Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

12.09.2017 [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON], який у ході судового розгляду уточнила та просила розірвати шлюб між сторонами та стягнути з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі 14000 грн. на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з дня винесення судового рішення і до досягнення сином повноліття. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого у сторін є спільна малолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Останні три роки шлюбні відносини значно погіршились, оскільки відповідач має інтимні стосунки з іншою жінкою, періодично з нею проживає, матеріально її забезпечує. .Відповідач проживає окремо від позивача та дитини, певний час у своєї нової жінки, а певний час у своєї мами. Шлюб існує лише у формальному вигляді і на сьогоднішній день між сторонами відсутні взаєморозуміння, повага та нормальне спілкування. Спільне господарство не ведеться. Усі спроби позивача врятувати шлюб та зберегти сім'ю не призвели до бажаного результату. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, а також інтересам малолітнього сина. За таких умов, позивач вважає за необхідне звернутись з позовом про розірвання шлюбу. Малолітній син - [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні. Вказана квартира є особистою власністю [PERSON] Між сторонами на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Позивач вважає, що вона у повній мірі здійснює свої права та виконує свої батьківські обов'язки щодо малолітньої сина - [PERSON], [INFO], відповідно до вимог закону, з дотриманням прав дитини, поваги до її людської гідності та з врахуванням її інтересів. Після порушення провадження сторони дійшли згоди що наш малолітній син буде проживати з мамою - [PERSON] Батько, [PERSON], за відсутності будь-яких перешкод спілкується з сином коли того бажає. Позивач вживає всіх можливих заходів для сприяння духовному та фізичному розвитку дитини, щоденно контролює стан успішності, постійно спілкується з вчителями, адміністрацією шкільного закладу, приймає участь в батьківських зборах, зацікавлена в гармонійному розвитку сина. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, аліменти просив стягувати з дня винесення судового рішення. Представник відповідача [PERSON] уточнені позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнала, проти розірвання шлюбу заперечувала. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши представників, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управляння юстиції в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено запис за № 484, а також видано свідоцтво про шлюб від 04.06.2007, серія [NUMBER]. / а.с. 23/ Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм СК, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право" та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Віповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, фактично шлюбних відносин тривалий час сторони, як подружжя не підтримують і їх шлюб розпався. Заходів для примирення сторони не вживають, а тому, суд приходить до висновку, що шлюб між ними, який існує лише юридично, необхідно розірвати. Судом також встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON],[INFO]. /а.с. 8 / Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Оскільки позивач [PERSON] просить суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 14000 гривень щомісячно, а представник відповідача не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в цій частині, то суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини саме в такому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, наведене, на підставі ст. ст. 166, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved