Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач 26.12.2014 року звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в сумі 173 878,47 доларів США, 32 949,28 грн. та судових витрат. Вимоги мотивовані тим, що 24 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 34\\П\\36\\2008-840, відповідно до якого банк надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 164 916 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 12,99 % річних. 24 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки до кредитного договору № 34/П/36/2008-840 від 24.03.2008 року. 24 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки до кредитного договору № 34/П/36/2008-840 від 24.03.2008 року. Банк свої зобов'язання перед [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору виконав у повному обсязі. Проте [PERSON] порушує взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором, умови договору не виконує. У зв'язку з виникненням боргу по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач повідомляв відповідачів про факт виникнення заборгованості та про обов'язок її сплати, проте останні не виконали пропозицію банку. Через невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договром станом на 08.12.2014 року заборгованість перед позивачем становить 176 000,71 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 2 732 535,98 грн., яка складається із заборгованості за непогашеним кредитом в сумі 154 826,82 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 2 403 796,31 грн., несплачених відсотків у розмірі 19 051,65 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 295 790,39 грн., та пені за прострочення строків виконання зобов'язання у розмірі 2 122,24 дол. США., що еквівалентно по курсу НБУ 32 949,28 грн. За результатами розгляду заявлених вимог рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову (а.с. 191-195, т. 1). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2015 року скасоване та постановлене нове, яким позов було задоволено частково (а.с. 9-11, т.2). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 року скасовані, справа передана на новий розгляд (а.с. 58-60, т.2). У ході розгляду справи представником позивача була подана уточнена позовна заява за вимогами якої просить на користь ПАТ «КБ «Надра» стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за договором № 34\\П\\36\\2008-840 від 24.03.2008 року в сумі 173 878,47 доларів США та 32 949,28 грн.; стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за договором № 34\\П\\36\\2008-840 від 24.03.2008 року в сумі 173 878,47 доларів США та 32 949,28 грн. та стягнути з відповідачів в рівних частинах витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. (а.с. 94-97, т. 2). Представник позивача в судове засідання не з'явився, представник ПАТ «Комерційний банк «Надра» Белінський В.А. суду подав заяву з проханням розглянути справу без участі представника банку, в заяві вказав, що позов підтримує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов з уточненими вимогами підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 24 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра», яке змінило найменування на ПАТ «Комерційний банк «Надра», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 34\\П\\36\\2008-840, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 164 916 дол. США зі сплатою 12,99 % на місяць строком користування коштами до 11.03.2033 року (а.с. 9-13, т.1). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.5 кредитного договору обумовлено, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,8 % від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.1. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії. Пунктом 4.3.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку визначених п. п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3 цього договору. Відповідно до пунктів 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3 кредитного договору, щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 1 874,62 дол. США. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1 цього договору платежі безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 79407515 тарифного пакету у порядку передбаченому п. 3.3.3 шляхом сплати мінімального необхідного платежу у валюті Кредиту. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п.п. 3.3.1. цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Згідно п. 5.2 кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Про виплату позивачем відповідачу [PERSON] кредитних коштів у визначеному договором розмірі свідчать заява на видачу готівки № 746 від 24.03.2008 року на суму 162 000 дол. США, що в еквіваленті 818 100 грн., з підписом позичальника про отримання коштів (а.с. 35, т.1), валютний меморіальний ордер № 1 від 24.03.2008 року на суму 2 916 дол. США з призначенням платежу: одноразова комісія за видачу кредиту, відповідно п. 1.5 кредитного договору (а.с. 98, т.2) та виписка по рахунку за кредитним договором про перерахування вказаних сум, що загалом становить 164 916 дол. США. Враховуючи положення п. 1.5 кредитного договору (162 000,00 дол. США : 100 х 1,8 (%) = 2 916,00 дол. США), зазначена сума є комісією по розрахункам за даним кредитним договором. За положеннями статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України, використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 р. № 15-93 та Закон України "Про банки та банківську діяльність", на підставі яких діяв банк при укладенні кредитного договору. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент, а статтями 47, 49 даного закону визначено, що банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Судом встановлено, що на час укладення кредитного договору ВАТ КБ «Надра» мало банківську ліцензію видану Національним банком України № 21 від 23.08.2002 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», дозвіл Національного банку України № 21-2 від 04.11.2005 року та додаток до дозволу № 21-2 від 04.11.2005 року (т. 2, а.с. 89-91). У забезпечення кредитних зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем [PERSON] 24 березня 2008 р. був укладений договір поруки, за умовами якого остання, як поручитель, зобов'язалась перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 34\\П\\36\\2008-840 від 24.03.2008 року (т. 1 а.с. 14-15). Крім цього, 24 березня 2008 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого останній, як поручитель, зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (т. 1 а.с. 16-17). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно умов укладених договорів поруки, а саме п. 1.2., поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Пунктом 1.4. договорів поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. З матеріалів справи убачається, що у п. 1.2.1 кредитного договору, яким визначена відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 12,99 % на місяць, допущено технічну описку та фактично розмір відсоткової ставки становить 12,99 % на рік, як і зазначено у позовній заяві. Вказаний факт підтверджується, зокрема, договорами поруки від 24.03.2008 року, у пункті 1.1 яких зазначено, що поручителі поручаються перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 34\\П\\36\\2008-840 від 24.03.2008 року, в тому числі сплати відсотків за користування кредитним коштами із розрахунку 12,99 % річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360), а також підтверджується розрахунком заборгованості, де зазначено, що ставка процентів становить 12,99 % річних (а.с. 6-8, 14-17, т. 1). Відповідачем [PERSON] були порушені умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 08.12.2014 року позивачем нарахована заборгованість у розмірі 176 000,71 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ (станом на 08.12.2014 року за 1 дол. США - 15,525710 грн.) 2 732 535,98 грн., яка складається із заборгованості за непогашеним кредитом в сумі 154 826,82 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 2 403 796,31 грн., несплачених відсотків у розмірі 19 051,65 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 295 790,39 грн. та пені відповідно п. 5.2 кредитного договору за прострочення строків виконання зобов'язання за період з 08.12.2013 року по 07.12.2014 року у розмірі 2 122,24 дол. США., що еквівалентно по курсу НБУ 32 949,28 грн., яку позивач просить стягнути у гривнях. На адресу відповідачів позивачем надсилались досудові вимоги від 16.12.2014 року з пропозицією виконання зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки, однак кошти сплачені не були (а.с. 18-20, т. 1).. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У матеріалах справи наявні заперечення проти позову у яких представник відповідачів зазначає, що заявлена до стягнення ціна позову не відповідає дійсності, оскільки станом на 14.01.2014 року [PERSON] за кредитним договором сплатив кошти на загальну суму 131 575 дол. США, включаючи відсотки, тому залишок заборгованості за кредитом станом на 08.12.2014 року складає 39 793,24 дол. США, а саме: залишок заборгованості за кредитним договором 33 341 дол. США, несплачені відсотки - 4 330 дол. США та пеня - 2 122,24 дол. США (а.с. 87-89, 90-134, т. 1). Отже, виходячи з вказаного розрахунку, представником відповідачів вся сума сплачених кредитних коштів зарахована по погашенню тіла кредиту без врахування зобов'язань позичальника відповідно умов договору по сплаті відсотків, а саме від суми отриманого кредиту 164 916 дол. США віднято загальну суму сплачених коштів 131 575 дол. США та різницю 33 341 дол. США зараховано, як залишок боргу за кредитним договором, що суперечить умовам укладеного правочину. У зв'язку з цим вказані заперечення суд до уваги прийняти не може, оскільки, як убачається із наданого ПАТ «КБ «Надра» розрахунку заборгованості на кредитним договором, позивачем були враховані сплачені [PERSON] у рахунок погашення кредиту грошові кошти на загальну суму 131 628,77 дол. США, що включає: тіло кредиту 10 089,18 дол. США, відсотки по кредиту - 121 511,67 дол. США та пеню - 27,92 дол. США, при цьому останній платіж був здійснений 14.01.2014 року (а.с. 6, т.1). Відповідно п. 1.3.1. кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99 % на місяць. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Як зазначено вище, п. п. 1.4, 3.3.1 кредитного договору обумовлено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 874,62 дол. США, кредит надається строком до 11 березня 2033 року. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З урахуванням зазначеного, позивачем з відповідачів достроково стягується заборгованість за кредитним договором. При розв'язанні спору, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, суд приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15, згідно якого якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України із кожного з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави по 1218 грн. (а.с. 5, т.1).

Outcome: approved