повернення банку грошових коштів для наступного розірвання кредитного договору №2007693213 від12.01.2014 року (а.с.18). Вимога позивача про розірвання даного договору не підлягає задоволенню, так як він вже був розірваний сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України,положення цієї статті застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язані. Необхідність у повернені виконаного однією із сторін договору виникає у разі дострокового припинення договору (до його повного виконання). Якщо одна сторона своє зобов'язання до цього належно виконала, таке виконання втрачає правову підставу. У випадках коли положення законодавства про окремі види зобов'язань передбачено обов'язок повернути отримане на виконання зобов'язання у зв'язку з достроковим припиненням зустрічного зобов'язання, повернення отриманого регулюється нормами інституту, що поширюється на відповідні зобов'язальні правовідносини. Якщо відповідний правовий інститут не містить таких норм, повернення виконаного здійснюється відповідно до норм інституту набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Ч.1 ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до листів та заперечень Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" грошові кошти за договором кредиту №2007693213 від 12.01.2014 року ні від позивача, ні від відповідача ФОП [PERSON] до банку не надходили (а.с.19,20,38). Відповідачем ФОП [PERSON] не надано було доказів перерахування на рахунок банку грошових коштів за договором кредиту №2007693213 від 12.01.2014 року. Таким чином, відповідач ФОП [PERSON] в зв'язку з тим, що договір на виготовлення меблів було розірвано з позивачем на виконання умов, викладених у заяві від 15.01.2014 року на повернення товару та переказ коштів в погашення кредиту за договором №2007693213 від 12.01.2014 року (які відповідають вимогам п. 1.5.8 кредитного договору), зобов'язаний був повернути надані банком грошові кошти в розмірі 8000 грн. на рахунок кредитора ПАТ "ОТП Банк" №29021199900000 в погашення заборгованості за кредитом №2007693213 від 12.01.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк". Правова підстава набуття ФОП [PERSON] грошових коштів в сумі 8000 грн. відпала, тому ФОП [PERSON] зобов'язан повернути дані кошти. Таким чином, з урахуванням викладеного вище вимога позивача про покладення на відповідача ФОП [PERSON] обов'язку повернути грошові кошти шляхом перерахування 8000,00 грн. ПАТ "ОТП Банк" на рахунок кредитора № 29021199900000 в погашення заборгованості за кредитом №2007693213 від 12.01.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" підлягає задоволенню. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення моральної шкоди з наступних підстав. Передбачена ст.16 ЦК України можливість отримати відшкодування завданої майнової та немайнової (моральної) шкоди для учасників цивільних відносин є одним із важливих засобів захисту їхніх цивільних прав та інтересів. Таке відшкодування шкоди можливе як за договірних відносин, так і за відсутності останніх. Відповідно до положень цивільного законодавства можливість відшкодування моральної шкоди за порушення договірних відносин передбачена окремими статтями ЦК України (ст.ст. 611, 700, 1076). У стаття 611 ЦК України зазначені правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Аналізуючи зміст ст. 611 ЦК України можна стверджувати, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі. При цьому порушення договору як підстава для виникнення права на відшкодування моральної шкоди може виявлятися у невиконанні, так і в неналежному виконанні договірних зобов'язань. Як було встановлено в судовому засіданні між ФОП [PERSON] з [PERSON] було укладено договір побутового підряду. Стаття 872 ЦК України, яка встановлює наслідки порушення договору підрядником, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, і таких наслідків не встановлено самим договором побутового підряду. Відповідно до ч.3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів За змістом п 5 ст. 4 Закону право споживача на відшкодування моральної шкоди виникає у разі, коли така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Моральна шкода, зазначена у позові, не є наслідком недоліків продукції (дефекту в продукції). Відшкодування моральної шкоди за порушення договору побутового підряду не передбачена прямо у законі, умови про відшкодування моральної шкоди не прописані і в укладеному договорі побутового підряду. Умови щодо відшкодування моральної шкоди сторони не передбачили і при розірванні договору побутового підряду. За правилом ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача ФОП [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого позивач звільнено відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного, ст.ст. 6, 16, 526, 530, 611, 627, 640, 651, 653, 654, 865, 872, 1050, 1056, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст.4, 11 Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: partial