Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, з якого вбачається, що 11 грудня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачем отримано кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за користуванням кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, відсотки не сплачував, у зв'язку з чим, станом на 30 квітня 2016 року виникла заборгованість в сумі 27520, 69 грн, яка складається: з заборгованості за кредитом 2659,50 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 20062,59 грн; заборгованості за пенею та комісією 3250,00 грн; крім того, позивач на підставі п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, просить стягнути з відповідача 250 грн штрафу (фіксована частина) та 1298,60 грн штрафу (процентна складова). Окрім того, просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1378 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що відповідач отримав картку у 2007 році, умови кредитування не містять підпису відповідача, строк позовної давності пропущено, строк користування карткою сплив у 2014 році, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно наданих суду заперечень, відповідач зазначає. що у матеріалах справи відсутня пам"ятка клієнта, яка є складовою частиною договору про надання банківських послуг та у якій сторонами договору погоджуються такі істотні умови договору, як - строки і порядок погашення за кредитом, в тому числі і розмір та порядок нарахування щомісячного платежу у разі встановлення мінімального обов"язкового платежу, вид та строк дії кредитної картки. Отже, позивачем не надано необхідних доказів на підтвердження розміру заборгованості по кредиту. Умови кредитування, надані позивачем, не містять підпису відповідача. Згідно п. 8.6 Умов передбачений розмір штрафу 500 грн + 5% від суми позову. В той же час у позові позивач посилається на даний п. 8.6 Умов та просить стягнути на користь позивача штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову. Також відповідач зазначає, що строк дії платіжної картки миттєвого випуску становить 4 роки, що свідчить про перевипуск первинної платіжної картки від 11.12.2007 року. Дія картки миттєвого випуску закінчилась в грудні 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у травні 2016 року. Автомитичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов"язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов"язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Отже. позов був поданий із пропуском строку позовної давності (строк позовної давності сплив у грудні 2014 року). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, мотивуючи своє рішення наступним чином. Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року відповідач заповнив заяву на отримання кредиту; згідно підпису [PERSON] на звороті заяви, він ознайомлеий з Умовами та правилами надання банківських послуг 11 грудня 2007 року (а.с. 6). Як вбачається зі вступу до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ "КБ "Приватбанк", форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів (а.с. 7 - 12). З письмових матеріалів справи вбачається, що банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % за користуванням кредитом, на умовах, визначених договором (а.с. 6). Отже доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено розмір заборгованості необґрунтовані, оскільки відповідач [PERSON] власноручним підписом виявив свою згоду на укладення договору № б/н від 11.12.2007 року, відповідно до якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до виписки по кредитному картковому рахунку, відкритому на імя відповідача [PERSON] (а.с. 48 - 54) вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, оскільки неодноразово отримував готівкові кошти та здійснював погашення кредитної заборгованості. Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову. Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо того, що умови та правила, які надані позивачем у додатках до позову, не відповідають умовам та правилам, які надавались відповідачу для ознайомлення, враховуючи позовну вимогу про стягнення штрафу у розмірі 250 грн, оскільки це право позивача вимагати стягнення штрафу у меншому розмірі, ніж це передбачено договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та неустойки. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідач не заперечує, що не виконував належним чином зобов"язання, у зв"язку з чим прострочив повернення запозичених коштів. Станом на 30 квітня 2016 року згідно розрахунку позивача у відповідача виникла заборгованість в сумі 27520, 69 грн, яка складається: з заборгованості за кредитом 2659,50 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 20062,59 грн; заборгованості за пенею та комісією 3250,00 грн; крім того, позивач на підставі п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, просить стягнути з відповідача 250 грн штрафу (фіксована частина) та 1298,60 грн штрафу (процентна складова) (а.с. 3 - 5). Стосовно позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» штрафів: 250 грн штраф (фіксована частина), 1298,60 грн штраф (процентна складова), слід зазначити, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення штрафу у розмірі 1298,60 грн, враховуючи наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3250,00 грн. Тобто, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Отже, враховуючи вищезазначене в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення зі [PERSON] на користь банку 1298, 60 грн - штрафу (процентна складова) слід відмовити. Що стосується клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, то воно задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Разом з тим, пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Відповідно до інформації, яка була надана ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», первинна картка № 1449605338986805 мала термін дії до 30 квітня 2011 року; 12 серпня 2011 року кредитну карту було перевипущено на кредитну карту № 4149605380660399 терміном дії до 30 квітня 2015 року; вказані кредитні картки є кредитними картками - кредитка "Універсальна" (а.с. 45). Як вбачається з виписки за карткою, наданою на запит суду (а.с. 48 - 54), та розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.12.2007 року (а.с. 3 - 5), відповідач у період з 05 січня 2008 року по 12 жовтня 2013 року неодноразово здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, а саме - 05 січня 2008 року, 07 лютого 2008 року, 09 лютого 2008 року, 06 березня 2008 року, 15 березня 2008 року, 01 квітня 2008 року, 12 травня 2008 року, 17 червня 2008 року, 08 липня 2008 року, 22 липня 2008 року, 16 серпня 2008 року, 29 серпня 2008 року, 30 вересня 2008 року, 29 жовтня 2008 року, 27 листопада 2008 року, 26 грудня 2008 року, 13 лютого 2009 року, 27 лютого 2009 року, 28 квітня 2009 року, 28 травня 2009 року, 27 червня 2009 року, 28 липня 2009 року, 28 серпня 2009 року, 28 вересня 2009 року, 28 жовтня 2009 року, 28 листопада 2009 року, 26 грудня 2009 року, 29 січня 2010 року, 26 лютого 2010 року, 10 квітня 2010 року, 29 квітня 2010 року, 26 травня 2010 року, 25 червня 2010 року, 24 липня 2010 року, 25 серпня 2010 року, 27 вересня 2010 року, 23 жовтня 2010 року, 31 грудня 2010 року, 07 лютого 2011 року09 березня 2011 року, 13 квітня 2011 року, 22 квітня 2011 року, 09 червня 2011 року, 12 липня 2011 року, 14 липня 2011 року, 22 вересня 2011 року, 24 жовтня 2011 року, 04 листопада 2011 року, 24 листопада 2011 року, 23 грудня 2011 року, 04 лютого 2012 року, 24 лютого 2012 року, 24 березня 2012 року, 25 квітня 2012 року, 25 травня 2012 року, 19 червня 2012 року, 18 серпня 2012 року, 21 вересня 2012 року, 22 листопада 2012 року, 21 лютого 2013 року, 12 жовтня 2013 року. Останній платіж відповідач здійсненив 12 жовтня 2013 року (а.с. 5). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі є останнім днем місяця, указаного на картці (поле MONTH). Аналогічні правові висновки викладені у Постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа №6-103цс14), від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134цс14), від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Згідно з п.5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення кредиту по платіжним картам без встановлення мінімального обовязкового платежу, проводиться у наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць. Зважаючи на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулись до суду за захистом свого порушеного права 27 травня 2016 року, строк дії картки встановлений до 30 квітня 2015 року, у період з 05 січня 2008 року по 12 жовтня 2013 року відповідач досить регулярно здійснював погашення заборгованості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності у даному випадку. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково щодо стягнення зі [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.12.2007 року станом на 30 квітня 2016 року у розмірі 26 222 (двадцять шість тисяч двісті двадцять дві) грн 09 коп, яка складається: з заборгованості за кредитом 2659,50 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 20062,59 грн; заборгованості за пенею та комісією 3250,00 грн; 250 грн штрафу (фіксована частина). В частині стягнення штрафу у розмірі 1298, 60 грн (процентна складова) слід відмовити. Відповідно до ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідача належить стягнути також судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1312,\~96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved