Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з НАСК «Оранта» витрат на поховання у розмірі 15 756 грн. та 5000 грн. моральної шкоди, а з ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» моральної шкоди в розмірі 195 000 грн., а також просив стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [INFO] року в результаті ДТП, що сталася за участю [PERSON] - водія ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві», загинула його мати - [PERSON]. Вироком апеляційного суду Чернігівської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Вказує, що ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» на момент ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність у ВАТ НАСК «Оранта». Посилаючись на статті 1187 та 1201 ЦК України, просить стягнути 15 600 грн. за встановлення надгробного пам'ятника з граніту та металевої конструкції та 156 грн. банківських витрат із страхової компанії. Окрім того, зазначає, що внаслідок смерті матері, він зазнав душевних страждань, пов'язаних з втратою найріднішої людини, й до цього часу не може емоційно відновитися, оскільки був з нею духовно близьким, вона була для нього єдиною порадницею в житті. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в 200 000 грн., з яких, посилаючись на норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», 5000 грн. просить стягнути з НАСК «Оранта», а 195 000 грн. з ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві». Оскільки в добровільному порядку заподіяна йому шкода не відшкодована, він вимушений був звернутися за захистом своїх порушених прав до суду та за правовою допомогою, витрати з якої склали 2000 грн.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, та додатково пояснив, що доводи представників ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» про добровільне відшкодування моральної шкоди сім'ї загиблої під час ДТП [PERSON] є неправдивими, оскільки моральна шкода на користь брата позивача - [PERSON] була стягнута на підставі вироку суду в примусовому порядку, до позивача з питань відшкодування моральної шкоди ніхто не звертався як до звернення до суду з позовом, так і під час судового розгляду даної справи. Щодо незадовільного матеріального стану підприємства зазначив, що ці доводи не повинні братися судом до уваги, оскільки відповідач, як і будь-яка юридична особа, може мати декілька рахунків у різних банках. Заперечення третьої особи - [PERSON] з приводу вартості пам'ятника та огорожі також вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідач в цій частині позовних вимог - ВАТ НАСК «Оранта» визнало позов в повному обсязі й відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» даний страховий випадок не підпадає під той випадок, коли після виплати страхового відшкодування, страховик має право подати регресний позов до винної особи. Представники ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» - Скорик М.О. та Костенко М.І. на початку розгляду справи позовні вимоги визнали частково, вважаючи розмір моральної шкоди визначений позивачем в 200 000 грн. завищеним, не заперечували проти стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., в стягненні витрат на правову допомогу просили відмовити, посилаючись на викладені у запереченнях доводи та судову практику. Водночас посилались на те, що позивач не знаходився на утриманні матері, вона померла у віці 56 років, що не виключає можливості настання у такому віці природної смерті, та просили врахувати добровільне відшкодування 70 000 грн. моральної шкоди, яку вважали необхідним розподілити між всіма родичами загиблої, та майнової шкоди в розмірі 6 168 грн. на похорон, яка сплачена за рахунок коштів товариства, а не [PERSON], а також просили врахувати як матеріальне становище товариства, так і третьої особи - [PERSON]. Представник відповідача Костенко М.І. просив врахувати й те, що товариство в майбутньому немає наміру звертатися з регресним позовом до [PERSON]. В судових дебатах представник відповідача - Попелуха А.М. не визнав позовні вимоги [PERSON] та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник ВАТ НАСК «Оранта» в судове не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, на даний час відбуває покарання у Кагарлицькій ВК №115, про час та місце розгляду справи повідомлявся через адміністрацію установи виконання покарань, надав письмові заперечення на позов, які приєднані до матеріалів справи. В своїх запереченнях [PERSON] просив при визначенні розміру моральної шкоди врахувати, що він особисто на похорон потерпілої сплатив 6 128 грн., його майновий стан, стан здоров'я, стан здоров'я його дружини та матері, те, що він являється ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, разом з тим вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів про те, що смерть матері вплинула на його спосіб життя, а тому визнає моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.. Зазначив, що позивач встановив подвійний пам'ятник матері та батьку вартістю 15 600 грн., а тому стягненню підлягає вартість пам'ятників та огорож не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості, яка, на його думку, становить 1500-1700 грн., 156 грн. банківських послуг стягненню не підлягають. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Вироком апеляційного суду Чернігівської області від 28 травня 2013 року встановлено, що [PERSON] 19 вересня 2012 року близько 15-30 год., керував автомобілем ЗІЛ-ММЗ моделі 4502, державний номерний знак [NUMBER], що належить ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» та рухався по вул. Корольова в м. Мена з послідуючим виїздом на вул. Леніна, по якій проходить головна дорога Чернігів-Гремяч і, будучи зобов'язаним надати дорогу транспортним засобам, які рухаються по головній дорозі, не прийняв мір по зупинці керованого ним транспортного засобу, а продовжив рух автомобіля, виконуючи поворот вправо з подальшим з'їздом з проїзної частини дороги на узбіччя, не переконавшись, що своїми діями не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників руху. Зїжджаючи з проїзної частини дороги на узбіччя, не уступив дорогу велосипедисту, напрям руху якого він перетинав, внаслідок чого здійснив спочатку наїзд, а в подальшому і переїзд велосипедиста [PERSON], яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. В даній дорожній обстановці водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.2, 12.3, 16.11 Правил дорожнього руху, які знаходяться у прямому причинному зв'язку з наслідками, які настали в результаті ДТП. Виходячи з положень п.4 ст.61 ЦПК, при розгляді цивільної справи про відшкодування шкоди не підлягають доведенню обставини, що за винних дій [PERSON], які виразились в порушені Правил дорожнього руху, була спричинена смерть потерпілій [PERSON], оскільки під час провадження у кримінальній справі установлений цей факт, який має преюдиційність. Матеріалами кримінальної та цивільної справ підтверджується факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві», яке є власником транспортного засобу - ЗІЛ-ММЗ моделі 4502, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - ЗІЛ-ММЗ моделі 4502, державний номерний знак [NUMBER] - ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві», застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», що підтверджується Полісом № АВ/4001666 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якими визначено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) - 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., строк дії поліса з 01 червня 2012 року до 31 травня 2013 року (а.с. 41). Таким чином, заподіяну шкоду внаслідок ДТП зобов'язані відшкодувати ВАТ НАСК «Оранта», як страхова компанія, в межах ліміту відповідальності застрахованої особи, а ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» у розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика. Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент настання страхового випадку) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 22 даного закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Виходячи з аналізу статей 979, 1201 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та роз'яснень, викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03. 1992 року у випадку смерті потерпілого особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, саме ці витрати. Частиною 5 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. У абзаці 2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Судом встановлено, що позивачем встановлено гранітний пам'ятник та металеву огорожу вартістю 15 600 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» №5532.849.2 від 17 липня 2013 року (а.с.7, 13). Відповідно до повідомлення ФОП [PERSON] на запит суду вартість гранітного пам'ятника у 2013 році складала 7 000 грн., простої металевої огорожі - 1000 грн., установка пам'ятника - 2000 грн., а огорожі - 500 грн., тобто загальна вартість 1050 грн.. Доводи третьої особи - [PERSON] щодо встановлення позивачем подвійного пам'ятника вартістю 15 600 грн. на могилах батьків спростовується інформацією ФОП [PERSON], який повідомив, що встановлення пам'ятників за замовленням [PERSON] та [PERSON] проводилось одночасно на могили батька та матері, але окремо для кожної могили, і загальна вартість пам'ятника та робіт по його встановленню склала 31 200 грн., які були оплачені замовниками в рівних частинах по 15 600 грн.. Крім того, ФОП [PERSON] зазначив, що замовлений [PERSON] та [PERSON] пам'ятник за своїми параметрами, як за ціною так і якістю, був середній. Враховуючи викладене, визнання НАСК «Оранта» позову в повному обсязі та положення Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які передбачають випадки звернення страховика із регресним позовом до власника чи водія транспортного засобу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з НАСК «Оранта» витрат на виготовлення пам'ятника і огорожі в розмірі 15 600 грн., та про відмову в стягненні 156 грн. банківських послуг, які не є витратами, пов'язаними з похованням. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу моральної (немайнової) шкоди, суд враховує, що позивач безповоротно втратив близьку йому людину, поніс значні моральні страждання, які носять триваючий характер, зазнав істотних негативних змін в особистому житті, порушень його життєвих зв'язків та звичайного життєвого укладу, разом з тим суд враховує характер вчиненого злочину, що характеризується необережною формою вини, ступінь його тяжкості, майновий стан відповідача - ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» та третьої особи [PERSON] та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про визначення розміру моральної шкоди потерпілому 70 000 грн.. Також, визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. Доводи представників відповідача - ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» про добровільне відшкодування сім'ї загиблої [PERSON], в тому числі і позивачу, моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. спростовуються матеріалами кримінальної справи, з якої вбачається, що 70 000 грн. моральної шкоди було стягнуто вироком Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2013 року, залишеним без змін вироком апеляційного суду Чернігівської області від 28 травня 2013 року в частині вирішення цивільного позову, з ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» на користь цивільного позивача [PERSON]. Позивач по даній справі [PERSON] хоч і був визнаний потерпілим у кримінальній справі, але з цивільним позовом про відшкодування заподіяної йому шкоди не звертався, а скористався таким правом, пред'явивши позов в порядку цивільного судочинства. Невизнання представником ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» цивільного позову потерпілого [PERSON], оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, надане представником відповідача платіжне доручення №736 від 11 листопада 2013 року (а.с.94) навпаки свідчать про небажання відшкодовувати шкоду потерпілому та про примусове виконання вироку в частині цивільного позову (а.с. 94). Також суд вважає некоректними доводи представників відповідача з приводу того, що [PERSON] померла у такому віці, коли можливе настання природної смерті. Що ж стосується доводів представника відповідача про прийняте рішення в майбутньому не звертатися з регресним позовом до [PERSON], то суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди також не бере їх до уваги, оскільки вважає, що це право, а не обов'язок особи, яким вона може розпорядитися на власний розсуд. Відповідно до п. 22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент настання страхового випадку) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 23 вказаного Закону закріплено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана із смертю потерпілого. Згідно із п. 9.3 Закону (у редакції, чинній на час вчинення ДТП) обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 гривень на одного потерпілого. Таким чином, із страховика на користь потерпілого підлягає відшкодуванню 2 550 грн. моральної шкоди, оскільки її розмір обмежений сумою не більше 5 % ліміту, визначеного п. 9.3 Закону, а не лімітом відповідальності страховика, визначеного полісом обов'язкового страхування. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, наявність у позивача пільг щодо сплати судового збору, з ВАТ НАСК «Оранта» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 228,57 грн., а з ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» - 38,68 грн.. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Частиною 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 11 жовтня 2013 року, укладений між позивачем та адвокатом [PERSON], який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER], виданого 04 серпня 2003 року на підставі рішення Кваліфікаційно -дисциплінарної комісії адвокатури в Чернігівській області від 24 липня 2003 року № 2 (а.с.3, 98). Факт надання правової допомоги позивачу підтверджується даним договором, розрахунком вартості правової допомоги, журналами судового засідання, а її оплата - квитанцією на оплату коштів за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн. (а.с. 3, 96-98). При обчисленні розміру витраченого часу адвокатом [PERSON] необхідно брати до уваги лише його участь у судових засіданнях 09 грудня 2013 року - 05 хвилин, 24 грудня 2013 року - 07 хвилин, 09 січня 2014 року - 1 год. 10 хвилин ( 70 хвилин), 21 січня 2014 року - 29 хвилин, що разом становить 111 хвилин та складання позовної заяви 2 год. Згідно з Законом "Про державний бюджет на 2013 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2013 року становив 1147 грн., а з 01 грудня 2013 року - 1218 грн.. Таким чином, розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину в період з 01 січня по 30 листопада 2013 становить 458,80 гривень (1 147,00 х 40%), а з 01 грудня 2013 року і на час розгляду справи - 487,20 грн (1 218 х 40%). Оскільки на участь в судових засіданнях адвокатом витрачено 111 хвилин, то максимальна сума витрат на правову допомогу складає 901,32 грн , за 2 год. складання позовної заяви - 917,60 грн.. Отже, граничний розмір витрат на надання правової допомоги по даній справі становить 1 818,92 грн.. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 1 818,92 грн., а саме з саме з ВАТ НАСК «Оранта» - 1 189,57 грн., а з ПРАТ «Менське підприємство по племінній справі в тваринництві» - 629,35 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial