Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «Світточ», про розірвання договору оренди, уточнивши який , посилалась на те, що «25» вересня 2008 р. між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки [NUMBER], площею 5,16 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, яка належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 04.04.2006 року, строком на десять років. Відповідно до договору, земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції; цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення. Пунктом 9 договору оренди, укладеного між сторонами, розмір орендної плати в грошовому виразі визначено у грошовому вигляді в розмірі 1980 грн., або в натуральному вигляді: зерно очищене - 2 000кг., насіння соняшника - 100 кг., солома-1 причіп, тракторні послуги для обробки присадибної ділянки до 0,5 га безкоштовно, допомога на ритуальні послуги 300 грн. При цьому річна орендна плата не є меншою ніж 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно до додаткової угоди, укладеної між позивачем та ПП "Світточ" 26 жовтня 2011 року до Договору оренди від 25.09.2008 року, укладеного між позивачем та ПП "Світточ", за оренду земельного паю "Орендар" проводить розрахунок з "Орендодавцем" у грошовому вигляді, або в натуральному вигляді: зерно очищене - 3000 кг., насіння соняшнику - 100 кг., солома - безкоштовно; тракторні послуги - безкоштовно, допомога на ритуальні послуги - 500 грн. Однак, в порушення умов договору за 2012-2013 роки відповідач лише частково виконав свої зобов'язання щодо виплати позивачеві орендної плати, лише в 2014 році не виплатив повністю орендну плату. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням про виконання його обов'язків за договором оренди, однак відповідач постійно ухилявся від такого виконання, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 7230 кг зерна та 200 кг соняшника, яка до цього часу не погашена. Також позивач послався на те, що земельна ділянка, передана відповідачеві в оренду позивачем не використовується за цільовим призначенням, є занедбаною та не обробляється у зв'язку із чим, позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, від представника позивачки надійшла заява, у якій він повністю підтримав позов, просив його задовольнити та розглянути справу за їхньої відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу за його відсутністю. Позивачка, представники сторін у минулих засіданнях надали суду пояснення, позивачка та її представник позов підтримали, вважали, що порушення відповідачем умов договору оренди тягнуть за собою його розірвання, представник відповідача заперечував проти задоволення позову, пояснюючи це тим, що систематичних порушень умов договору оренди не було, законних підстав для розірвання договору немає. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов не є обгрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається і судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності відповідно державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] від 04.04.2006 року належить земельна ділянка, площею 5,16 га, кадастровий [NUMBER], розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області (арк.с. 7). 25 вересня 2008 року між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки, строком на десять років, зареєстрований відповідно до вимог законодавства у ЗРФ "Центр ДЗК" 10.08.2010 року, що підтверджується договором оренди землі від 25.09.2008 року (арк.с. 4-6). Факт передачі у оренду земельної ділянки від позивача до відповідача підтверджується актом прийому - передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 25.09.2008 року, план - схемою земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровим планом, актом визначення меж земельної ділянки в натурі (арк.с.8-11). Відповідно до п.п.1, 2 договору позивач (орендодавець) надав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 5,16 га, яка знаходиться на території Миколай-Пільської сільської ради, ділянка [NUMBER], Запорізького району Запорізької області. Згідно з п.п.11, 12 договору, орендна плата вноситься у такі строки: у випадку внесення плати в грошовій формі - один раз на рік до 20 числа першого за звітним роком місяця; у випадку внесення плати в натуральній формі - до 20 числа останнього у звітному році місяця; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Земельний податок сплачується орендарем. Відповідно до умов договору оренди сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків договору, якщо це невиконання відбулося за обставин, які виникли після укладення договору, внаслідок невідворотних дій надзвичайного характеру, які сторона не могла ні передбачити, ні попередити прийнятими заходами (повінь, пожежа, землетрус, осідання ґрунту та інші явища природи, а також війна або військові дії, які призвели до неможливості виконання цього договору (форс-мажорні обставини). Звертаючись до суду з позовом, позивачка як на одну з підстав розірвання договору посилалась на те, що не в повному обсязі отримала орендну плату за 2012-2014 роки. Як вбачається з висновку Торгово-промислової палати від 17.09.2012 року та підтверджується відповідними актами, затвердженими управлінням агропромислового розвитку Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, протоколом № 16 засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, внаслідок сильних морозів у січні-лютому 2012 року на площах ПП "Світточ" загинули посіви озимої пшениці на площі 240 га., а внаслідок посухи весняно-літнього періоду 2012 року на площах ПП "Світточ" загинули посіви озимої пшениці на площі 162 га., проса на площі 170 га., соняшнику на площі 176 га., кукурудзи на зерно 137 га. ( а.с. 44). Таким чином, вищевказані несприятливі погодні умови, що спричинили загибель сільськогосподарських культур на площах ПП "Світточ" станом на 25 квітня 2012 року, 21 травня 2012 року та 01 серпня 2012 року є форс-мажорними обставинами. З огляду на викладене та відповідно до умов договору, враховуючи, що відповідач за вказаних форс-мажорних обставин не тільки не міг розрахуватись з позивачкою натуральною формою оплати, а і отримати дохід внаслідок загибелі посівів, відповідач не звільнений від сплати орендної плати за 2012 рік, проте мав право відтермінувати остаточний розрахунок до нового врожаю. Відповідно до уточненої позовної заяви (таблиці) вбачається, що відповідач частково розрахувався з позивачкою, передавши їй за 2012 рік - 990 кг. очищеного зерна, 100 кг соняшника; за 2013 рік 780 кг зерна, 800 грн. (арк.с. 84) Відповідно до укладеного договору оренди земельної ділянки та додаткових угод, відповідачем було проведено розрахунок з позивачем, що підтверджується підписом позивача в Розрахунковій відомості про отримання від орендаря - ПП «Світточ» орендної плати за оренду земельних паїв в 2012-2013 роках (арк. с. 43) наступним чином, а саме: графа № 9 [PERSON] отримала в 2012 році 990 кг. зерна, 100 кг соняшника, 800 грн.; в 2013 році отримала 4390 кг. зерна. Також було встановлено, що 25.11.2014 року на адресу позивачки, поштовим переказом, було перераховано 186 грн. в рахунок сплати орендної плати за 2013 рік. , та 06.03.2015 року перераховано 6000,00 грн. в рахунок сплати орендної плати за 2014 рік. Таким чином, у даному випадку є не систематична несплата орендної плати, а затримка у виплаті орендної плати, а тому договір оренди, укладений між сторонами, не може бути розірваний з підстави, яка зазначена позивачем, а саме систематична несплата, оскільки не є обґрунтованим. Наявність несвоєчасної виплати по орендній платі розцінюється судом, як порушення умов Договору. При прийнятті рішення суд з урахування правової позиції щодо розірвання договору оренди у разі систематичної несплати орендної плати, викладеної в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146 цс 12, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, відповідно до якої Верховний Суд зробив висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання, вважає, що позивачем не надано суду доказів, які б стали підставою для припинення права користування земельною ділянкою та задоволення позову. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що факт систематичного порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки, щодо виплати орендної плати у 2013 році у спірних правовідносинах не доведений. Крім того, несвоєчасна виплата орендної плати по своїй правовій природі є простроченням платежу та не є систематичною несплатою орендної плати. Договором передбачені наслідки порушення строків виплати орендної плати, а саме наявність права на стягнення пені за неналежне виконання зобов'язань за договором. Як на підставу розірвання договору оренди, позивач також посилається на те, що відповідач після збору урожаю в 2013 році використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням, вона є захаращеною бур'яном, що виснажує землю, на підтвердження чого надає відповідно фотознімки з описом та поясненнями, які засвідчені підписом та печаткою голови Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 68-72), а тому вважає, що наявні підстави для розірвання укладених договорів, посилаючись на ст. 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України. Проте, такі посилання позивача є невірними, оскільки вони не відповідають обставинам справи. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач посилається в позові на те, що орендарем істотно порушено їх умови - зобов'язання щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням. Натомість з матеріалів справи суд не вбачає підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки відповідачем такого порушення в розумінні визначеному у законі не було. Зокрема, відсутнє будь-яке заподіяння шкоди позивачу діями або бездіяльністю відповідача в рамках укладених договорів оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов цього договору. Згідно ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі визначено, зокрема: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди, плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; є) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Згідно ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення;є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Отже, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням означає здійснення на земельній ділянці з певним цільовим призначенням діяльності, яка виходить за межі цього цільового призначення (земельна ділянка використовується з метою, яка передбачає досягнення результату, який відповідає іншому, ніж те цільове призначення, до якого віднесена земельна ділянка). Тобто, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням передбачає дію, натомість зі змісту позовних вимог та поданих доказів видно, що, як на підставу розірвання договору, позивач посилається на бездіяльність відповідача, а саме: на не використання ним у 2014 році земельної ділянки позивача, за що закон не передбачає позбавлення права користування земельною ділянкою. Тому, позивач фактично ототожнив різні поняття: «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням» та «невикористання земельної ділянки», які по суті є різними поняттями та не охоплюються диспозицією ст. 15 Закону України «Про оренду землі» і є взаємовиключними. Верховний Суд України звернув увагу у листі від 01.07.2013 року на те, що використання землі не за цільовим призначенням (дія) є підставою для примусового припинення права користування земельною ділянкою в судовому порядку. А за невикористання земельної ділянки (бездіяльність), що фактично в даному випадку має місце, оскільки земельна ділянка не обробляється, не засіяна, заросла бур'янами, чинним законодавством не передбачається позбавлення права власності чи користування земельною ділянкою. Крім того, слід зауважити, що порушення обов'язку орендаря приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку (ст.25 Закону України «Про оренду землі»), є окремою підставою для розірвання договору оренди, який є відмінним від обов'язку орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з договором оренди (ст. 24 Закону України «Про оренду землі»). В даному випадку орендар не допускав порушення обов'язку використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням, а лише не приступив до їх використання. Договорами оренди строки виконання цього обов'язку не встановлені, а тому орендар має право приступити до використання на протязі всього часу дії договорів, в зв'язку з чим з цих підстав укладені договори оренди розірвані бути також не можуть. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.п. «а» п.1, п.5 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України №459/2011 від 13.04.2011 року, Держсільгоспінспекція України організовує та здійснює державний нагляд (контроль) дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, з цією метою її органи та посадові особи в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати у встановленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №503 від 16.07.2013 року затверджено уніфіковану форму акта перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства (акта перевірки) з питань здійснення Державною інспекцією сільського господарства України та її територіальними органами заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням суб'єктами господарювання вимог законодавства. Отже, єдиним уповноваженим органом на здійснення державного нагляду (контролю) дотримання вимог земельного законодавства є Державна інспекція сільського господарства України та її територіальні органи, а формою фіксації порушень цього законодавства - акт перевірки, складений за уніфікованою формою. З огляду на зазначене, суд не може прийняти до уваги фотозйомки на (арк. с.68-72), як допустимі докази невикористання відповідачем земельної ділянки, до того ж, матеріали справи не містять доказів, що невикористання земельної ділянки за призначенням станом на 04.07.2014 року унеможливлює подальше використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур. За таких обставин, суд не вбачає порушення відповідачем обов'язків орендаря, що тягнуть за собою розірвання договору оренди землі, а посилання позивача на наявність підстав для розірвання договору оренди землі, передбачених ст.ст. ст. 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України вважає необґрунтованими, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed