Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача з вимогою про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30.04.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до повноліття дитини. Але аліменти відповідачем у визначеному розмірі не сплачуються, тому за період з грудня 2012 року по грудень 2014 року виникла заборгованість в розмірі 9712,90 гривень. Тому позивач в порядку ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 35880, 17 гривень. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги зменшили в зв"язку з тим, що відповідачем було перераховано аліменти у червні 2014 року в сумі 200 гривень та у грудні 2014 року в сумі 250 гривень, але вони не включені до розрахунку заборгованості по аліментах, тому з вирахуванням цих сум розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 35372 гривень в цій частині і просили задовольнити позов. Крім того, представник позивача пояснила, що хоча у розрахунку пені зазначено період з 01.01.2013 року по 01.02.2015 року, проте позовних вимог щодо стягнення пені за січень 2015 року позивач не ставить, тому ця обставина ніяк не впливає на її обрахуванння. Відповідач та його представник в судовому засіданні, не заперечуючи наявність у [PERSON] заборгованості по аліментах перед [PERSON], на початку судового засідання позов визнавали частково, посилаючись на те, що до розрахунку заборгованості по аліментах, зробленого держвиконавцем, не включено розмір сплачених аліментів відповідачем на користь позивача у червні 2014 року в сумі 200 гривень та у грудні 2014 року в сумі 250 гривень, що потягло в свою чергу невірний розрахунок неустойки (пені) по аліментах. Представник відповідача вважає, що у зв"язку з цим розмір неустойки підлягає зменшенню близько на 10000 гривень. В подальшому представник відповідача позов взагалі не визнав, посилаючись на невірний розрахунок пені позивачем та її представником, при цьому свого розрахунку не надав, зазначаючи, що обов"язок такого розрахунку покладається на позивача. Крім того, вказав, що і у позовній заяві, і у розрахунку пені невірно зазначено період, а саме 01.01.2013 року та 01.02.2015 року, оскільки за січень 2015 року аліменти сплачені в розмірі 300 гривень, що підтверджується фіскальним чеком. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30.04.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 25.12.2012 року і до повноліття дитини. Згідно із розрахунком заборгованості по аліментах відділу Державної виконавчої служби Бобровицького районного управління юстиції в Чернігівській області заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 31.12.2014 року складає 9712 гривень 90 копійок. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи зі змісту ст.196 СК України, суду належить виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов"язання, а тому тягар доведення протилежного покладено не на позивача, а на особу, яка прострочила сплату аліментів. Якщо платник аліментів доведе, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою, неправильним перерахуванням аліментів банком, або з іншої, незалежної від нього обставини, право на неустойку в одержувача аліментів не виникає. В інших випадках неустойка підлягає стягненню за весь час прострочення сплати аліментів ( п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). В судовому засіданні, згідно до вищезазначених приписів закону, відповідачем не було доведено наявність об"єктивних та незалежних від нього обставин, через які він не мав можливості вчасно сплачувати аліменти, відсутність же у боржника матеріальної спроможності здійснювати означені виплати положеннями ч.1 ст.196 СК України не віднесена до переліку кваліфікуючих чинників, які мають враховуватись судом при вирішенні питання про право одержувача аліментів на стягнення неустойки. Відповідач здійснював переказ коштів в рахунок сплати аліментів у червні 2014 року в сумі 200 гривень та у грудні 2014 року в сумі 250 гривень, що підтверджується копіями фіскальних чеків та, що підтвердила в судовому засіданні позивач, тому з вирахуванням сплачених сум на час розгляду справи заборгованість [PERSON] по аліментах складає 9162,90 гривень. Відповідно розмір неустойки (пені) складає 35343,32 гривень. При цьому, судом враховується, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Посилання передставника відповідача на те, що у розрахунку пені зазначено дату станом на 01.02.2015 року не може бути взято судом до уваги, оскільки як вбачається із самого розрахунку пеня на суму заборгованості за січень 2015 року не нараховувалась. З матеріалів справи вбачається, що за грудень 2012 року [PERSON] зобовязаний був сплатити аліменти в сумі 112 грн. 90 коп., оскільки згідно рішення суду аліменти почали стягуватись з 25.12.2012 року. З 01.01.2013 року нараховується неустойка (пеня) в розмірі 1% заборгованості за кожен день прострочення і до 31 грудня 2014 року включно, а всього за 735 днів. За грудень 2012 року - (112,90x1%x735 днів ) = 829 грн.82 коп. За січень 2013 року (500 x1%730 днів) = 3650 грн. За лютий 2013 року (500 x1%702 дні) = 3510 грн. За березень 2013 року (500 x1%671 день) = 3350 грн. За квітень 2013 року (200 x1%641 день) = 1282 грн. За травень 2013 року (100 x1%610 днів) = 610 грн. За червень 2013 року (500 x1%580 днів) = 2900 грн. За липень 2013 року (100 x1%549 днів) = 549 грн. За серпень 2013 року (500 x1%518 днів) = 2590 грн. За вересень 2013 року (500 x1%488 днів) = 2440 грн. За листопад 2013 року (200 x1%427 днів) = 854 грн. За грудень 2013 року (500 x1%396 днів) = 1980 грн. За січень 2014 року (500 x1%365 днів) = 1825 грн. За лютий 2014 року (500 x1%337 днів) = 1685 грн. За березень 2014 року (500 x1%306 днів) = 1530 грн. За квітень 2014 року (500 x1%276 днів) = 1380 грн. За травень 2014 року (500 x1%245 днів) = 1225 грн. За червень 2014 року (300 x1%215 днів) = 645 грн. За липень 2014 року (300 x1%184 дні) = 552 грн. За серпень 2014 року (500 x1%153 дні) = 765 грн. За вересень 2014 року (500 x1%123 дні) = 615 грн. За жовтень 2014 року (200 x1%92 дні) = 184 грн. За листопад 2014 року (500 x1%62 дні) = 310 грн. За грудень 2014 року (250 x1%31 день) = 77,50 грн. Оскільки, аліменти за період з 25 грудня 2012 року по грудень 2014 року сплачувались відповідачем не в повному розмірі, з порушенням строку, внаслідок чого утворилася заборгованість, то з останнього підлягає стягненню на користь позивача пеня нарахована з 25 грудня 2012 року по 31.12.2014 року включно в загальній сумі 35343,32 гривень. Частиною 2 ст.196 СК України, передбачено можливість зменшення судом розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В судовому засіданні ні відповідачем, ні його представником жодних обставин для зменшення розміру неустойки підтверджених належними доказами, суду наведено не було, тому підстави для зменшення неустойки відсутні. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить також і з того, що ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (набула для України чинності 27.09.1991 р.) зобов'язує всі державні та приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тож, заперечуючи проти позову, [PERSON] мав довести суду, що його позиція відповідає інтересам неповнолітньої дитини, але з матеріалів даної справи таке не вбачається. Відповідно до ст. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то судові витрати необхідно присудити позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial