Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 11 червня 2009 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 2-1169, та скасувати рішення Комунального підприємства Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області "Комунальна служба реєстрації речових прав" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38619125 від 08 грудня 2017 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на даний житловий будинок. В обґрунтування позову зазначав, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , його матір`ю була [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із Ѕ частки житлового будинку та Ѕ частки погребу, що складає одне ціле з будинком, а також Ѕ частки колодязя, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на Ѕ частку цього майна [PERSON] набула на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-4560/09 та додаткового рішення суду від 17 березня 2010 року у цій же справі, що набрали законної сили, якими за [PERSON] визнано право власності на вказане вище нерухоме майно. Цими ж рішеннями суду за відповідачем [PERSON] визнано право власності на іншу Ѕ частку зазначеного житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами. Однак, не дочекавшись рішень суду з приводу спірного майна, [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] весь житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що 11 червня 2009 року ними укладено договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 2-1169. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] права укладати договір дарування всього житлового будинку не мав, оскільки не був його єдиним власником, укладений між ним та [PERSON] договір дарування будинку від 11 червня 2009 року суперечить вимогам закону, тому згідно із вимогами ст. ст. 203, 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Лукацька Л.Г. у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Скопич М. у судовому засіданні позов визнали частково, проти визнання недійсним договору дарування від 11 червня 2009 року на Ѕ частку житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , не заперечували, вказуючи на те, що дарувати іншу Ѕ частку цього майна відповідач [PERSON] має право. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що на час укладення ним договору дарування він був єдиним власником спірного житлового будинку, померла [PERSON] ніякого відношення до спірного житлового будинку не має. Третя особа Комунальне підприємство Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області "Комунальна служба реєстрації речових прав" до суду не з`явилося, подало до суду заяву, у якій просило суд розглянути справу за відсутності їх представника. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , який звернувся до суду в інтересах сина з цим позовом, матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 21 березня 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області серії [NUMBER] . [INFO] матір цієї дитини [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого 26 листопада 2012 року виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке складається з Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , Ѕ частки погребу, що складає одне ціле із будинком, а також Ѕ частки колодязя, що знаходиться за цією ж адресою. Судом встановлено, що 25 вересня 2008 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області за відповідачем [PERSON] у порядку спадкування за законом було визнано право власності на житловий будинок із надвірними будівлями (погріб, колодязь, огорожа), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 21 жовтня 2009 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області зазначене рішення суду у вказаній справі скасовано за заявою [PERSON] , яка діяла у своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , у зв`язку із нововиявленими обставинами, призначено справу до судового розгляду. 18 грудня 2009 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області частково задоволено позов [PERSON] та частково задоволено зустрічний позов [PERSON] , визнано за кожним із них право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . 17 березня 2010 року додатковим рішенням суду за кожним із них визнано право власності на Ѕ частку погребу, що складає одне ціле із будинком, та Ѕ частку колодязя. 11 червня 2009 року [PERSON] подарував, а [PERSON] , його дочка, приняла в дар житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір дарування, який посвідчений 11 червня 2009 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Крученюком П.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-1169. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що підставою внесення до реєстру відомостей про державну реєстрацію права власності за [PERSON] права власності на житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є рішення Комунального підприємства Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області "Комунальна служба реєстрації речових прав" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38619125 від 08 грудня 2017 року. Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У ст. 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2009 року було скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2008 року, яким за відповідачем [PERSON] у порядку спадкування за законом визнано право власності на житловий будинок із надвірними будівлями (погріб, колодязь, огорожа), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , так як встановлено незаконність набуття ним права власності на даний житловий будинок у цілому. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2009 року, що набрало законної сили, за відповідачем [PERSON] у порядку спадкування визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . Враховуючи наведене, відповідач [PERSON] має право розпоряджатися лише Ѕ часткою житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір дарування зазначеного житлового будинку від 11 червня 2009 року підлягає визнанню недійсним відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки судом встановлено незаконність набуття відповідачем [PERSON] права власності на вказаний житловий будинок у цілому. Виходячи з наведеного, у зв`язку із визнання судом недійсним оспорюваного договору дарування підлягає також скасуванню рішення Комунального підприємства Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області "Комунальна служба реєстрації речових прав" від 08 грудня 2017 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved