Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У позовній заяві позивач просить зобов?язати Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області видати свідоцтво про право власності на житло та приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків, належних позивачу на житлове приміщення [ADDRESS] . Первісно позов був пред`явлений до трьох відповідачів: Броварської міської ради Київської області, Броварської районної ради Київської області, Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області. у подальшому позивач подав уточнений позов до відповідача Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області, визначивши Броварську міську раду і Броварську районну раду Київської області у якості третіх осіб на стороні відповідача. Позовні вимоги позивачем вмотивовані тим, що [PERSON] , на підставі ордеру №21, виданого 20.06.2002р., законно заселився у кімнату [ADDRESS] , до даного часу постійно проживає в даній кімнаті, іншого житла не має, з 2014 року перебуває на квартирному обліку, внесений до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та перебуває в списках позачергового надання житла, як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи (2 категорія). З метою приватизації зайнятої ним кімнати у гуртожитку він починаючи з 2011 року звертався до управління комунальної власності Броварської міської ради як до органу приватизації та до керівництва КП "Броварська центральна районна лікарня" з заявами про приватизацію займаного жилого приміщення у гуртожитку, проте 14 серпня 2014 року Броварська міська рада прийняла рішення № 1253-46-06 «Про відмову у приватизації житлових приміщень гуртожитку по [ADDRESS] , яким відмовила у приватизації жилих приміщень в даному гуртожитку. Дане рішення міської ради визнано нечинним та скасовано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 13 травня 2015 року, і зазначеним рішенням встановлено, що відповідно до ст. 1 Закону України № 500-УІ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них, тобто даним рішенням визнано, що позивач підпадає під дію цього Закону і має всі підстави для реалізації свого права приватизувати займане жиле приміщення у гуртожитку. Крім того, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2018р. у справі 361/3571/17 за позивачем вже визнано право на приватизацію кімнати [ADDRESS] . Проте, рішенням Броварської міської ради Київської області №712-34-97 від 09.11.2017р «Про відмову у приватизації житлових приміщень гуртожитку по [ADDRESS] » було повторно відмовлено у приватизації приміщень даного гуртожитку; Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2018р. вищевказане рішення Броварської міської ради визнано протиправним та скасоване. Позивач вважає, що має право на приватизацію займаної кімнати у гуртожитку, але реалізувати своє право до кінця не може через неправомірні дії відповідача, який порушив його конституційне право на житло і на приватизацію кімнати у гуртожитку, тому для реалізації даного права на приватизацію займаного приміщення позивач просив зобов`язати Управління комунальної власності Броварської міської ради видати свідоцтво про право власності на житло та видати приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків позивачу на житлове приміщення [ADDRESS] . Відповідач Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області подав відзив, позов не визнав. Відзив обґрунтований тим, що гуртожиток по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю територіальної громади міста Бровари (Броварська міська рада) та територіальних громад сіл та селищ Броварського району (Броварська районна рада). В подальшому гуртожиток разом з іншими будівлями спільної сумісної власності міста та району було передано в повне оперативне управління Броварській центральній районній лікарні. на даний час цей гуртожиток у складі цілого майнового комплексу переданий Броварській ЦРЛ, і тому є недоцільним прийняття рішення про надання дозволу на приватизацію жилих приміщень у цьому гуртожитку, що порушило б права лікарні і працюючих працівників. Крім того, забезпечення реалізації права на житло мешканців гуртожитку шляхом приватизації відповідних приміщень без дотримання правил щодо передачі гуртожитків у власність територіальних громад є неможливим, що підтверджується постановами Броварського міськрайонного суду від 25.11.2013р у справі 361/4505/13-а та від 01.04.2014р. у справі 361/11466/13-а. Порядок передачі квартир у власність громадян визначено Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» і Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, згідно яких приватизації мешканцями займаних жилих приміщень у гуртожитках, які передані у комунальну власність, має обов`язково передувати прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу гуртожитку під приватизацію, а у даному випадку власники гуртожитку ні спільно ні окремо такого рішення не приймали. За встановленою Положенням процедурою здійснення приватизації приміщень у гуртожитку відповідне рішення про приватизацію гуртожитку уповноважені прийняти міська та районна ради, а рішення про приватизацію конкретного жилого приміщення уповноважений приймати відповідний орган приватизації, але не суд, який не може перебирати на себе функції органів місцевого самоврядування. Третя особа Броварська районна рада Київської області подала письмові пояснення (названі відзивом), в яких позов не визнала та пояснила, що гуртожиток по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю територіальної громади м.Бровари та територіальних громад сіл та селищ Броварського району, тому, відповідно до статті 4 ЗУ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", реалізація мешканцями гуртожитку права на житло шляхом приватизації житлових приміщень у гуртожитку можлива лише при наявності рішення власника (співвласників) про передачу гуртожитку під приватизацію, якого співвласники на даний час не прийняли. На думку Броварської районної ради, суд не може перебирати на себе функції органів державної влади та місцевого самоврядування, оскільки такі повноваження відносяться до виключної компетенції такого суб?єкта. Третя особа Броварська міська рада Київської області подала письмові пояснення, названі відзивом, в яких виклала аргументи, аналогічні тим, що викладені у відзиві відповідача. Третя особа КНП "Броварська БКЛ» БРР та БМР Київської області будь-яких пояснень з приводу даного позову до суду не подала. Судом встановлені такі обставини і відповідні ним правовідносини: Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.09.2019р. гуртожиток за адресою [ADDRESS] належить на праві комунальної спільної сумісної власності територіальній громаді міста Бровари в особі Броварської міської ради та територіальній громаді сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 24.03.2009, Рішення сесії Броварської міської ради. Встановлено, і дані обстави сторони не оспорюють, - що рішенням Броварської міської ради Київської області №748-24-06 від 01.11.2012 внесено зміни в рішення Броварської міської ради "Про затвердження Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Бровари та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2009-2011 роки", - і за новою редакцією гуртожиток по [ADDRESS] переданий у спільну власність територіальної громади м. Бровари та територіальних громад сіл та селищ Броварського району Київської області. Тим же рішенням Броварській центральній районній лікарні були передані повноваження по здійсненню оперативного управління гуртожитком, володінням, користуванням та розпорядженням ним в межах, визначених Статутом Броварської центральної районної лікарні. Позивач [PERSON] звертався до Броварської міської ради із заявою від 18.10.2013р. про передачу в приватну власність займаного ним жилого приміщення [ADDRESS] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2017р. у справі №361/3571/17 за позовом [PERSON] до Броварської міської ради Київської області, роварської районної ради Київської області, треті особи: Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, Управління з питань комунальної власності Броварської міської ради Київської області, про визнання права на приватизацію жилого приміщення (жилої кімнати [ADDRESS] ) в даному гуртожитку, - за позивачем [PERSON] було визнано право на безоплатну приватизацію жилого приміщення- кімнати [ADDRESS] . Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» визначено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути, приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( 2482-12 ) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. За змістом пункту 5 частини 1 статті 5 вищевказаного Закону після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме: а) залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом; б) надати цілісному майновому комплексу статус "соціальне житло" та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло; в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей; Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 вищевказаного Закону передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 19.06.1992 №2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон №2482-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (п. 1 ст. 2 Закону №2482-XII). Відповідно до пункту 4 статті 5 Закону №2482-XII, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Пунктом 5 статті 5 Закону №2482-XII передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно із пункту 1 статті 8 Закону №2482-XII, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно пункту 10 статті 8 Закону №2482 - Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно із пунктом 30 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1 ст. 59 Закону №280/97-ВР). Порядок передачі квартир у власність громадян (а також житлових приміщень у гуртожитках) визначено Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396. Відповідно до п. 13. вищевказаного Положення приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації). Пунктом 23 визначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Судовим рішенням, на яке посилається позивач, встановлено право позивача на безоплатну приватизацію житлового приміщення у гуртожитку по [ADDRESS] . Аналізуючи дане судове рішення і ті обставини , які ним вже встановлені і мають значення, суд бере до уваги, що визнане за позивачем в судовому порядку право на приватизацію жилого приміщення є підтвердженням відсутності підстав, які передбачені в законі у якості обмежень чи заборони на приватизацію ним займаного жилого приміщення і підстав, що стосуються особи громадянина, який має намір приватизувати житло. Судом встановлений факт наявності у позивача наданого законом права приватизувати займане жиле приміщення, але даним судовим рішенням не встановлено факт здійснення позивачем приватизації вказаного приміщення і не визнано за позивачем право власності на вказане жиле приміщення, в тому числі і в порядку приватизації. Для реалізації визнаного за позивачем судовим рішенням права на приватизацію жилого приміщення має бути дотримана встановлена законом процедура і порядок приватизації, та має відбутись визначена законом послідовність дій і рішень відповідних уповноважених на те суб`єктів. Висновки суду у даному рішенні обґрунтовані тим, що передача житлових приміщень у гуртожитку у приватну власність вирішується відповідним органом, а не судом. Аналогічна позиція викладена у постанові Київського апеляційного суду від 26.02.2020р. в цивільній справі № 361/5544/18. За своїм юридичним змістом приватизація («роздержавлення») є правочином, за яким відбувається перехід майна з державної або комунальної власності у приватну власність конкретної особи (або у спільну власність кількох осіб). Приватизація означає безоплатне набуття державного/комунального майна у приватну власність. За загальними засадами цивільних правовідносин та норм права про власність та про правочин, право розпорядитись своїм майном належить власнику; право власності набувається з передбачених законом підстав, зокрема з правочинів. Правочином є виражене у відповідній формі волевиявлення особи, направлене на зміну (припинення або виникнення) прав та обов`язків. У правочині щодо переходу права власності на певне майно мають відбутись наступні стадії: 1) особа повинна мати право власності і відповідно набути право розпорядитись майном; 2) така особа (власник) має вільно виявити свою волю на відчуження свого майна; 3) набувач майна також у відповідній формі має виявити свою волю на набуття майна у власність. Виходячи з приписів закону та вказаного нормативного акту про порядок приватизації, які регулюють дані питання, для отримання у безоплатну приватну власність (для приватизації) громадянином конкретного жилого приміщення у гуртожитку мають відбутись відповідно до наведених стадій такі події: 1). гуртожиток має бути переданий у комунальну власність; 2). щодо такого гуртожитку його власник або уповноважений власником відповідний орган місцевого самоврядування (або в залежності від повноважень і режиму власності - відповідний державний орган) - повинен прийняти рішення про передачу гуртожитку для приватизації окремих приміщень його мешканцями (так зване основне рішення власника про приватизацію). Саме таким рішенням власник нерухомого майна виявляє свою волю щодо розпорядження майном; дане рішення є проявом дискреційних повноважень і волі власника на відчуження і на обрання способу відчуження: в даному випадку на безоплатну передачу у власність окремим суб`єктам. 3). Особа-набувач має виявити свою волю на безоплатне (або з частковою доплатою) набуття конкретного жилого приміщення у власність. Таку волю набувач має реалізувати шляхом відповідного звернення до відповідного органу, уповноваженого власником. 4). При наявності волевиявлення власника (основного рішення власника про приватизацію) і при наявності волевиявлення набувача (відповідного звернення мешканця) подальше питання приватизації конкретного жилого приміщення конкретним мешканцем вирішує спеціально створений власником орган приватизації, який виконує виявлену власником волю на відчуження у спосіб приватизації і: а) перевіряє наявність у суб`єкта звернення права на приватизацію та наявність чи відсутність підстав, що є перешкодою для приватизації; б) приймає відповідне рішення про безоплатну передачу конкретного приміщення конкретному набувачу у власність, та в) видає свідоцтво як правовстановлюючий документ і документ, що підтверджує закінчення процедури приватизації і факт набуття особою у приватну власність конкретного приміщення. На даній стадії прийняття органом приватизації рішення про приватизацію конкретною особою конкретного приміщення і подальшої видачі свідоцтва про право власності в порядку приватизації - законом передбачено вчинення дії, яка стосується збирання відомостей щодо наявності чи відсутності у конкретної особи-набувача права на приватизацію взагалі, а також права на приватизацію конкретного приміщення, а також щодо порядку передачі жилого приміщення у власність: безоплатно чи з доплатою, для чого витребовуються житлові /приватизаційні чеки. Прийняття органом приватизації позитивного рішення щодо приватизації окремого жилого приміщення - може бути лише за конкретним зверненням громадянина (потенційного набувача) і може мати місце лише при наявності вже вираженого волевиявлення власника майна на його відчуження у спосіб приватизації, тобто при наявності вказаного у п.2 основного рішення власника про приватизацію приміщень у гуртожитку. Таким чином, прийняття органом приватизації позитивного рішення щодо приватизації окремого жилого приміщення конкретною особою є другою стадією в процесі приватизації і є похідним від основного рішення власника та фактично є виконанням основного рішення власника про приватизацію відносно кожного окремого набувача. Повноваження органу приватизації - у цьому сенсі і у такому визначеному законом порядку приватизації - є реалізацією дискреційного волевиявлення власника на відчуження майна у такий спосіб, але не є дискреційними повноваженнями даного органу; до повноважень даного органу власником майна передано функції перевірки наявності у потенційного набувача (суб`єкта звернення) права на приватизацію: зокрема, відсутність реалізації такого права у минулому відносно іншого об`єкту; факт постійного проживання протягом визначеного у законі періоду у жилому приміщенні; потреба у житлі і відсутність іншого житла у випадках, що виключають право на приватизацію; порядок розрахунків (безоплатно чи з доплатою). Тому наведені вище дії орган приватизації має право і зобов`язаний вчиняти лише при умові, що власник (орган місцевого самоврядування) прийняв основне рішення про приватизацію приміщень у гуртожитку його мешканцями; до прийняття власником (органом місцевого самоврядування, а у даному випадку обома співвласниками) такого рішення (про приватизацію) орган приватизації не наділений повноваженнями приймати конкретні рішення індивідуальної дії (про приватизацію окремих приміщень у гуртожитку). Суд враховує, що після того, як Рішенням Броварської міської ради Київської області від 24.03.2009 №1059-58-05, гуртожиток Броварської центральної районної лікарні по вулиці Шевченка, 12-а в місті Бровари Київської області був переданий у спільну сумісну власність територіальних громад сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради та територіальної громади міста Бровари в особі Броварської міської ради, - відповідні місцеві ради (Броварська міська і Броварська районна) не прийняли на своїх сесіях в межах їхньої компетенції і їхніх дискреційних повноважень відповідні рішення про подальше використання вищевказаного гуртожитку, і зокрема про передачу його під приватизацію окремих жилих приміщень - що є необхідним на виконання приписів пункту 5 частини 1 статті 5 вищевказаного Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» і є обов`язковою передумовою для подальшого набуття у власність в порядку приватизації окремого приміщення у гуртожитку. Тому подальше розпорядження вказаним гуртожитком, який перебуває у спільній власності двох громад, в тому числі і приватизація окремих взятих жилих приміщень у гуртожитку, до прийняття радами відповідного рішення, є передчасною. При цьому, «Програма передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Бровари та реалізація житлових прав мешканців гуртожитків на 2009-2011 роки», яка затверджена рішенням Броварської міської ради за №1062-59-05 від 26.03.2009р., не є тим рішенням органу місцевого самоврядування, яке передбачене положеннями пунктів 5 та 6 частини 1 статті 5 вищевказаного Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» і не замінює такого рішення, і не є чинним волевиявленням власника (у даному випадку співвласників) на відчуження майна у спосіб приватизації. Враховуючи, що майно перебуває у спільній сумісній власності, - таке волевиявлення має бути від обох співвласників. Отже, враховуючи те, що спірний гуртожиток знаходиться у спільній сумісній комунальній власності територіальних громад сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради та територіальної громади міста Бровари, та враховуючи, що на даний час відсутнє рішення відповідного органу (органів) місцевого самоврядування про передачу гуртожитку для приватизації його мешканцями, а прийняття даних рішень віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування і вони не можуть бути замінені судовим рішенням, то до прийняття радами відповідних рішень - пред`явлені позові вимоги про зобов`язання Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області видати свідоцтво про право власності на житло є передчасними і необґрунтованими, і не підлягають задоволенню. Суд бере також до уваги, що закон зобов`язує орган приватизації (при наявності у суб`єкта звернення права на приватизацію займаного жилого приміщення) прийняти позитивне рішення про передачу житлового приміщення у власність мешканцю і приписує, що орган приватизації може відмовити громадянину у приватизації конкретного жилого приміщення виключно у випадках, передбачених законом. Але вказане рішення органу приватизації не замінює волевиявлення власника, тому воно не може бути прийняте позитивно у випадку відсутності волевиявлення власника на відчуження, що є першочерговим і обов`язковим (у даному випадку - при відсутності основного рішення власників про приватизацію. Без волевиявлення власника (органу місцевого самоврядування) відсутні підстави зобов`язувати орган приватизації прийняти рішення про передачу конкретного приміщення у власність і зобов`язувати цей орган або інших вказаних відповідачів видати свідоцтво про право власності в порядку приватизації. Це було б покладенням на вказаного суб`єкта (управління) повноважень, йому не переданих, і було б втручанням у дискреційні повноваження органів місцевого самоврядування як власників майна. Законом передбачено, що орган приватизації приймає рішення про передачу жилого приміщення в гуртожитку у власність громадянину (громадянам), і на його підставі видає свідоцтво про право власності на вказане приміщення. А з цього слідує, що оскільки відсутні відповідні рішення про приватизацію і про передачу житла у власність позивачам, що є першочерговим, то відсутні підстави і для видачі свідоцтва про право власності на таке житло, як ще не набуте. Судове рішення не може бути підставою для видачі свідоцтва про право власності на жиле приміщення в порядку приватизації. Видача свідоцтва про право власності на житло є наслідком волевиявлення власника та/або уповноваженого ним органу щодо передачі житлового приміщення у власність, і має відбутись лише після такого волевиявлення власника у виді сукупності рішення власника (основного рішення про приватизацію) - а у даному випадку двох співвласників, - і позитивного рішення органу приватизації щодо передачі конкретного приміщення у власність конкретній особі (особам). Оскільки такі рішення відсутні, то відсутні і підстави для покладення на Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області обов`язку видати свідоцтво про право власності на житло в порядку приватизації. Також суд враховує, що вказаний гуртожиток є об`єктом спільної власності двох суб`єктів (двох громад) і відповідно право розпорядження своїм майном (та прийняття рішень щодо відчуження майна) має не лише Броварська міська рада, якою створено свій орган приватизації: Управління, яке є відповідачем у даній справі, - а й Броварська районна рада як співвласник гуртожитку, яка не передавала повноважень вказаному органу приватизації (відповідачу-3), до якого пред`явлено даний позов, в тому числі й у вирішенні питань, пов`язаних з розпорядженням належним їй майном, що включає в себе й питання приватизації. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року (на яке посилається позивач) рішення Броварської міської ради Київської області від 09.11.2017 №712-34-07 "Про відмову у приватизації житлових приміщень гуртожитку по [ADDRESS] - визнане протиправним та скасоване. (разом з тим, скасованим є рішення Броварської міської ради №712-34-07, яким Броварська міська рада відмовила [PERSON] та [PERSON] у приватизації і передачі їм в приватну власність житлових приміщень у цьому гуртожитку під [ADDRESS] і [ADDRESS], в яких вони мешкають). Аналогічного рішення відносно позивача [PERSON] суду не надано, з чого суд робить висновок, що аналогічного звернення позивача до органу місцевого самоврядування не було, тому ні вказане рішення органу місцевого самоврядування ні судове рішення про його скасування не мають прямого відношення до прав позивачів і до предмету позову у даній цивільній справі. Позивач не довів порушень його прав вказаним ним відповідачем. Позовна вимога про зобов`язання видати приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків позивачу на житлове приміщення [ADDRESS] , також задоволенню не підлягає. Суд враховує, що вказані позивачем дії (що стосуються одержання житлових чеків) орган приватизації має виконати в процесі прийняття рішення про передачу житла у власність і такі дії не є правотворчими і не створюють для позивача права власності, а є технічною процедурою на стадії прийняття рішення і подальшої видачі свідоцтва про право власності в порядку приватизації, метою такої дії (щодо житлових чеків) є з?ясування відомостей щодо наявності чи відсутності у конкретної особи-набувача права на приватизацію даного жилого приміщення і права приватизації взагалі, а також для з?ясування питання необхідності доплати за приватизоване з надлишками площі жиле приміщення. Таким чином, вказані вимоги задоволенню також не підлягають. Крім того, позивач не довів, що саме невчиненням відповідачем вказаної дії (невидачею доручення на отримання житлових чеків) були порушені права позивача. Крім того, підставою для покладення на відповідача обов`язку вчинити певну дію може бути встановлений факт, що відповідач не вчинив дію, яку повинен був вчинити. У даному ж випадку невчинення відповідачем вказаних дій було таким, що не суперечило вимогам закону, і таким, що не може бути визнаним протравним. Враховуючи принцип змагальності та диспозитивності, суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, і право обирати спосіб захисту порушеного права чи інтересу закон покладає на позивача. У межах обраного позивачем способу захисту його права на приватизацію жилого приміщення, суд не встановив факту порушення прав позивача протиправними діями жодного з визначених ним відповідачів. Суд, розглядаючи дану справу в межах заявлених позовних вимог і з заявлених підстав, та на підставі поданих доказів, в цілому визнає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed