Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

02 червня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , підписана адвокатом Литовка В.О. до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, в якій просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3965, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 16 травня 2016 року, щодо стягнення з громадянина [PERSON] грошових коштів у сумі 3 001 699, 85 грн. за кредитним договором №NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року; витребувати у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис за реєстровим №3965 від 16 травня 2016 року; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1261,20 грн. Позовна заява мотивована тим, що 12 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № №NKKCGM00000054 строком до 12 листопада 2027 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 247977,55 доларів США на наступні цілі: оплата по договору про участь в Фонді фінансування будівництва №02/11-07 від 12 листопада 2007 р. в сумі 210150,46 доларів США шляхом безготівкового перерахування, а також у розмірі 16812,04 доларів США на сплату страхових платежів; на сплату життя у сумі 21015,05 доларів США. Цього ж дня між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки.12 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] , за попереднім письмовим погодженням з ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором №02/11-07 від 12 листопада 2007 р. про участь в Фонді фінансування будівництва. Сторони домовились, що Новий кредитор в рахунок сплати вартості за цим договором погашає заборгованість Кредитора за Кредитним договором №NKKCGM00000054 від 12.112007 р. 16 травня 2016 року за №3965 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за яким запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 3 001 699,85 грн. за кредитним договором №NKKCGM00000054 від 12.11.2007 р. 21 липня 2016 головним державним виконавцем ВПР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області відкрито ВП №51707863. Однак про факт відкриття виконавчого провадження позивач дізнався лише в березні 2020 року, коли на його адресу надійшла постанова про арешт коштів. Позивач не отримував письмової вимоги про усунення порушень по кредитному договору. Виконавчий напис вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на наступне: 08.12.2010 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №NKKCGM00000054. У подальшому за рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2013 р. звернено стягнення на квартиру та два машиномісця [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 95 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до АТ «АкцентБанк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №NKKCGM00000054. Наразі по цій справі відкрито касаційне провадження. Апеляційним судом Миколаївської області 21.10.2015 р. стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 20.03.2015 р. Наразі у Верховному суді перебуває на розгляді касаційна скарга на вказане рішення. 26 травня 2016 року головним державним виконавцем ВПР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Романчук В.Ю. відкрито ВП №51243464 на підставі виконавчого листа №487/2563/15-ц виданого 05 листопада 2015 р. Заводським районним судом м. Миколаєва. Вважає, що відповідачем у 2010 році було реалізовано своє право вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі. Із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Нарахування Банком з 12.11.2007 року відсотків по кредитному договору №NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року щодо яких вчинено виконавчий напис, а також те що виконавчий напис був винесений нотаріусом на підставі кредитного договору №NKKCGM00000054, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у справі №202/28808-13-ц та справі №487/2563/15-ц дає підстави для сумніву і очевидно свідчить про спірність боргу. Наявні у нотаріуса документи не свідчили про безспірність заборгованості. Отже, є необхідність витребувати у нотаріуса документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис. Позивач вважає, що є достатні підстави вважати, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства. Ухвалою суду від 04 червня 2020 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису. 04 червня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, витребувано документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис. 22 червня 2020 року до суду надійшла завірена копія документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис та заява приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про розгляд справи без її участі. 07 вересня 2020 року до суду надійшло пояснення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в якому вона зазначає, що про будь-які суперечки, зміни та доповнення даного кредитного договору та інші рішення, злочини та інші події, що впливають на відносини кредитора і боржника, кредитор нотаріуса не повідомляв, а присутність боржника під час вчинення виконавчого напису не передбачена чинним законодавством. Вимогами законодавства передбачений вичерпний перелік документів, які обумовлюють можливість вчинення виконавчого напису, і такі документи були надані. Запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності, нотаріус не зобов`язаний. Щодо пропуску строку позовної давності, то строк позовної давності у даному випадку обчислюється з дати направлення вимоги про усунення порушень. Необхідність подання для вчинення виконавчого напису первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не передбачено жодним нормативно-правовим актом України. З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову, справу розглядати без її участі. 01 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 31 травня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не подав. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, за наявними в справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~Судом встановлено, що 16 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною (Далі приватний нотаріус) вчинено виконавчий напис № 3965, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 3\~001\~699, 85 грн. (три мільйони одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять гривень 85 копійок) з гр. [PERSON] , які є його боргом за Кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12.11.2007 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Строк, за який проводиться стягнення, - вісім років два місяці тринадцять днів, а саме з 12.11.2007 року по 20.01.2016 року. 21 липня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Романчук В.Ю. відкрито виконавче провадження № 51707863, з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. В постановах Верховного Суду (від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18)) з подібних правовідносин зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Однак, ані Банк, ані приватний нотаріус не надав суду жодних доказів як безспірності заборгованості так і доказів, які свідчать, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З наданих суду доказів встановлено, що на час вчинення виконавчого напису [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» існував спір щодо розміру заборгованості, про що свідчать судові рішення: Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2010 року в справі №2-4090/2010 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року у розмірі 1 921 111, 37 грн, яка складається із заборгованості по кредиту - 202 970, 41 доларів США; заборгованості по процентам - 2 315, 16 доларів США; заборгованості по простроченому кредиту - 2 271, 36 доларів США; заборгованості по комісії - 284, 21 доларів США; заборгованості по простроченій комісії - 2 353, 68 доларів США; пені - 6 407, 49 доларів США, а усього 240 066, 90 доларів США. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2013 року, з урахуванням змін внесених рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2013 року в справі № 1423/17047/2012 за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги Банку задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року в розмірі 346 975, 73 доларів США, звернуто стягнення на квартиру і машино-місце по [ADDRESS] , які належать на праві власності [PERSON] . Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2013 року, яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року у сумі 466 193, 80 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України (далі - НБУ) становить 3 726 290, 76 грн, яка складається з 203 987,5 2 доларів США - заборгованість за кредитом; 97 800, 74 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14 416, 29 доларів США -комісія; 149 989, 25 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк»10 000 грн. 08 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження по вказаній справі. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Апеляційним судом Миколаївської області 21 жовтня 2015 року вирішено стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 20 березня 2015 року у сумі 106\~684, 60 доларів США заборгованості за відсотками, 17946,81 дол. США заборгованості по комісії, 1370025 грн. 38 коп. пені, а також судовий збір 1918,35 грн. Ухвалою Верховного суду від 26 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення. Приватний нотаріус на виконання вимог ухвали надав суду копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис зокрема документ під назвою "Виписка з рахунку боржника». Проте суд критично ставиться до такої Виписки, оскільки вона не відповідає вимогам до первинних документів визначених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998, №566. Таким чином, надана Виписка не може підтверджувати існування кредитної заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Так, згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку, від 30.12.1998, №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Однак, надана Виписка взагалі не є первинним бухгалтерським документом і не містить вищевказаних реквізитів, а приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії на зазначене уваги не звернув. Таким чином, з досліджених судом документів встановлено, що заборгованість не є безспірною. Також з досліджених матеріалів справи вбачається, що період за який проводилось стягнення 12.11.2007 року по 25.01.2016 року, тоді як за судовим рішенням вже стягується заборгованість з 12.11.2007 року. Водночас, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Проте таких дій нотаріусом не було вжито. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Безпідставними є доводи приватного нотаріусу, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право, а виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки відповідно статей 87, 88 Закону нотаріуси вчиняють виконавчі написи, перевіряючи безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, нотаріуси при здійсненні наданих їм повноважень наділені певними обов`язками, а не вчиняють виконавчі написи без з`ясування обставин, яких вимагає від них Закон та Порядок. Посилання приватного нотаріусу, що Банк виконав вимоги договору та законодавства України, а саме направив на адресу позичальника вимогу про усунення порушення та надав перелік документів, які підтверджують безспірність заборгованості за договором, а термін, з якого має обчислюватись строк звернення до приватного нотаріусу обчислюється з дати направлення боржнику вимоги про усунення порушень, не заслуговують на увагу, оскільки звернувшись до Заводського районного суду м. Миколаєва 23.03.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Банк звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису 16 травня 2016 року, тобто після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги. Враховуючи наведене, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушив вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат». Підсумовуючи викладене, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за позовну заяву у розмірі 840,80 грн. та за заяву про забезпечення позову 420,40 грн., а всього 1261,20 грн., який належить стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то позивачем не надано доказів як розміру таких витрат так і їх сплати (ст.ст. 137, 141 ЦПК України), а тому вони не підлягають стягненню.

Outcome: approved