Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 39,30 га сільськогосподарського призначення від 16 грудня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та [PERSON] та визнання недійсними та скасувати накази: Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області від 03 грудня 2014 року, №11-1738/14-14-СГ, яким видано згоду [PERSON] на укладення договору оренди земельної ділянки та за № 11-1563/14-14-СГ, яким видано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки строком на 10 років, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради Новукраїнського району Кіровоградської області. Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги наступним, що на підставі рішення Ново українського районного суду від 24 грудня 2010 року у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] отримала право власності в порядку спадкування на ФГ ім. Грушевського Новоукраїнського району та право постійного користування на земельну ділянку, площею 41 га, яка розташована на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради, яка належала на підставі державного акту серія [NUMBER] від 28.11.1996 року [PERSON]. Зазначеною земельною ділянкою остання відкрито володіє позивач, але грубо порушивши її права, відповідач в особі головного управління Держземагенства видає накази від 14.10.2014 р. №11-1563/14-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл відповідачу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років, розташованої на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради, орієнтовний розмір - 41,00 га та від 03.12.2014 року №11-1738/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради та надано в оренду строком на 10 років [PERSON] земельну ділянку загальною площею 39,3 га, земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі для ведення фермерського господарства, розташовану на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради. Враховуючи вищенаведене, позивачка звернулася до суду за захистом порушених прав, представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON]-[PERSON] подав письмові заперечення, відповідно до яких просить у позові відмовити, так як в рішенні Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2010 р.на яке посилається позивачка, зазначено про те, що за [PERSON] в порядку спадкування за законом лише визнано право на постійне користування земельною ділянкою площею 41,1 га, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради. Але позивачка не реалізовувала вказане судове рішення, шляхом отримання державного акта на право постійного користування землею, не реєструвала своє право постійного користування землею, а отже вказане суб'єктивне право у неї не виникло в силу положень статей 92, 116, 125, 126 Земельного кодексу України, статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Тому вважає, що спірний договір оренди землі, який позивачка просить визнати недійсним, на момент його укладення, як і накази головного управління Держземагенства в Кіровоградські області не порушували жодних суб'єктивних прав позивачки, тому просить у позові відмовити. Представники відповідачів: Головного управління Держземагенства у та Головного управління Держгеокадасту у Кіровоградській області в судове засідання не з'явилися подавши письмові заперечення, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, у звязку з реорганізацією ГУ Держземагенства у Кіровоградській області виконує його функції і повноваження, відповідно до яких у них не було інформації, що голова ФГ ім.. Грушевського помер, а тому видавали довідку за формою 6-зем про те, що ФГ ім.. Грушевського користується земельною ділянкою 41 га. Розроблена технічна документація на підставі рішення суду передбачено дві земельні ділянки, площею 39.3 га та окрему земельну ділянку, площею 1.8025 га пасовища, що не відповідає земельній ділянці в державному акті на ім'я [PERSON] та передбачає зміну меж та утворення двох земельних ділянок. Вважають у позові необхідно відмовити, так як чинне законодавство не передбачає можливості втручання в право особи, яке вона отримала за відповідними наказами, виконавши всі вимоги законодавства, тому просять у позові відмовити та здійснювати розгляду у відсутність представника. Представник третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Прижигалінський О. пояснив, що позовні вимоги необґрунтовані та просить відмовити, так як права позивачки не порушено, а так як у відділі не було інформації, що голова ФГ ім.. Грушевського помер, тому видавали довідку за формою 6-зем про те, що ФГ ім. Грушевського користується земельною ділянкою, площею 41 га. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє право чин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. В пункті п'ятому Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року, №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначається, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до ч.3ст.1223,1261,ч.3 ст.1268 ЦК України позивачка після смерті чоловіка вважається такою, що прийняла спадщину та остання набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], як дружина померлого, яка відноситься до першої черги спадкоємців за законом та яка також подала заяву про прийняття спадщини до Новоукраїнської нотконтори(а.с.103-121), а також на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2010 р., яке набуло законної сили і ніким не оскаржувалося(а.с.14-16) Згідно зазначеного рішення суду на яке посилається і позивачка, встановлено, що за [PERSON] в порядку спадкування за законом визнано право власності на ФГ ім. Грушевського Новоукраїнського району та право постійного користування на земельну ділянку, площею 41 га, яка розташована на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради, яка належала на підставі державного акту [NUMBER] від 28.11.1996 року [PERSON].(а.с.14-16) Зазначене рішення позивачкою не реєструвалося в частині земельної ділянки, а в частині перереєстрації ФГ ім. Грушевського зареєстроване у державного реєстратора Ново української РДА, що підтверджено новою редакцією Статуту ФГ ім.. Грушевського, який суд дослідив в судовому засіданні. Згідно з положеннями ст.22 ЗК землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельною ділянкою, площею 41 га, яка розташована на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради та яка належала на підставі державного акту [NUMBER] від 28.11.1996 року [PERSON], позивачка як голова ФГ ім.. Грушевського сплачує податки та відкрито володіє і продовжує володіти і на час розгляду провадження.(а.с.66-70) Відповідно до статей 116, 125 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (частина перша); набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина перша статті 125 Кодексу). Згідно частини 3 статті 126 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла до 01.01.2013 року, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно частини 3 статті 126 Земельного кодексу України, в редакції, що діє з 01.01.2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: - якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Рішенням КСУ від 22.09.2005 року у справі, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками, визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення: пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-XII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Згідно ч.2 та ч.3 ст.4 Закону України «Про фермерське господарство» голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державноївлади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об'єднаннями відповідно до закону. Голова фермерського господарства укладає від імені господарства угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України. Тобто, голова фермерського господарства [PERSON] вже зверталася до відділу держземагенства та Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, не як фізична особа, а як особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи виступає від її імені. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності»внесено зміни достатті 122 ЗК України, та визначено, що з 01 січня 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передаються у користування центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальними органами. Тому, договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності укладаються територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України за місцем розташування таких ділянок. за приписами статей 319, 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Таким чином, згідно з частинами першою пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, які передбачені статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди (постанова Верховного Суду України у справі № 6-219цс14 від 25 лютого 2015 року). В судовому засіданні, встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 14.10.2014 р. №11-1563/14-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл відповідачу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років, розташованої на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір - 41,00 га та наказом Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 03.12.2014 року №11-1738/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради (за межами населеного пункту)» та надано в оренду строком на 10 років [PERSON] земельну ділянку загальною площею 39,3 га (кадастровий номер [NUMBER]), земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі для ведення фермерського господарства, розташовану на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради (за межами населеного пункту). (а.с.122-15026). Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб'єкта №33179612 від 05.02.2015 р. встановлено, що 28.12.2014 р. за [PERSON]зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Новоукраїнського району Сотницько-Балківської сільської ради площею 39,3 га на підставі договору оренди землі від 16.12.2014 року(а.с.81). Головне управління держземагенства в Кіровоградській області при укладанні договору з [PERSON] не довело, що було власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 39.3 га і що спірна земельна ділянка перебувала у запасі для ведення фермерського господарства, в той час як вона перебуває в постійному користуванні у іншої особи з 1996 року, а тому, суд приходить до висновку, що Головне управління держземагенства в Кіровоградській області не мало права на укладання договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з [PERSON]. Позивачка, як власник земельної ділянки, в порядку спадкування за законом, має право на розпорядження своїм майном, а тому позивачем був обраний правильний захист свого порушеного права, яке підлягає захисту у належний спосіб. Враховуючи, що позивачка, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою що прийняла спадщину та незважаючи на те, що рішення Новоукраїнського суду в частині реєстраційних прав на постійне користування земельною ділянкою не було зареєстроване у відповідних органах, але уклавши договір оренди на частину земельної ділянки площею 39.3 га з [PERSON], яка входить до земельної ділянки площею 41 га, яку успадкувала позивачка, суд прийшов до висновку, що відповідачем в особі Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області грубо порушено право позивачки вільного володіння та розпорядження успадкованим майном, тому порушене право підлягає захисту, шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 39,30 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], від 16 грудня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та [PERSON]. Ст. 10 ч. 3 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 60 ч. 2, 3 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У спільній постанові Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.11.2014 по справі №21-405а-14, суд висловив позицію, що рішення суб'єкта владних повноважень щодо передачі у власність або оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово, і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, вичерпає свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Враховуючи зазначені правові позиції, які просить врахувати і передставник відповідача, суд вважає, що оскарження рішень органів державної влади діє принцип за яким не може бути скасованим рішення органу державної влади після фактичного його виконання, оскільки таке рішення вичерпало свою дію, а на його підставі виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Враховуючи, що накази головного управління Держземагенства в Кіровоградські області від 03 грудня 2014 року, №11-1738/14-14-СГ, яким видано згоду [PERSON] на укладення договору оренди земельної ділянки та за № 11-1563/14-14-СГ, яким видано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки строком на 10 років, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради Новукраїнського району Кіровоградської області, не впливають на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків) та накази головного управління Держземагенства в Кіровоградські області не порушували жодних суб'єктивних прав позивачки, суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви в частині оскаржуваних наказів, а саме їх визнання недійсними та скасування, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх необґрунтованістю.

Outcome: partial