Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] кредитного договору № 770/42-71-08 від 17.07.2008 р. останній були надані грошові кошти в розмірі 36 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних на строк до 10.07.2033 р. Відповідач [PERSON] зобов'язувалася погашати кредит та сплачувати відсотки. Згідно договору поруки № 770/43-450-08 від 17.07.2008 р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] останній взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати солідарно за виконання договору кредиту відповідачем [PERSON] З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту позивач та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки, згідно якого, остання надала в іпотеку належне їй майно, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, умови кредитного договору порушені, зобов'язання по договору відповідач належним чином не виконує, в результаті чого станом на 05.05.2016 р. заборгованість за договором кредиту становить 2 282 635,27 грн. з яких: 907 030,12 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 975 737,61 грн. - заборгованість нарахованих процентів за користування кредитом; 449 867,53 грн. - заборгованість нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту та нарахованих процентів, а тому, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру загальною площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання право власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк». В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, з мотивів викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно Договору кредиту № 770/42-71-08 від 17.07.2008 р. ПАТ "Укрсоцбанк" надав [PERSON] грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 36 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.07.2033 року. Позивач виконав свої зобов'язання згідно з умовами договору кредиту та видав [PERSON] кредит в розмірі 36 000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання не виконуються, внаслідок чого, виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 05.05.2016 р. складає 2 282 635,27 грн., з яких: 36 000,00 дол. США, що еквівалентно 907 030,12 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 36 742,50 дол. США, що еквівалентно 975 737,61 грн. - заборгованість нарахованих процентів за користування кредитом; 449 867,53 грн. - заборгованість нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту та нарахованих процентів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст. 629 ЦК України,договір є обов'язковим для виконання сторонами. За нормами ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язанння (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно договору поруки № 770/43-450-08 від 17.07.2008 р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] останній взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати солідарно за виконання договору кредиту відповідачем [PERSON] З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали іпотечний Договір № 770/76-517-08 від 17.07.2008 року, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку банку у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, наступне нерухоме майно: двохкімнатну квартиру загальною площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного з громадянином [PERSON] та [PERSON] та посвідченому одночасно з цим іпотечним договором приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. 17 липня 2008 року за реєстром № 3095, зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів 17 липня 2008 року за № 3027359, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру правочинів № 6247200 від 17.07.2008 року. За умовами ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. В силу ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно з п. 12.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, умови іпотечного договору містять відповідне застереження, що надає позивачу право набуття права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також Верховним Судом України у Постанові від 11 грудня 2013 року по справі №6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу і шляхом права власності на предмет іпотеки, згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Як вбачається з іпотечного [ADDRESS], має загальну площу - 42,90 кв. м., та житлову площу - 28,3 кв. м. За змістом ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України). Відтак мораторій, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» підлягає відстроченню. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року №6-57цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи, що відповідач отримав кредит в іноземній валюті під іпотеку житла, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м., а також те, що непогашена заборгованість перед банком складає 2 282 635,27 грн., суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру № 21, загальною площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON], шляхом визнання за іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатної квартири № 21, загальною площею 42,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з початковою ціною 2 282 635,27 грн., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 770/42-71-08 від 17.07.2008 р. в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ, що станом на 05.05.2016 р. становить 2 282 635,27 грн. При цьому, слід зазначити, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» підлягає відстроченню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно судовий збір у розмірі 34 239,52 грн.

Outcome: partial