Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Яготинський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,в котрій зазначено, що з 16 квітня 2009 року до 22 квітня 2018 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем по справі [PERSON]. [INFO] від спільного проживання у них народилась донька [PERSON]. В актовому записі про народження дитини відомості про батька вказано [PERSON], відповідно до вимог ст.135 СК України, із слів матері. [PERSON] є батьком їхньої спільної дитини, але подати заяву про реєстрацію батьківства він відмовляється, коштів на утримання неповнолітньої доньки не дає, хоча працює на ВАТ "Яготинський маслозавод" та може надавати допомогу на утримання доньки добровільно. Враховуючи викладене, просила встановити, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Зобов'язати відділ РАЦС внести зміни до актового запису про народження дитини, де у відомості про батька вказати [PERSON]. Стягувати із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу боржника, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із 22.04.2018 року та продовжувати до досягнення дочкою повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивачка зазначила, що не працює та не має на праві власності не рухомого та рухомого майна. Відповідач вимоги визнав частково та вказав, що дійсно він є батьком неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] Інших утриманців не має, має задовільний стан здоров'я, проживає з батьками в селі Новосілки Макарівського району, власного майна не має. Проти задоволення вимог позивачки про визнання його батьком не заперечував. Але, мотивуючи тим, що на даний час він не працює, просив вимоги позивачки в частині стягнення аліментів задоволити частково та стягувати із нього щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня встановлення батьківства. Предстанвик третьої особи в судове засідання не з'явився. звернувся з листом про розгляд спраив у його відсутність, не заперечував проти заявлених вимог. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 127 СК України чоловік, який не перебуває у шлюбі з матір'ю дитини, може подати до державного органу реєстрації актівцивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, у разі відмови держаним органом реєстрації актів цивільного стану у визнання особи батьком особи батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Умовами прийняття такої заяви є запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II вказаних Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Стаття 180 СК України встановлює обов'язок батьків утримувати неповнолітніх дітей, способи виконання такого обов'язку визначаються за домовленістю між ними відповідно до норми ст. 181 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма закону також закріплена в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року. В силу вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так, показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживав із [PERSON] тривалий час, під час свпільного проживання у них народилася дитина, [PERSON] визнавав себе батьком ціїє дитини, дочки [PERSON] [INFO]. [PERSON] та [PERSON] з дитиною, вели себе як повноцінна сім'я, [PERSON] ставився до [PERSON], як до своєї рідної доньки, тому підстав вважати, що вона не є його донька не було. На даний час сторони не проживають разом, коштів на утримання дитини [PERSON] не дає. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилась [PERSON]. Відповідно до актового запису про народження дитини № 232 від 18.11.2011 року батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13, 9-12). Із довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку (а.с.6) вбачається, що по [ADDRESS] в будинку належному [PERSON] зареєстровані та проживають: власник [PERSON] - [INFO], онука - [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] - [INFO] Актом обстеження депутата Яготинської міської ради (а.с.20) встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані та постійно проживають [PERSON], 1991 р.н. та [PERSON], 2011 р.н., в період з 2009 по 2018 рік за вказаною адресою також проживав [PERSON], 1987 р.н., який на даний час не проживає. Із копії паспорту та витягу з єдиного державного демографічного реєстру, а також довідки Новосілківської сільської ради (а.с.17, 30, 31) вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрований по [ADDRESS]. Із копії трудової книжки [PERSON] (а.с.29) вбачається, що останній звільнений із ТДВ "Яготинський маслозавод" за власним бажанням. Отже, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного сімейного життя мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] (а.с.13), яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні та потребує матеріального забезпечення від відповідача (а.с.6-7, 9-12, 20). Позивачка не працює та не має на праві власності не рухомого та рухомого майна. Відповідач з серпня 2018 року не працює, проте є особою працездатною, інших утриманців не має, має задовільний стан здоров'я, нерухомого та рухомого майна не має (а.с.29- 32). Пункт 1 ст. 3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 грн.. Враховуючи, що відповідач не заперечує його батьківства відносно [PERSON], [INFO], що підтверджується також показаннями свідків, враховуючи також матеріальне становище сторін, наявність утриманців, їх стан здоров'я, а також те, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні матері, вимоги ст..182 СК України та ст..7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», Конвенції про права дитини і те, що відповідач визнає вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у мінімальному розмірі передбаченому Законом, тобто 50 відсотків від прожикового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов в частині визнання батьківства відповідача підлягає до задоволення, а вимоги щодо стягнення аліментів до часткового задоволення, тому на утримання неповнолітньої доньки сторін, необхідно стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки в розмірі ? частини його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення позивачки до суду, в силу вимог ст. 191 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial