Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» звернулися в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення кредитором спадкодавця, про звернення стягнення кредитором спадкодавця. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та дату чудового засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав через загальну канцелярію суду заперечення, вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, письмові заперечення знаходяться в матеріалах справи. Зокрема, зазначив, що строк позовної давності встановлений ст. 1281 сплив та просить застосувати його наслідки, відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду та у звязку з тим, що спадкоємці у справі не отримували у спадщину будь-яке майно, а, відповідно, його вартість дорівнює 00грн. 00коп. Стягнути з позивача у справі судові витрати понесені відповідачами (на правову допомогу) в сумі 500.00 грн. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.03.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 14.12.2014 року позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.12.2014 року. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч, 3 ст. 1268 ЦК України - Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 14.12.2014 року по 14.06.2015 року. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: 50106, [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК: "Кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги." Позивачем 26.01.2016 року була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори. 01.03.2016 року Позивачем було отримано відповідь Другої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 16.03.2010 року становить - 9926,00 грн., яка складається з наступного: 9885,28 грн. - заборгованість за кредитом; 40,72 грн. - заборгованість за відсотками. На підставі ст. ст. 526, 530 ЦК України, згідно яких зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності. [PERSON] зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивачем в порушення ст. 60 ЦПК України не доведено наявності обсягу спадкового майна та його вартість, враховуючи, що спадкоємців декілька, не зазначили розмір частки спадкового майна кожного спадкоємця та його вартість. Відповідно до вимог ст.1281 ЦК України, ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" 19 грудня 2014 року було повідомлено про смерть боржника [PERSON], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть останньої з відміткою позивача про отримання доданого позивачем до позову (а.с.36). 26.01.2016 року була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.37-44). 01.03.2016 року Позивачем було отримано відповідь Другої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались (а.с.46), 12.07.2016 року та 12.09.2016 року до спадкоємців, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред'явив свої вимоги (а.с. 47-52), а з позовом банк звернувся лише 06.02.2017 року (а.с.1). [PERSON] дізнався про смерть кредитора 19 грудня 2014 року, а була пред'явлена позивачем, з пропуском граничного строку, встановленого ч. 3 ст.1281 ЦК. Тому, з огляду на імперативні приписи ч.4 ст.1281 ЦК, суд відмовляє у позовних вимогах, так як на момент пред'явлення вимоги до спадкоємця позивач вже не мав такого права. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що у задоволені позову Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення кредитором спадкодавця необхідно відмовити у повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, вимоги\~позивача про відшкодування понесених судових витрат на сплату судового збору, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, також не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.\~84\~ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи. Такі витрати\~несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом та\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави"\~(далі Постанова). Відповідно до названої постанови, в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Частиною першою статті\~56 ЦПК України\~передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, і це, перш за все - адвокати. Правовий взаємозвязок між клієнтом та адвокатом, як правило здійснюється за допомогою договору про надання правової допомоги. Таким договором вважається - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. В силу ст. 30 Закону за свою діяльність адвокат отримує гонорар, який є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з даної справи 04 квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі уклали (кожен окремо) з адвокатом [PERSON] договір про надання правової (юридичної допомоги), який взявся захищати і представляти права та інтереси відповідача, а той - оплатити надані послуги, виходячи із тарифу 500 гривень надану правову допомогу. Прибутковими ордерами № 748723 та748722 вказані послуги були сплачені авансом відповідачами в розмірі 500 грн. кожна. Проаналізувавши зазначені документи, суд приходить до висновку, що відповідачі мають право на відшкодування своїх витрат на оплату правової допомоги, відповідно до доведеності витрат часу, складності справи та пропорційно до задоволеної частини вимог і оплата в 500 грн. є розумною та підлягає стягненню з позивача.

Outcome: approved