Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

16 лютого 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що на підставі договору оренди від 25 січня 2010 року користується земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] Земельна ділянка, якою вона користується, межує з земельною діянкою, яка належить відповідачці на праві власності на підставі Державного акту серії [NUMBER], виданого 02 грудня 2009 року Снігурівською міською радою Миколаївської області. Цільовим призначенням земельної ділянки, яка надана відповідачці, визначено - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Відповідачка до цього часу на вказаній земельній ділянці не приступила до зведення житлового будинку чи інших будівель і не використовує її за цільовим призначенням, у зв"язку з чим перешкоджає користуватися їй земельною ділянкою, яка надана їй в оренду. На підставі ст.143 Земельного кодексу України, просила суд у примусовому порядку припинити право на земельну ділянку позивача шляхом скасування Державного акта на право власності на землю. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд про їх задоволення. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали. Заперечуючи проти вимог позивачки, [PERSON] суду пояснила, що дійсно земельна ділянка їй надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, але до теперішнього часу вона використовує її як город для вирощування овочів та іншої продукції. Вважає, що підставою пред"явлення такого позову з боку позивача є спір між ними в іншій цивільній справі з приводу меж земельних ділянок, де позивачка частково захватила земельну ділянку відповідачки і збудувала на ній гараж. Просила суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог. Представники третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Снігурівської міської ради Миколаївської області, Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області у судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Згідно п."а" ч.1 ст.143 Земельного кодексу України однією із підстав примусового припинення права на земельну ділянку у судовому порядку є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Як пояснили сторони і це підтверджується наданими письмовими доказами (а.с.5-9, 13), позивачка уклала договір оренди 25 січня 2010 року з Снігурівською міською радою, на підставі якого їй передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0138га по [ADDRESS] кадастровий [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель терміном на 49 років, а відповідачка є власником на підставі Державного акту серії [NUMBER] земельної ділянки площею 0,0139га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказані земельні ділянки межують між собою і з приводу їх користування між сторонами довгий час виникає спір, у тому числі і порушення меж земельної ділянки, який перебуває у провадженні іншого судді. Позивач та її представник, як на підставу підтвердження своїх вимог, посилаються на ту обставину, що відповідачка тривалий час не забудовує свою земельну ділянку, чим порушує їх права, так як на вказаній земельній ділянці збирається сміття та різний непотріб. На підтвердження своїх вимог послалися на показання свідків [PERSON] - свого сина та [PERSON] - робітника, який на них працює по найму, які дійсно підтвердили, що на земельній ділянці відповідачки відсутні будь-які будівлі і вона використовується не за призначенням. Суд вважає, що з висновками позивача та її представника погодитися не можливо, так як вони суперечать нормам діючого законодавства. Нормами Закону України "Про Державний контроль за використанням та охороною земель" ст.ст.5,9-10 передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агро-промисловому комплексі. Такий контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг грунтів здійснюється шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті експлуатації меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об"єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості грунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов"язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу грунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопоушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель. Тобто, факт використання землі не за цільовим призначенням може бути підтверджено лише актом центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду та контролю за використанням та охороною земель та дотримання вимог законодавства України про охорону земель. Таким чином, нормами закону передбачено, що використання земельної ділянки не за цільовим призначенням передбачає конкретну дію, яка дає підстави застосування ст.ст.141, 143 Земельного кодексу України, а за невикористання (бездіяльність) чинним законодаством не передбачено позбавлення права користування земельної ділянки. Позивачі не звернулися до органу, який здійснює державний контроль за використанням і охороною державних земель і не надали доказів на підтвердження використання відповідачкою земельної ділянки не за призначенням, нездійснення відповідачкою будівництва на земельній ділянці взагалі не дає підстав для примусового позбавлення права на земельну ділянку, а тому їх вимоги не грунтуються на законі і суд відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі. Під час розгляду даної справи відповідачка уклала договір на надання їй правової допомоги з адвокатом Яцук Н.М. (а.с.30-31) і за надання нею послуг понесла судові витрати у розмірі 1000грн., які на підставі ст.84 ЦПК України підлягають стягненню з позивачки на користь відповідачки.

Outcome: approved