Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") пред'явило в суді позов до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №ROMWGІ0000006037 від 17.03.2008 року [PERSON] 17.03.2008 року отримала кредит у розмірі 35000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.03.2018 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом , за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення простроченої заборгованості в сумі 57946.08 грн.. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк» та [PERSON] 17.03.2008 року уклали договір іпотеки №ROMWGA0000006037, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 61.80 кв.м., житловою площею 37.80 кв.м. та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та належить їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності. Просить суд звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом його продажу, виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаному будинку. Стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю з підстав, зазначених у позовній заяві (а..с 53). Відповідач [PERSON] в судове засідання, повторно, не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, хоча завчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи судовими повістками (а.с. 49, 52). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. В підтвердження заявлених у позовній заяві вимог позивач надав суду кредитний договір №ROMWGІ0000006037 від 17.03.2008 року, договір іпотеки №ROMWGІ0000006037 від 17.03.2008 року з підписами відповідача та розрахунок заборгованості станом на 07.11.2013 року (а.с. 13-16; 19-21; 6-8). Судом встановлено, що 17 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ROMWGІ0000006037, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 35000 грн. під 15 % річних терміном повернення 18.03.2018 року (а.с. 13-16). З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за цим договором 17 березня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець надав іпотекодержателю нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-21). Між тим, [PERSON] взяті на себе кредитні зобов'язання не виконала, що привело до виникнення заборгованості за договором. Як вбачається із матеріалів справи, станом на 7 листопада 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 57946 грн. 08 коп., з яких - 29452 грн. 14 коп. заборгованість за кредитом, 15782 грн. 67 коп. - заборгованість за процентами, 7443 грн. 44 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 5267 грн. 83 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.6-8). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Статтею 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (застави), одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (застави), належні іпотекодавцю, який не є позичальником, Відповідно до положень ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Як вбачається із матеріалів справи, 30 вересня 2013 року, відповідачу [PERSON] було надіслано вимогу про усунення порушень та запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку несплати боргу (а.с. 9). Відповідач на вказану претензію не відповіла, заборгованість не погасила. Отже, згідно умов кредитного договору, іпотечного договору та у відповідності до вимог законодавства, внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань, позивач набув права задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частина 1 ст. 590 ЦК України встановлює, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За приписами ч.1 ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цьогоЗакону. Як вбачається із п.1.4 договору іпотеки сторони погоджуються з тим, що у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя за рахунок Предмета іпотеки у будь-якому випадку його вартість буде визначатись на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна або встановлюватися за домовленістю сторін (а.с. 19). Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України, Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Задовольняючи позовні вимоги щодо виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаному житловому будинку, суд бере до уваги п.43 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст.9, с.109 Житлового кодексу України, ст.ст. 39-40 ЗУ «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до роз'яснень наданих у п. 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). На думку суду, підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжних доручень від 11.11.2013 року позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 923 гривні 56 копійок (а.с. 28-29). Враховуючи наведене, на підставі ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: approved