Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом щодо зобов"язання відповідача виконати платіжне доручення в іноземній валюті [PERSON], згідно якого перерахувати кошти у сумі 2000 Євро з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Універсал Банк» на рахунок [NUMBER] відкритий в Baltic International Bank (Латвія) для оплати акцій, відповідно до Договору купівлі-продажу цінних паперів №1 від 05 липня 2013 року, а також щодо зобов"язання відповідача виконувати платіжні доручення в іноземній валюті [PERSON], згідно яких перерахувати кошти в іноземній валюті загальною сумою 2428269 Євро 95 центів з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Універсал Банк» на рахунок [NUMBER] відкритий в Baltic International Bank (Латвія) для оплати акцій, відповідно до Договору купівлі-продажу цінних паперів №1 від 05 липня 2013 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 грудня 2007 року сторонами було укладено Договір №000018002 банківського обслуговування, за яким відповідач взяв на себе зобов"язання з відкриття та обслуговування рахунку, був відкритий поточний рахунок в Євро - [NUMBER]. 12 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача (далі Банк) з платіжним дорученням в іноземній валюті на перерахування коштів у сумі 2000 Євро з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Універсал Банк» на рахунок [NUMBER] відкритий в Baltic International Bank (Латвія) для оплати акцій, відповідно до Договору купівлі-продажу цінних паперів №1 від 05 липня 2013 року. Посилається, що на вказану операцію мав індивідуальну ліцензію НБУ №142 (не зазначивши дату видачі такої ліцензії). Вказував, що такі дії відповідача свідчать про те, що і в подальшому ним не будуть виконані платіжні доручення позивача на оплату вищевказаних акцій, відповідно до Договору купівлі-продажу цінних паперів №1 від 05 липня 2013 року. Посилався зокрема на положення діючого законодавства щодо прав власника, на норми ЦК України, Законів України "Про банки та банківську діяльність", "Про банки і банківську діяльність", "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", "Про захист прав споживачів", підзаконні акти. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Крім того, з пояснень представника позивача вбачається, що позивач не звертався з ішими платіжними дорученням до відповідача крім вищевказаного - на перерахування 2000 Євро. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, зокрема посилаючись в письмових запереченнях на заборону Постановами Правління НБУ щодо вказаного позивачем перерахування іноземної валюти на підставі індивідуальних ліцензій. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, письмові заперечення відповідача, а також всі інші матеріали справи (в тому числі копії документів, автентичність яких сторонами не заперечується), суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 27 грудня 2007 року сторонами було укладено Договір №000018002 банківського обслуговування, за яким відповідач взяв на себе зобов"язання з відкриття та обслуговування рахунку, був відкритий поточний рахунок в Євро - [NUMBER] (копія а.с.44-46). 12 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача (далі Банк) з платіжним дорученням в іноземній валюті на перерахування коштів у сумі 2000 Євро з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Універсал Банк» на рахунок [NUMBER] відкритий в Baltic International Bank (Латвія) для оплати акцій, відповідно до Договору купівлі-продажу цінних паперів №1 від 05 липня 2013 року (а.с.47-52). Проте, згідно з Постановою №354 від 03.06.2015 року Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (в тому числі п.п.17 п.6, п.9) було заборонено з 04.06.2015 року до 03.09.2015 року вказану оплату акцій в іноземній валюті (в тому числі на підставі індивідуальних ліцензій). Згідно з Постановою №581 від 03.09.2015 року Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" вказані обмеження були продовжені до 04.12.2015 року, а згідно з Постановою №863 від 04.12.2015 року Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" вказані обмеження були продовжені до 04.03.2016 року. За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.1089 ЦК України: за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту; положення цього параграфа застосовуються також до відносин, пов'язаних із перерахуванням грошових коштів через банк особою, яка не має рахунка у цьому банку, якщо інше не встановлено законом, банківськими правилами або не випливає із суті відносин. Проте, відповідно до ст.1074 ЦК України - обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. А відповідно до ст.56 Закону України "Про Національний банк України": Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти; Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб; Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами, розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком, Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, стороною позивача не надано доказів про те, що вказані Постанови НБУ скасовані, або визнані незаконними у встановленому законом порядку, як не наведено і даних щодо їх оскарження в установленому законом порядку. Отже, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити, як у безпідставних, і доводи сторони позивача не спростовують такого висновку суду. Крім того, вимога щодо виконання платіжних доручень, яка заявлена на майбутнє не викладена конкретно щодо часу та дати виконання таких доручень, а також відсутнє обгрунтування та докази щодо безумовної наявності вказаних коштів на рахунку позивача в майбутньому. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору належить віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed