Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства « Дельта Банк», публічного акціонерного товариства « Сведбанк» про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за споживчим кредитним договором № 0706/1207/45-004 від 26.12.2007 року, посилаючись на те, що ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором за її кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги від 25.05.2012 року, укладеним з ПАТ «Сведбанк». Вважає, що договір про відступлення прав вимоги від 25.05.2012р. є частково недійсним в частині передачі прав за кредитним договором № 0706/1207/45-004 від 26.12.2007 року, за яким вона є позичальником, оскільки не містить належним чином оформленої інформації про передачу прав вимоги за конкретним боржником, а також з підстав того, що законодавством заборонено передачу прав вимоги до фізичної особи. Так, 27.12.2007р. між нею та ПАТ «Сведбанк» було укладено споживчий кредитний договір на купівлю житлової нерухомості № 0706/1207/45-004, за умова якого нею було отримано в касі банку кредитні кошти в розмірі 656500,00 грн. 25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк » та ПАТ «Сведбанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором за кредитними договором № 0706/1207/45-004 від 26.12.2007 року, за яким вона є позичальником. Умови договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, які б передбачали порядок оплати договору, порядку набуття прав вимоги та переліку позичальників, за якими було передано права вимоги, в договорі відсутні. Таким чином, на її думку, між сторонами не підписувалися Додаток І (перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги), Акт приймання-передачі кредитних файлів, Акт приймання-передачі прав вимоги до договору, що в свою чергу свідчить про недійсність цього договору в частині вимог до неї, як позичальника ПАТ «Сведбанк». Вважає, що договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 25.05.2012 року за своїми умовами є договором факторингу. Надалі, в обґрунтування підстави того, що законодавством заборонено передачу прав вимоги до фізичної особи, зазначила, що згідно ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" операції з факторингу належать до фінансових послуг. Статтею 21 цього ж Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Відповідно до п.1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011р. № 1070/2011, відповідач-2 здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах, визначених законодавством, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним [PERSON] України. Повноваження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України були визначені в Положенні про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженому Указом Президента України від 04.04.2003 р. № 292, яке діяло на момент прийняття оскаржуваного розпорядження. Так, відповідно до абз.2 п.1 Положення Держфінпослуг - це спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Згідно з ст. З Закону відносини, що виникають у зв'язку з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг споживачам, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, а також прийнятими згідно з цими законами нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.2 ст. 5 зазначеного Закону виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно п. 13 Положення "Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг", затвердженого Указом Президента України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання. Згідно п.п. 1, 2 розпорядження "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" № 231 від 3 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389, до фінансової послуги факторингу7 віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне у майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Таким чином, розпорядженням Нацкомфінпослуг №231 від 03.04.2009 р., яке було чинним на день укладення спірного договору про відступлення прав вимоги, було обмежено коло осіб, щодо яких законодавством було передбачено укладення договорів про відступлення права грошової вимоги. Розпорядженням чітко було встановлено можливість відступати права вимоги виключно до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. що свідчить про незаконність умов договору в частині відступлення вимог до боржника-фізичної особи. На підставі викладеного, посилаючись на ч. 1, 4, 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України, просить суд визнати недійсним в частині передачі прав за кредитним договором № 0706/1207/45-004 від 26.12.2007 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та нею, договір купівлі-продажу прав вимоги за від 25 травня 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1306, 1307. В процесі розгляду справи позивач, не змінюючи коло осіб-учасників процесу, предмету позову та його підстав, надав суду уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що в наслідок внесення змін до статуту, ПАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на ПАТ «Омега Банк». Державна реєстрація вказаних змін до установчих документів проведена 28 травня 2013 року. Відповідно до постанови Правління НБУ від 06 липня 2015 р. № 437 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ОМЕГА БАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 06 липня 2015 р. № 127. "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ОМЕГА БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ОМЕГА БАНК" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ОМЕГА БАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 06 липня 2015 р. до 05 липня 2016 р. включно. Таким чином, ПАТ "Омега Банк" в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Омега Банк" [PERSON] с правонаступником ПАТ "Сведбанк". В суді представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позивних вимог заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Всебічно і повно з»ясувавши обставини справи, об»єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з матеріалами справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] (далі Позичальник, Позивач) було укладено кредитний договір № 0706/1207/45-004 (далі Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 130 000,00 дол. США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 27.12.2007 року по 27.12.2029 рік. (а.с. 5-9) 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено [PERSON] купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (далі - [PERSON] купівлі-продажу прав вимоги за кредитами), відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. (а.с. 9-12) Таким чином,

Outcome: dismissed