Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить суд ухвалити рішення яким: -зобов`язати [PERSON] , [INFO] не чинити перешкод у спілкуванні з неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] ; -зобов`язати [PERSON] повідомляти про місце проживання доньки [PERSON] , у випадку зміни адреси місця проживання доньки повідомляти про це його протягом 10 днів; -зобов`язати [PERSON] повідомляти його про стан здоров`я доньки [PERSON] . Визначити наступні способи участі як батька у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] : -регулярні побачення з донькою на протязі всієї неділі кожного місяця за адресою місця реєстрації доньки, а саме, [ADDRESS] , у часи, які не перешкоджають навчанню, а також кожну п`ятницю місяця з 14год.00 хв. до неділі 18 год.00 хв.; -друга половина зимових канікул кожного року до її повноліття за адресою місця реєстрації доньки: [ADDRESS] ; -перша половина осінніх канікул кожного року до її повноліття за адресою місця реєстрації доньки: [ADDRESS] ; -перша половина весняних канікул кожного року до її повноліття за адресою місця реєстрації доньки за адресою: [ADDRESS] ; -побачення у період літніх канікул кожного року до її повноліття з 01.08. по 31.08; -побачення з дитиною у період відпустки батька кожного року до її повноліття з 16.06. по 30.06 кожного року; -побачення у святкові дні кожного року до її повноліття: 31 грудня ( Новий рік), 07 січня ( Різдво Христове); -побачення у День народження дитини кожного року до її повноліття [INFO] проводити разом пів дня; -побачення у День народження батька кожного року до її повноліття [INFO] ; -побачення у День народження дідуся [PERSON] , [INFO] кожного року до повноліття дитини; -побачення у День народження бабусі [PERSON] [INFO] кожного року до повноліття дитини. Також просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати , а саме судовий збір у розмірі 908, 00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3800,00грн. Свої вимоги мотивує тим, що 08.08.2008 між ним та відповідачкою [PERSON] , після реєстрацію шлюбу « [PERSON] » був укладений шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, про що зроблений актовий запис № 1101. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з листопада 2020 року він з відповідачкою не ведуть спільного господарства та проживають окремо, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває справа про розірвання шлюбу за позовом відповідачки. Позивач посилається на те, що після припинення стосунків відповідач забрала доньку у невідомому для нього напрямку та не повідомляє її місце знаходження, забороняє дитині бачитись з ним та чинить перешкоди у спілкуванні з нею. Створення перешкод у спілкуванні з дитиною та побачення з донькою порушує його права та суперечить інтересам дитини, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. 01.02.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Відповідно до ухвали суду від 09 лютого 2021 по справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 19.03.2018 на адресу суду від Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява про відкладення судового засідання для необхідності розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини питання визначення способів участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною. 15.04.2021 до суду надано відзив на позовну заяву у якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позову, пославшись на те, що права позивача на побачення з дитиною не порушувались та перешкод нею не чинилось, позивач зустрічається з дитиною в години та дні, які він сам пропонує їй та дитині. В обґрунтування відзиву відповідачка вказала, що сімейні відносини з позивачем припинені з 28 листопада 2020 року, більшу частину часу вони з донькою мешкали у її батьків, про що позивачу було відомо. Вказала, що була вимушена піти від позивача, так як під час сумісного проживання він застосував до неї фізичне насильство, в підтвердження чого послалась на довідку Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 23.03.2021 № 051/043-027-зв. Зазначає, що позивач не звертався до неї з проханням про встановлення часу на спілкування (побачення) з дитиною, також він і не звертався безпосередньо до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення побачень з дитиною. Вказала, що на даний час донька боїться позивача та не прагне спілкування з ним, оскільки останній застосовував фізичне насильство до відповідачки, зловживав спиртними напоями. Заперечила проти спілкування дитини з батьком на протязі неділі ( в день та вночі) або місця ( день та вночі), так як це негативно вплине на психологічний стан дитини. Проти побачень з дідусем та бабусею не заперечувала, вказала, що не чинить перешкод щодо таких зустрічей. 24.05.2021 Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація направила до суду висновок органу опіки та піклування від 20.05.2021 № 108/24-2227 про встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , [INFO] . 01 липня 2021 року згідно з ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечували. Разом з цим погодилися щодо графіку зустрічей, що визначений висновком органу опіки та піклування. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в частині способів участі позивача у вихованні дитини, що визначені висновком органу опіки та піклування, виходячи із інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін, допитавши малолітню [PERSON] , дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що 08.08.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 1101 здійснений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області (а.с. 14). Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.15). Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року шлюб між сторонами розірваний ( а.с.64-65). Як встановлено в ході розгляду справи між сторонами склалися спірні правовідношення щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства" держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Встановлено та не заперечувалось учасниками судового розгляду, що сторони проживають окремо, а їх донька на даний час мешкає з відповідачкою у справі. Позивач та його представник у судовому засіданні зазначив, що відповідачкою створюються перешкоди в спілкуванні з донькою, він позбавлений можливості брати участь у її вихованні, обмежений у побаченнях з нею. Стороною відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що твердження позивача про те, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою не відповідають дійсності, в підтвердження чого надала скріншоти листуванні доньки з батьком, а також фотокартки , які містять спільні зустрічі доньки з відповідачем та його батьками. У ході розгляду справи встановлено, що позивач до органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей із заявами про встановлення регламенту побачень з дитиною не звертався. З матеріалів справи вбачається, що в березні 2021 року відповідачка [PERSON] зверталась до Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству за консультативною допомогою за темою «Домашнє насильство» (а.с.74). З протоколу бесіди з малолітньою [PERSON] , [INFO] , проведеною спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї з приводу питання про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з нею, остання повідомила, що проживає з мамою, 28.11.2020 року вони від папи втекли з причини вчинення батьком скандалів та погроз матері. Малолітня пояснила, що періодично зустрічається з батьком, а також з дідусем. Послалась на агресивну поведінку батька. Повідомила, що не проти зустрічей з батьком у суботу коли мама працює, за умови, якщо у неї не буде особистих справ з 11.00 до 18.30., щодо відпочинку з батьком під час канікул, то такого бажання вона не має, погоджується поїхати влітку разом з мамою. Допитана в судовому засіданні у якості свідка малолітня [PERSON] вказала, що батьку перешкоди у зустрічах не створюються, вона періодично з батьком та його батьками зустрічається за своїм бажанням; спілкується з батьком. Вказала, що погоджується зустрічатись з ним кожної суботи місяця з 11.00 години до 18.30 години. Проти зустрічей у свій день народження не заперечує, однак має бажання проводити свій день народження в колі своїх друзів з якими їй цікаво. Проти сумісного відпочинку в канікулярний час не заперечує, проте вважає , що це час повинен узгоджуватись із нею та мамою завчасно. Судом встановлено, що органом опіки та піклування наданий висновок щодо порядку участі батька у вихованні та спілкування з малолітньою [PERSON] відповідно до якого орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, а саме, кожної суботи місяця з 11.00 до 18.30, два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. В судовому засіданні відповідачка проти запропонованого органом опіки та піклування способів участі позивача у вихованні доньки не заперечувала, та просила суд визначити саме такий спосіб участі , оскільки саме він буде відповідати віку та інтересам дитини. Положеннями ч.ч.4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування. Якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Україною 27.02.1991 та набрала чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як встановлено рішенням Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі «Хант проти України», дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, оцінивши докази по справі, вислухавши думку малолітньої [PERSON] , суд вважає, що запропонований Службою у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації спосіб участі позивача у вихованні доньки є доцільним, відповідає інтересам дитини, а висновок є всебічним та достатньо обґрунтованим. З матеріалів справи вбачається, що позивач наркологічних захворювань не має, на психіатричному обліку не перебуває, що підтверджується Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду, виданого КНП КМНКЛ «Соціотерапія» Серія РРТ № 592718 та медичною довідкою Психоневрологічного диспансеру № 1 серії ААН №348091. Відповідно до довідки, виданої директором гімназії біотехнологій № 177 м.Києва від 13.04.2021 № 14 за місцем навчання [PERSON] , остання за період навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця; мати [PERSON] та батько [PERSON] проділяють увагу вихованню та навчанню дитини, батько приймав активну участь в житті класу та школи під час навчання дитини у початковій школі, продовжує взаємодіяти з класним керівником. Зважаю чи на викладене вище, обставин свідчать про те, що участь батька у вихованні дитини , становила загрозу її фізичному та психічному розвитку, судом не встановлено. Оцінюючи доводи сторін та наявні докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування має бути врахований судом при вирішення питання щодо визначення порядку зустрічі позивача з дитиною, з урахуванням інтересів дитини, її віку, стану здоров"я . Таким чином, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку, виховання, виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги, що належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, які перешкоджали б нормальному розвитку дитини, не встановлено, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому та вважає за доцільне визначити способи участі батька у спілкуванні з донькою шляхом встановлення зустрічей кожної суботи місяця з 11.00 години до 18.30 години, два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, побачення в День народження дитини та батька за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Разом з тим, позовні вимоги в іншій частині позову щодо визначення регламенту зустрічі не підлягають задоволенню, як такі, що не відповідають інтересам дитини та не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України) встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Що стосується позовних вимог позивача до відповідача про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні, суд вважає, що в них слід відмовити, оскільки будь - яких доказів того, що відповідач перешкоджає його спілкуванню з дитиною суду не надано. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідачки повідомляти позивача про зміну місця проживання доньки повноліття та про її стан здоров`я, то в ній слід відмовити як така, що не ґрунтується на вимогах закону. За вказаних вище обставин, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких у мов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3800,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, що 14.01.2021 між адвокатом Семашко Д.М. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 10-11). Згідно із актом виконаних робіт та наданих послуг від 28.01.2021 вартість наданих адвокатом послуг склала 3800,00 грн. (а.с. 19). Відповідно до копії квитанції до прибуткового ордеру №02 від 14.01.2021 [PERSON] сплатив на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 3800,00 грн.(а.с. 18 ). Разом з цим, суд вважає, що частина послуг наведених в детальному описі робіт, зокрема зустріч, вивчення документів та консультація, підготовка та аналіз чинного законодавства є поєднаними послугами та на їх підготовку достатньо близько 1 год. та вартість яких складе 600,00 грн. Окрім цього, суд вважає, що частина послуг, зокрема, складання акту виконаних робіт та попереднього розрахунку судових витрат, що становить 200,00 грн. не узгоджуються з послугами, які надаються в якості правової допомоги. В той же час, підготовка клопотання про витребування у органу опіки доказів у сумі 300,00 грн., а саме оригінал висновку щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні, не є обґрунтованим. Такий висновок в силу закону орган опіки надає без додаткового застереження, тобто не потребує відповідного витребування. Як вбачається із акту на підтвердження факту надання правової допомоги позивач просить суд стягнути із відповідача, зокрема за підготовку та складання позовної заяви 2700,00 грн. ( 4 години). Разом з тим суд вважає, що позов не є складним та не містить великого об`єму інформації, в більшій мірі зводиться до цитування норм права, форма такого позову міститься у відкритому доступі в мережі Інтернет, а тому з урахуванням витраченого часу вважає, що для його складання достатньо було 2 год., що становить 1200,00 грн. Відповідно до частини 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат ії вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на викладене вище та враховуючи, що позов задоволено частково, приймаючи до уваги предмет спору , обсяг наданих послуг правничої допомоги, суд вважає за можливе зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу до 1200,00 грн.

Outcome: partial