Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

У серпні 2016 року селянське (фермерське) об'єднання «Володимирівське» звернулось до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 29 грудня 2003 року між ним та [PERSON] укладено договір оренди землі № 104 площею 7,10 га, що знаходиться на території Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Цей договір зареєстровано у державному підприємстві «КРЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 460 від 29 грудня 2003 року. Договір укладено на строк п'ятнадцять років, починаючи з 29 грудня 2003 року до 31 грудня 2018 року. 25 січня 2010 року померла орендодавець [PERSON] Належну їй земельну ділянку, що є предметом оренди успадкував відповідач [PERSON] У березні 2014 року до селянського (фермерського) об'єднання «Володимирівське» звернувся [PERSON], повідомивши, що 3 лютого 2014 року уклав договір оренди землі з фермерським господарством «Міллер Руслан Генріхович». У результаті цього просив припинити обробіток землі позивачем. 15 березня 2016 року селянське (фермерське) об'єднання «Володимирівське» звернулось до фермерського господарства «Міллер Руслан Генріхович» з листом, в якому просило повідомити правові підстави користування земельною ділянкою № 104, що належить [PERSON], надавши копію договору оренди землі. На цей лист відповіді не отримано. Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 20 липня 2016 року, право оренди землі площею 7,0945 га, кадастровий номер [NUMBER] належить фермерському господарству «Міллер Руслан Генріхович», запис про речове право: 4824972. Таким чином, зареєстровано нове право користування за орендарем фермерським господарством «Міллер Руслан Генріхович» на земельну ділянку площею 7,0945 га, кадастровий номер [NUMBER], що належить [PERSON], при цьому існує первісне право оренди на цю земельну ділянку, що належить позивачу, а тому спірний договір оренди землі має бути визнаний недійсним. У судовому засіданні представник позивача селянського (фермерського) об'єднання «Володимирівське», [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Представник відповідача фермерського господарства «Міллер Руслан Генріхович», [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, вважає його необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнає, просить справу розглянути за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 29 грудня 2003 року між селянським (фермерським) об'єднанням «Володимирівське» та [PERSON] укладено договір оренди землі площею 7,10 га на строк п'ятнадцять років, починаючи з 29 грудня 2003 року до 31 грудня 2018 року. Цей договір зареєстрований у книзі реєстрації Договорів про оренду землі державного підприємства «КРЦДЗК» за № 460 від 29 грудня 2003 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 31 січня 2014 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Фоміних В.В., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] є двоюрідний онук [PERSON] Спадщина складається із земельної ділянки № 104 площею 7,0945 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 34). Отже, право на спірну земельну ділянку у порядку спадкування перейшло від орендодавця [PERSON] до її правонаступника - відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення сторонами договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. За змістом наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року N 135, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за N 408/7729, установлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" (далі - Центр ДЗК). Згідно змісту постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1088 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» (у редакції на час державної реєстрації договору оренди землі) установлено, що адміністратором Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно є державне підприємство "Центр державного земельного кадастру", який здійснює його формування, ведення, збереження і забезпечує доступ органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування до зазначеного Реєстру з підстав і на умовах, передбачених Законом. До створення Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" проводить реєстрацію земельних ділянок та прав на них шляхом внесення записів про реєстрацію земельних ділянок та прав на них до бази даних державного реєстру земель. Відповідно до п. 4.2. Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року N 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за N 641/7962 (в редакції на час державної реєстрації договору оренди землі) державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. Аналізуючи вищезазначені правила, слід дійти висновку, що проведення 29 грудня 2003 року у державному підприємстві «КРЦДЗК» державної реєстрації договору оренди землі між [PERSON] та селянським (фермерським) об'єднанням «Володимирівське» від 29 грудня 2003 року, шляхом учинення запису за № 460 у книзі записів державної реєстрації, відповідало встановленому порядку вчинення таких дій. 13 лютого 2014 року між фермерським господарством «Міллер Руслан Генріхович» та [PERSON] укладено договір оренди землі площею 7,0945 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, про що у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно зроблено запис про речове право: 4824972. За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. З огляду на вищезазначене, можливо дійти висновку, що орендодавцем [PERSON] передано в оренду фермерському господарству «Міллер Руслан Генріхович земельну ділянку площею 7,0945 га, кадастровий номер [NUMBER] за договором оренди землі від 3 лютого 2014 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно за № 4824972, при цьому вказана спірна земельна ділянка перебувала на час укладення цього договору оренди землі від 3 лютого 2014 року в оренді селянського (фермерського) об'єднання «Володимирівське», згідно договору оренди землі площею 7,10 га на строк п'ятнадцять років, починаючи з 29 грудня 2003 року до 31 грудня 2018 року, зареєстрованого у книзі реєстрації Договорів про оренду землі державного підприємства «КРЦДЗК» за № 460 від 29 грудня 2003 року, що не був визнаний судом недійсним. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час державної реєстрації спірного договору оренди землі) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час державної реєстрації спірного договору оренди землі) державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За змістом абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. З огляду на вищезазначене, укладенням між [PERSON] та фермерським господарством «Міллер Руслан Генріхович» договору оренди землі від 3 лютого 2014 року, зареєстрованого 28 лютого 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4824972, відбулось порушення права оренди цієї землі позивачем. Отже, укладений 3 лютого 2014 року договір оренди землі між відповідачами [PERSON] та фермерським господарством «Міллер Руслан Генріхович», зареєстрований 28 лютого 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4824972, суперечить вищезазначеним установленим правилам, а тому підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки договір оренди землі укладений 29 грудня 2003 року між селянським (фермерським) об'єднанням «Володимирівське» та [PERSON] на строк п'ятнадцять років, зареєстрований у книзі реєстрації Договорів про оренду землі державного підприємства «КРЦДЗК» за № 460 від 29 грудня 2003 року не визнаний судом недійсним, тобто є правомірним, відповідно доводи представника фермерського господарства «Міллер Руслан Генріхович» про наявність внесених до нього змін є необґрунтованими. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем селянським (фермерським) об'єднанням «Володимирівське» у цій цивільній справі понесено судові витрати, що складаються із 1378 грн сплаченого судового збору, що підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та фермерського господарства «Міллер Руслан Генріхович» у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved