Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 червня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що свідчить актовий запис №775. Від спільного подружнього життя в них народилися діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказує на те, що спільне життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на життя, вони втратили одне до одного почуття любові та взаємоповаги. Між ними постійно виникають суперечки, скандали, які стали причиною розпаду сім`ї. Вказує на те, що їхня сім`я на сьогоднішній день існує формально, подружніх стосунків ми не підтримуємо близько двох місяців. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим. Крім цього посилається на те, що діти проживають із нею та знаходяться на її утриманні. Між ними не досягнено згоди про розмір добровільної сплати аліментів. Вказує на те, що їй відомо, що у відповідача стан здоров`я задовільний, інших дітей у нього немає, на його утриманні не знаходяться непрацездатні батьки, діти. Зазначене може бути підтвердженно самим відповідачем в судовому засіданні, їй невідомо про місце роботи відповідача, але відповідач має нерегулярний мінливий дохід. Зазначене може бути підтверджено самим відповідачем в судовому засіданні. Просить суд розірвати шлюб, між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн на кожну дитину в загальному розмірі 4000 (чотири тисячі) грн., але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи з дати пред`явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка надала суду пояснення згідно позовних вимог, які підтримала у повному обсязі, та просить не надавати термін для примирення. Відповідач в судовому засіданні визнав позов у повному обсязі, згідний сплачувати аліменти на дітей, на примирення не згідний. За ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду немає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.06.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 775 сторони по справі уклали шлюб. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.02.2012 року [PERSON] [INFO] являється дитиною сторін по справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.11.2015 року [PERSON] [INFO] являється дитиною сторін по справі. Судом встановлено, що згідно довідки №22д/5913 від 25.07.2019 року виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади м Чернівці за адресою м.Чернівці вул. Сибірська, 2, зареєстровано: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Згідно ст.109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ст.113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони по справі разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Подружнє життя не склалося, шлюбні відносини припинені. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.51, ст.52 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні. Відповідно до ч.3 ст.11 розділу III Закону України Про охорону дитинства - предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст.150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України (із змінами в редакції Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року) - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 липня 2018 року - 1559 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (із змінами в редакції ЗаконуУкраїни №2475-VIIIвід 03.07.2018року)-розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ст.264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. По скільки вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), а тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 704,80 грн. Крім того, суд роз`яснює сторонам положення ст.192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, інших дітей на утриманні відповідач не має, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн на кожну дитину в загальному розмірі 4000 (чотири тисячі) грн., але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи з дати пред`явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача не буде обтяжливим для відповідача. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст.141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь держави, а щодо позовних вимог про розірвання шлюбу відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Крім цьогор відповідно до ст. 142 ЦПК у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved