Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

29.11.2017 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Рогатинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області - Дзера Л.О., третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] , про визнання недійсними договору купівлі-продажу житлового будинку та договорів дарування земельних ділянок. Позовні вимоги мотивує тим, що проживає та прописана по [ADDRESS] . На даний час вона є особою пенсійного віку. Житловий будинок в якому вона проживає разом з чоловіком належав їй на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право на спадщину виданого державним нотаріусом Галицької ДНК 28.10.2003 р. за реєстровим №1430. 23.12.2013 р. відчужила свій будинок та приналежну до нього земельну ділянку відповідачу, [PERSON] , тобто зовсім чужій людині. Дані правочини були посвідчені приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою Л.О. Вона з своїм чоловіком перебувають у літньому віці і, потребують сторонньої допомоги. Належне їй майно відчужила за умови, що відповідач буде піклуватися про них і надаватиме їм матеріальну допомогу, а взамін, після їхньої смерті він набуде права власності на їхній будинок. Вважала, що вони уклали договір довічного утримання і вимагала турботи та піклування від відповідача, однак [PERSON] , будь-якої допомоги не надавав. В серпні 2017 р. повідомила відповідача про те, що бажає розірвати укладений з ним договір і, не бажає передавати йому даний будинок. Проте, зі слів відповідача дізналася, що її будинок і земельна ділянка уже їй не належить, оскільки 23.12.2013 р. між ними було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку і договір дарування земельної ділянки, а не договір довічного утримання. Вважає укладені договори незаконними та такими що підлягають скасуванню. Грошей від відповідача вона не отримувала, не відбулося фактичної передачі її будинку та земельної ділянки відповідачу, вона та її чоловік продовжують проживати у будинку, ключів від будинку відповідачу вона не передавала, самостійно сплачує житлово-комунальні послуги. Просила поновити їй строк звернення до суду, позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові.Позивач зазначила що у неї не було на меті продавати будинок та дарувати земельні ділянки. Житла у неї з чоловіком іншого немає. Вона є хворою людиною і разом з чоловіком потребували сторонньої допомоги. Розуміла що в нотаріуса будуть укладати договір довічного утримання однак відповідач та нотаріус обманули. Нотаріус сказав підписати і вона хоча мала окуляри однак не читаючи підписалась. Просить скасувати договори. Представник позивача зазначив, що дійсно 23.12.2013 р. позивач знаходилась у нотаріальній конторі Рогатинського районного нотаріального округу та уклала з відповідачем договір довічного утримання, однак ніяким чином не вважала укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку та договору дарування земельної ділянки. Це єдине житло, яке є у позивача, і з моменту укладення договору, передача майна відповідачу не відбулась, останній не наполягав на його передачі та користуванні цим майном, а також ніяких коштів від продажу житлового будинку від відповідача позивач не отримувала. [PERSON] з чоловіком обробляє приналежну до житлового будинку земельну ділянку, оплачує всі комунальні послуги згідно договорів. Позивач хворіє на катаракту і носить окуляри і, не розуміючи значення підписання вищевказаних договорів. Окрім того, відповідач ввів її в оману, оскільки ніяких покращень умов житлового будинку не проводив, город не обробляв, комунальні послуги не сплачував, продуктів харчування не купляв. Просить врахувати главу 9 п.6 "Порядок вчинення нотаріальних дій", в якому зазначено, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Натомість, нотаріусом даний договір прочитаний вголос не був, де також було введено позивача в оману. При укладенні договорів в нотаріальній конторі будь-яких своїх документів, які посвідчують особу позивач не надавала, так як дружина відповідача попередньо їх забрала. Після підписання та нотаріально посвідчених вищевказаних договорів, у позивача не було примірників даних договорів, так як їх забрав відповідач. Отримавши за ухвалою суду дані договори та ознайомившись з ними позивачу стало відомо про те,що вона відчужила як житловий будинок так і земельні ділянки. Вважає,що перебіг строку позовної давності починається з серпня 2017 р. Просить поновити строк звернення до суду та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] заперечив щодо позовних вимог і зазначив, що Договір купівлі-продажу житлового будинку та договори дарування земельних ділянок були укладені між позивачем та ним 23.12.2013 р. Позивачу та третій особі нотаріус роз`яснив все і вони підписалися. У м. Бурштин вони ходили до нотаріуса на консультацію. Ним, за погодженням позивача, було замовлено, оплачено всі витрати по розробці землевпорядної документації для здійснення приватизації земельних ділянок, про що наявні відповідні докази про сплату платежів і це свідчить про те, що позивач повністю розуміла і знала значення майбутніх дій спрямованих на укладення договору купівлі-продажу будинку та дарування земельних ділянок. Вищевказані договори були укладені, зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства і у передбачений Законом спосіб. Він є власником даного майна і його право власності на це майно є непорушним. Попередніми домовленостями перед укладенням зазначених договорів було обумовлено, що за невисоку, визначену позивачем в договорі купівлі-продажу ціну зазначеного будинковолодіння, він не буде вимагати скасування реєстрації в придбаному житлі позивача і членів його сім`ї та звільнення позивачем і членами його сім`ї цього житла по-життєво, при умові оплати позивачем всіх платежів за комунальні послуги і використані об`єми електроенергії. Ці домовленості не були підтверджені ніякими угодами, однак його стороною вони виконувались протягом всього періоду з часу укладення оспорюваних договорів. Як позивач так і третя особа стороннього догляду не потребували. Кошти за будинок передавав позивачу в будинку, чоловіка в той час не було. Вважає що з часу укладення договорів пройшов строк позовної давності для звернення до суду із позовом і тому в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] суду пояснив, що оскаржувані договори купівлі - продажу житлового будинку та дарування земельних ділянок були укладені відповідно до вимог чинного законодавства та нотаріально посвідчені. Відповідачем проведено повну оплату за купівлю житлового будинку, в сумі яка вказана в договорі і він є власником цього майна. Посилання позивача на те, що вона відчужила (продала) належний їй житловий будинок зовсім чужій людині без будь-яких умов і вимог щодо утримання та допомоги, хоч вона її потребує, є надуманим та безпідставним. Позивач у нотаріуса бачила що підписує оскільки ствердила що мала при собі окуляри, була дієздатною особою. Відповідач допомагав позивачу в проведенні ремонту житлового будинку, обробляти земельні ділянки та надавав матеріальну допомогу. Між ними були нормальні стосунки і домовились щоб позивач з чоловіком там проживали. Третя особа ніякого відношення до житлового будинку немає оскільки це є житло позивача. Просив в позові позивача відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , суду показав, що позивач є його дружиною і вони спільно проживають у житловому будинку по [ADDRESS] . Даний житловий будинок з 2003 року належав дружині на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право на спадщину . Як у нього так і в дружини погіршувався стан здоров`я і їм була потрібна допомога по господарству. Порадившись з дружиною вирішили укласти договір довічного утримання з [PERSON] та його дружиною і, останні почали їм допомагати по господарству. Всі разом декілька разів ходили до різних нотаріусів, що знаходяться в м. Бурштині, однак вони відмовляли посвідчувати договір між ними. Згодом він зрозумів що [PERSON] просив нотаріусів посвідчити договір купівлі - продажу, а не договір довічного утримання. Вищевказані договори були посвідчені приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу, де місце проживання відповідача вказали видуманим, а саме, [ADDRESS] . Проте відповідач зареєстрований в с. Коростовичі Галицького району а проживає з сім`єю в м. Бурштин. Ніколи в м. Рогатині відповідач не проживав. Будь-яких коштів від продажу будинку, як стверджує відповідач, його дружина не отримувала і на меті не мали продавати будинок оскільки у них це єдине житло. Проживаючи разом довіряли одне одному і дружина не здатна скрити від нього таку велику суму грошей. Вважає, що їх відповідач разом з нотаріусом обманули. Він з дружиною був в нотаріуса однак остання не роз`яснила що будинок продається, будь-яких копій договорів їм не давали. Укладені договори. є незаконними, підлягають скасуванню. Про те що будинок продається нотаріус не говорила.Просив позов позивача задовольнити. Представник третьої особи - адвокат Свирида Г.С. зазначила, що посвідчення правочинів є одннією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси. Просила взяти до уваги той факт, що нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачних цим Законом. Особи похилого віку мають право укладати правочини (договори) щодо відчуження нерухомого майна, що належить їм на праві власності. Житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] належав позивачу на праві приватної власності. Сім`я [PERSON] проживають разом протягом 50 років, дітей не мають. За станом здоров`я яке не дозволяло їм вести господарство потребували стороннього догляду. Позивач довірилась відповідачу,який скористався цією довірою і, 23.12.2013 р. вирішили укласти з відповідачем договір довічного утримання з умовою що залишать йому житловий будинок та земельні ділянки і з такою надією йшли до нотаріуса. Таким чином позивач відчужила єдине своє житло та приналежну до нього земельну ділянку - відповідачу, позбавивши себе і чоловіка, [PERSON] права на це єдине житло. Просила договір купівлі - продажу житлового будинку та договір дарування земельної ділянки укладених між [PERSON] та [PERSON] , щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки визнати недійсним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що вона давно знайома з позивачем та її чоловіком, так як проживають через дорогу в [ADDRESS]. Як позивач так і її чоловік люди пенсійного віку, позивач постійно хворіє, будь-якої допомоги їм ніхто не надає, своїх власних дітей у них не має Спільне господарсто ведуть разом. Позивач постійно стверджувала, що їм з чоловіком дуже важко і, вони потребують допомоги, після чого вирішила укласти з відповідачем договір довічного утримання. До спливу часу коли не були нотаріально посвідченні вищевказані договора, відповідач інколи приходив до будинку позивача та допомагав незначними роботами. Пізніше, коли [PERSON] отримав посвідчені договора в будинок позивача не з`являвся та нічим не допомагав. Чула розмову, що позивач нібито продала свій житловий будинок, а не оформляла договір довічного утримання. Свідок [PERSON] ствердила, що проживає поряд із житловим будинком позивача та її чоловіка. Їй відомо, що позивач постійно хворіє, має проблеми із зором та носить окуляри. [PERSON] задумувалась над тим, щоб залишити комусь своє майно , а натомість отримувати від осіб постійний догляд, так як вони люди пенсійного віку і, своїх дітей у них не має. В 2013 р. [PERSON] з чоловіком самі проводили будівельні роботи біля будинку та переробляли опалення. Не помічала щоб [PERSON] приходив до будинку позивача і будь-чим їм допомагав. Однак бачила, як його дружила проводила миття вікон у даному будинку. Зі слів [PERSON] було відомо, що вона бажає скласти заповіт на будинок на ім`я відповідача, однак їй нічого про договір купівлі-продажу житлового будинку та договір дарування земельної ділянки не відомо і, вона його їх бачила. Крім житлового будинку в якому проживає позивач та її чоловік, іншого житла у них не має, коштів у них на прожиття не вистачає та великих покупок вони ніяких не роблять. Показаннями свідка [PERSON] стверджується, що приблизно в 2015-2016 р.р. неодноразово автомобілем привозив [PERSON] з дружиною до житлового будинку де проживає позивач з чоловіком. Бачив, як останні копали город, привозив їм будівельні матеріали, а саме - пісок, а також відповідач робив накрошку на будинок до вікон. Однак, не запитував у відповідача чи це його будинок чи ні. Відповідач особисто оплачував йому за привіз піску, який сам замовляв. З відповідачем працює більше десяти років і всі ці роки ніби-то він проживає у м. Бурштині. Щодо проживання відповідача в м. Рогатині йому не відомо. Свідок [PERSON] суду показав, що приблизно 4-5 років тому на початку весни до нього зателефонував [PERSON] , і повідомив, що він являється його сусідом, так як купив житловий будинок в м. Бурштині і, попросив зрізати дерева та виорати город. Бачив як [PERSON] велосипедом тягнув різні матеріали для заміни теплотраси, а осінню просив забрати йому овочі з городу, які ним були посаджені. Бачив як дружина відповідача малювала вікна в будинку. Суд, заслухав доводи позивача, третьої особи, їх представників, заперечення відповідача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, встановлює наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Стеттею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Судом встановлено, що відповідно до договору Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2003 р. [PERSON] , являється власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.224). Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 13.11.2003 р. стверджується, що прийнято рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] (а.с.225). Як видно з копії договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 26.09.2017 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір з комунальним підприємством "Житловик" про надання послуг (а.с.201). Крім цього, як стверджується договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за №07005 від 25.06.2018 р. [PERSON] переуклала договір з Акціонерним Товариством "ДТЕК Західенерго про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с.203-206). Довідкою, виданою міським головою виконавчого комітету Бурштинської міської ради за №242 від 10.12.2018 р. стверджується, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . Згідно облікових документів числиться земельна ділянка біля хати - 0,15 га. (а.с.128). Як видно з матеріалів справи, а саме з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання за №149 від 06.08.2019 р. складеного комісією в житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] . Житлові умови потребують покращення (а.с.209). Згідно актів прийому виконаних робіт за 1973 р. та 1982 р. підтверджується, що [PERSON] проводив замовлення будівельних робіт в даному житловому будинку в підрядчика Бурштинської ККП (а.с.210,212-213). Судом встановлено, що [PERSON] проводить всі комунальні платежі житлового будинку згідно квитанцій, які містяться в матеріалах справи (а.с.130-139). Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 23.12.2013 р., [PERSON] та [PERSON] уклали даний договір відповідно до якого [PERSON] продала належний їй на праві приватної особистої власності, а [PERSON] купив будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою Л.О та зареєстровано в реєстрі за №4947. Продаж вчинено за 182 000,0 грн. (а.с.96). Копіями договорів дарування земельних ділянок від 23.12.2013 р. стверджується, що вищевказані договора були укладені та підписані між [PERSON] та [PERSON] , з яких також вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельні ділянки, що розташовані за адресою: Над потоком, в [ADDRESS] . Одна земельна ділянка є предметом цього договору, надана у приватну власність [PERSON] , для ведення особистого селянського господарства, площею 0,05 га. кадастровий номер 2621210300:01:0003:0351. Друга земельна ділянка, є також предметом цього договору надана у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га., кадастровий номер 2621210300:01:0003:0350 посвідчені приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою Л.О та зареєстровано в реєстрі за №4949 та за №4951 (а.с.94-95), та стверджується журналом реєстрації вихідних документів за № 159/01-17 (а.с.41-43). Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як слідує зі ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Правочин - це правомірна, не заборонена законом дія, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.3, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання сторонами або стороною правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, є підставою для визнання його недійсним (ч.1ст. 215 ЦК). Заявлені вимоги про визнання правочину недійсним з вказаних підстав можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману. Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. За змістом ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно правил ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Ознакою обману (за ст. 230 ЦК України), на відміну від помилки (за ст. 229 ЦК України), є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, то вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом вказаної статті саме позивач повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.Такими є помилки стосовно правової природи правочину, його змісту. Хибне сприйняття стосується правової природи та предмета правочину, що може виникнути при визначенні отриманих наслідків даного правочину. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказано, що відповідно до статтей 229, 233 Цивільного Кодексу України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач зазначала, що укладаючи оспорюваний договір сподівалась, що через похилий вік та поганий стан здоров`я відповідач буде її доглядати і допомагати матеріально. Про укладення саме договору дарування земельної ділянки, договору купівлі продажу житлового будинку та порушення її прав власності позивач дізналася тільки в серпні 2017 р. відповідно до ухвали суду то і перебіг строку позовної давності розпочинається з серпня 2017 р. Особа, на підтвердження вимог про визнання правочину недійсним, повинна довести на підставі доказів наявність обставин, що вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, стан здоров`я та потреба у зв`язку з цим у догляді і сторонній допомозі, наявність спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного майна за договором дарування та продовження проживання в квартирі після укладення договору. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладання договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає і за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом його суті, і одночасно й за такими обставинами як вік позивача, стан здоров`я та потреба у зв`язку з цим у догляді і сторонній допомозі, наявність спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного майна за договором дарування та продовження проживання в будинку після укладення договору. І лише у разі встановлення цих обставин, норми ч.1 ст.229, ст.203 та ст.717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Виходячи зі змісту обох статей 203 та 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його умов. Суд для дослідження обставин наявності обману чи помилки вважав за можливе допитати в судовому засіданні нотаріуса Рогатинського нотаріального районного округу Дзеру Л.О., як свідка, та отримати пояснення сторони договору. Однак, на неодноразові виклики, нотаріус в судове засідання для дачі показів не з`явилась. Відповідно до положень глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. №296/5, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчувального правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчиненні поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених законодавством. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом у межах свого нотаріального округу та за місцем знаходження приміщення державної нотаріальної контори, в якій працює державний нотаріус, або приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. Законодавством заборонено нотаріусу здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу. У правовий позиції Верховного Суду України від 20.02.2013 р. у справі №6-2цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції, зазначено, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом в межах свого нотаріального округу незалежно від того, де знаходиться приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса: в межах нотаріального округу або поза його межами. Відповідно до п.6 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 02.02.2012 р., якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Як було встановлено судом, нотаріус не зауважила на безпорадний стан позивача, не зачитала вищевказані договори в голос та його умови, про що свідчить відсутність відповідної відмітки на оспорюваному договорі та посвідчила правочин за межами свого нотаріального округу. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в офтальмолога, незріла вікова катаракта, деформація сітківки, потребує хірургічного лікування згідно довідки за № 525 від 10.12.2018 р. (а.с.129). Також, висновком лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділення міської лікарні м. Бурштин Івано-Франківської області за №214 від 11.05.2018 р. стверджується, що [PERSON] потребує постійного амбулаторного і оперативного лікування. Перебуває з діагнозом незріла вікова катаракта, дегенерація сітківки обидвох очей (а.с.99). Відповідно до довідки за №104 від 01.04.2020 р. виданої комунальним некомерційним підприємством "Бурштинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Бурштинської міської ради, [PERSON] з 15.08.2012 р. знаходиться на " Д " - обліку в окуліста (а.с.197-200). З висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділення міської лікарні м. Бурштин Івано-Франківської області за №94 від 23.04.2019 р. видно, що [PERSON] потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування (а.с.176). Окрім цього, з 2013 р. він знаходиться на диспансервному обліку (а.с.208). Доводи сторони позивача про те, що вона не могла подарувати свій житловий будинок через відсутність у них іншого житла, через її стан здоров`я та потреби у їх догляді та сторонній допомозі,а також через те, що всі роки несла утримання по комунальних послугах даного будинку та його обслуговування, повністю доведені в судовому засіданні. Досліджуючи наявність усвідомлення дарувальника щодо предмета договору дарування та уявлення дарувальника про його природу, суть, зміст та досягнуті умови зазначені в договорі, суд дослідив докази, наявні в цивільній справі, та надав оцінку і отриманим поясненням. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсний. Істотне значення має помилка, щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Доводи сторони позивача, що відповідач перестав їм допомагати з 2013 р. підтвердились в судовому засіданні показанням свідків [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що дійсно відповідач з 2013 р. не надавав жодної допомоги [PERSON] та її чоловіку, хоча в цьому була потреба за станом їх здоров`я та за їх віком. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] , як людина похилого віку, за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодившись на передачу житлового будинку, яка є її єдиним житлом та у якому вона з чоловіком продовжували та продовжують проживати після укладення договору купівлі - продажу з [PERSON] лише за умови довічного утримання, укладаючи спірний договір помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які після її укладення з [PERSON] . У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а ст. 257 даного Кодексу встановлює загальний строк позовної давності тривалістю три роки. За змістом ч.2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Водночас, зважаючи, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі продажу житлового будинку та договору дарування земельної ділянки, береться до уваги заява позивача про поновлення строків позовної давності. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що є всі підстави для визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.12.2013 р., договору дарування земельної ділянки від 03.12.2013 р. площею 0,1 га. та площею 0,05 га. Позивачем та її представником доведено факт порушеного права та законних інтересів позивача та третьої особи на стороні позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved