Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.02.2019 року звернувся з цим позовом до суду із надалі уточненими вимогами стосовно визнання, що у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право позивача на гідний життєвий рівень у старечому віці, а також, що при стягненні з нього судового збору він позбавляється прав на гідний рівень життя, який є нижчим прожиткового мінімуму, встановленого законом (а.с.15). Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 05.03.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 20.03.2019 року за клопотанням позивача подальший розгляд справи визначено в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Жмернського міськрайонного суду від 22.04.2019 року залишено без розгляду клопотання позивача [PERSON] про звільнення його від сплати судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги. Вказав, що стосовно нього Жмеринським міськрайонним відділом ДВС здійснються примусове виконання щодо стягнення судового збору на користь держави загалом по 12 виконавчих листах, які видані Жмеринським міськрайонним судом. У той же час іншими судами постановлялись судові рішення, згідно яких його було звільнено від сплати судового збору у зв'язку із незадовільним майновим становищем. Вважає, що стягнення судом з нього значних сум судового збору перешкоджає йому у доступі до правосуддя, а також порушує його права на гідний рівень життя, який через стягнення вказаних судових витрат не досягає встановленого законом прожиткововго мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Просив задоволити позов. Представник відповідача в особі Державної казначейської служби України за його належним викликом не з'явився, причин власної неявки не повідомив, відзиву на позов чи інших клопотань до суду не представив, що у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду даної справи. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд доходить наступного. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 10.01.2019 року та довідки виконкому Сербинівської сілської рад Жмеринського району від 28.02.2019 року житловий будинок та господарські споруди за місцем проживання позивача [PERSON] по [ADDRESS] меринського району перебувають у задовільному стані, останній не має у власноу господарстві худоби та птиці, отримує пенсію. Правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку відсутні (а.с.4,26). З повідомлень Управдіння ПФУ у Жмеринському районі Вінницької області від 28.06.2013 року та 23.03.2018 року вбачається, що загальний стаж роботи позивача [PERSON] перевищує встановлене законом для чоловіків мінімальне значення для призначення пенсії за віком (а.с.5-6). Згідно копії довідки Жмеринського об'єднаного управління ПФУ від 02.10.2018 року №3640/02-3-25 розмір пенсії позивача [PERSON], отриманої за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року, сукупно становить 13434,30 грн. (а.с.9). Згідно копії довідки Жмеринського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 04.03.2019 року вбачається здійснення ним примусового виконання виконавчих листів щодо стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору, виданих Жмеринським міськрайонним судом в період 2016-2018 років (а.с.17). За змістом ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2018 року позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору у цивільній справі №130/1417/18 за позовом до Держави Україна в особі Дердавної казначейської служби України про відшодування шкоди (а.с.18). Згідно витягу з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 01.12.2017 року інформації про доходи позивача [PERSON] за період з 01.01.2017 року до 30.09.2017 року немає (а.с.27). Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно вимог ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включається серед іншого мінімальний розмір пенсії за віком. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно положень ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров'я, освіти, соціального обслуговування та інших; встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів. У відповідності до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Згідно вимог ч.1,2 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Так, суд визнає безпідставною вимогу позивача [PERSON] стосовно встановлення судом того, що у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право людини на гідний життєвий рівень у старечому віці, оскільки положення вказаної норми міжнародного закону визначають певні гарантії права особи на справедливий суд, якими заздалегідь не охоплюються гарантії гідного рівня життя літніх осіб, втім як і рештою статей даної Конвенції та протоколів до неї, що ратифіковані Україною. Суд також визнає неаргументованими доводи позивача стосовно того, що стягнення з нього судового збору призводить до позбавляється його прав на гідний рівень життя, який наразі є нижчим встановленого законом прожиткового мінімуму, оскільки відповідними положеннями Закону України "Про судовий збір" визначено певні соціальні категорії осіб, а також окремі предмети позовних вимог, щодо яких визначено звільнення позивачів від сплати судового збору при звернення до суду, чим забезпечується достатній рівень соціальних гарантій малозабезпечених верств населення. До таких категорій не віднесено суто осіб, які втратили працездатність, власне до яких належить позивач [PERSON], що втім не виключає можливості реалізації ним права відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його суми чи звільнення від його сплати, що в альтернативному порядку з визначених законом підстав може бути застосовано судом. Така можливість заздалегідь не є обов'язком суду та підлягає індивідуальному застосуванню у кожному конкретному випадку з урахуванням певних обставин, які в силу їх мінливості не підлягають врахуванню судом на підставі інших судових рішень з цього приводу, до того ж жодним чином не передбачаючи врахування сумарного кількісного обчислення зобов'язань певної особи із відшкодування даного виду судових витрат. При цьому судом враховується відверте нехтування позивачем захисту власних прав щодо встановленого законом максимального обмеження відрахувань з його пенсії, яке за жодних обставин не може перевищувати загалом 50 відсотків його розміру, а щодо відрахувань судового збору - не більш як 20 відсотків пенсії, дотримання чого за пропорційного співставлення розмірів отриманої ним пенсії по 300,43 грн. відповідно у лютому та березні 2019 року (а.с.41) не є очевидним стосовно встановленого законом на відповідний період прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а отже й мінімального розміру пенсії позивача як основного джерела його доходу, в розмірі 1497 грн. Окрім того, позивачем при подачі позову було несумлінно приховано від суду відомості щодо присудження до стягнення з його старшого сина аліментів на його утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, що було з'ясовано безпосередньо в судовому засіданні в ході вирішення клопотання про звільнення від сплати судового збору, подання якого судом визнано зловиванням процесуальними правами. Проте, незалежно від позиції позивача, ці кошти підлягають врахуванню до підвищення розміру його загального доходу, використання якого здебільшого належать до власних повноважень повноважень позивача щодо витрат на особисті потреби із врахуванням можливих ризиків, до яких невиключно належить тягар відшкодування судових витрат у разі відхилення безпідставних або недоведених позовних вимог. Таким чином, судом встановлено помилковість довільного ототожнення позивачем лише повноважень суду в межах вирішення питань, пов'язаних з відстроченням, розстроченням сплати судового збору, зменшенням його суми чи звільненням від його сплати із загальними обов'язками держави у забезпеченні гідного рівня життя фізичної особи, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають залишенню судом без задоволення. З урахуванням ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог стягненню з позивача [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн. за ставкою щодо спору немайнового характеру, сплату якого позивачу було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved