Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. В обгрунтування позову вказує, що 04.07.2017 року між ним та відповідачем укладений договір позики грошових коштів на суму 12200,00 доларів США, відповідно до умов якого, він передав [PERSON] грошові кошти у вказаній сумі, у якості позики на строк - до 07.10.2018 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою [PERSON] підтвердив отримання та обов"язок повернення коштів в сумі 12200,00 доларів США у визначений строк. Проте в обумовлений строк позичальник кошти не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав. Окрім того, позивач, у зв`язку з простроченням відповідачем боргового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3% річних за порушення грошового зобов`язання, що становить 856,00 доларів США. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи , в судове засідання не з`явився, відзиву у встановлений строк не подав, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 04.07.2017 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 12200,00 доларів США і зобов`язався повернути грошові кошти до 07.10.2018 року, з можливістю дострокового погашення боргу. Передача коштів проведена у присутності свідка [PERSON] . На зазначеній вище розписці міститься підпис відповідача, а також вказано його прізвище та ініціали. Суд вважає доведеним факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією належним чином завіреної розписки, оригінал якої знаходиться у позивача. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розміри позик та строк їх повернення. Таким чином вказані договори позики вважаються укладеними та підлягають до виконання. Відповідно до розписки від 04.07.2017 року, позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальником виконані не були. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина першастаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки від 04.07.2017, яку позивач надав суду, свідчить про невиконане зобов`язання відповідачем, та підтверджує факт укладення договору позики. Встановивши такі обставини, оскільки оригінал боргової розписки перебуває у позивача, яку було пред`явлено суду для дослідження, і доказів повернення боргу відповідач не надав, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про повернення боргу обгрунтованими. Відповідно достатті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею193, частиною четвертою статті524 ЦК України,Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»(даліДекрет № 15-93),Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезидентифізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першоїстатті 1046 ЦК України, а також частини першоїстатті 1049 ЦК Україниналежним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику 04.07.2017 року в розмірі 12200,00 доларів США, не повернуті, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основної заборгованості за договором позики. За правилами ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Також, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, що відповідає позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної в постанові № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року. Позивач здійснив розрахунок 3% річних, який відповідачем не спростований, та який суд визнає обґрунтованим. Із зазначеного розрахунку вбачається, що розрахунок 3% річних (згідно ст.625 ЦК України) станом на 08.02.2021 здійснюється за формулою: сума боргу х 3%/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, 12200,00 доларів США *854 (кількість днів прострочення) *3/100/365, та становить 856,00 доларів США. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 13056,00 доларів США за договором позики, з яких 12200,00 доларів США - основна сума боргу, 856,00 доларів США - 3% річних за прострочення виконання боргового зобов`язання. Окрім того, враховуючи, що позивач, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 3635,00 грн. судового збору, виходячи із ціни позову 363479, 00 грн., яка визначена згідно курсу НБУ долара США - 27,84 грн. (на день подання позовної заяви до суду 12.02.2021 року) * 13056,00 доларів США. Позивач також просив стягнути із відповідача 27000,00 грн. витрат на правову допомогу. Розмір гонорару адвоката обумовлено в договорі про надання професійної правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Прокопишин і партнери", що включає в себе 18 годин надання правової допомоги. Як вбачається з акту виконаних робіт від 10.02.2021 року, Адвокатська компанія "Прокопишин і партнери" виконала, а [PERSON] прийняв роботу (правову допомогу), в обсязі необхідному для виконання зобов`язань, встановлених Договором. За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, визначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. А у рішенні Європейського суду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У частині обґрунтованості понесених позивачем витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у заявленому розмірі, суд також звертає увагу на положення ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved