Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, прийнятих судом під час розгляду справи, просив визнати незаконним розпорядження т.в.о. голови Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області від 29.12.2014 року про розірвання контракту та звільнення його з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району"; поновити його на посаді директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району; стягнути з Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2014 року до дня постановлення рішення суду; стягнути з Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області на його користь 5000 гривень завданої моральної шкоди. Зазначені вимоги позивача, які ним та його представником [PERSON] підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що 16 серпня 2010 року відповідно до укладеного контракту з Лугинською районною державною адміністрацією, розпорядженням №35-ок від 11 серпня 2010 року його, [PERSON], було призначено на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, на умовах контракту. Розпорядженням т.в.о. голови Лугинської РДА від 29.12.2014 року контракт було розірвано та звільнено його з роботи з підстав п.8 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на нього зазначеним контрактом, а саме: не подання на затвердження органу управління майном річного фінансового плану установи, квартальної, річної фінансової звітності та зростання обсягів дебіторської заборгованості установи. Вважають, що контракт було розірвано без наявності підстав, в супереч Закону, особою, яка не мала на це повноважень, звільнення проведено в порушення з нормами Положення про управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ району та Положення про територіальний центр, без належного погодження пропозицій з порушенням строків на попередження працівника про розірвання контракту. Вважають, що в порушення вимог ст.. ст.. 36,39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" позивача було звільнено т.в.о. голови районної державної адміністрації, тоді як норми зазначених статтей Закону таке право надано лише головам відповідних місцевих державних адміністрацій. Разом із тим, зазначили, що оскаржуване розпорядження прийнято т.в.о. голови райдержадміністрації без відповідних погоджень постійної депутатської комісії Лугинської районної ради, без пропозицій управління праці та соціального захисту населення, погодженої департаментом праці та соціального захисту населення облдержадміністрації. Крім того, вищезазначене розпорядження містить посилання на деякі положення нормативних документів, які втратили чинність, а саме: рішення Лугинської районної ради від 30.06.2006 року "Про делегування повноважень районній державній адміністрації". Також в розпорядженні не зазначено, які саме обов'язки позивач систематично не виконував. Щодо систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на позивача зазначеним контрактом, а саме: неподання на затвердження органу управління майном річного фінансового плану установи, то позивач та його представник вважають, що даний факт не знаходить свого підтвердження. Щодо систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на позивача зазначеним контрактом, а саме: неподання квартальної, річної фінансової звітності, то позивач та його представник вважають, що зазначена звітність підприємством подавалась до районної адміністрації та районної ради, хоча на даний час затвердженого порядку подання фінансової звітності керівником до РДА не встановлено. Щодо систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на позивача зазначеним контрактом, а саме: зростання дебіторської заборгованості, то позивач та його представник зазначили, що такої окремої підстави для звільнення та розірвання контракту з керівником не передбачено в п.24 контракту, на який є посилання в оскаржуваному розпорядженні. Крім того, позивач та його представник зазначили, що відповідач всупереч вимогам п.22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою КМУ від 19.03.1994 року №170 не попереджав [PERSON] за два тижні про дострокове розірвання контракту. Також позивач та його представник вважають, що незаконними діями відповідача [PERSON] завдано моральної шкоди. Представники відповідача позовні вимоги позивача не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю, суду пояснили, що відповідно до ст.. ст.. 36,39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрацій можуть укладати контракти із керівниками підприємств, установ, організацій комунальної власності, функції управління майном яких передані у встановленому порядку місцевим державним адміністраціям. Рішенням Лугинської районної ради від 26.11.2013 року №266 Лугинській районній адміністрації делеговано повноваження по управлінню об'єктами спільної власності територіальних громад району, в т.ч. і територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району. 16.08.2010 року Лугинською РДА в особі голови Ляшевича Ю.Д. та [PERSON] було укладено контракт про прийняття останнього на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району на період з 16.08.2010 року по 16.08.2013 року. Додатковою угодою до контракту від 16.08.2013 року термін дії контракту продовжено до 16.08.2016 року. 29.12.2015 року позивача [PERSON] було звільнено з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району відповідно до п.8 ст. 36, ст.. 47 КЗпП України, відповідно до п.п. "а", "г", "з", "и" п.24 розділу 5 контракту від 16.08.2010 року у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на [PERSON] зазначеним контрактом, а саме: не подання на затвердження органу управління майном річного фінансового плану установи, квартальної, річної фінансової звітності та зростання обсягів дебіторської заборгованості установи. Представники відповідача вважають, що позивачем не виконувались без поважних причин обов'язки, покладені на нього контрактом, що стало підставою для звільнення. Разом із тим зазначили, що доводи позивача про те, що звільнення [PERSON] проведено з порушеннями вимог ст..ст. 148,149 КЗпП України, оскільки дисциплінарне стягнення накладено без витребування письмових пояснень, перевірки та більше ніж через місяць після виявлення трудової дисципліни не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Також представники відповідача вважають, що відповідно до п. 8 ч.1 ст. 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору, а його розірвання не є дисциплінарним стягненням. Крім того, представники відповідача з приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди зазначили, що позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження факту бездіяльності відповідача, не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявності втрат немайнового характеру, що могли настати у зв'язку із бездіяльністю відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району в судовому засіданні повністю підтримав пояснення представників відповідача, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, та дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до розпорядження голови Лугинської районної державної адміністрації від 11.08.2010 року №35-ок "Про призначення [PERSON]" позивач [PERSON] був призначений на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району 16 серпня 2010 року. Пунктом 2 зазначеного розпорядження доручено управлінню економіки райдержадміністрації спільно з управлінням праці та соціального захисту населення райдержадміністрації до 20 серпня 2010 року розробити контракт для підписання з директором територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району. Таким чином, зазначене розпорядження передбачає одночасно прийняття на роботу за безстроковим і строковим договором, що суперечить вимогам чинного законодавства з праці. 16.08.2010 року Лугинською РДА в особі голови зазначеної РДА Ляшевича Ю.Д. та [PERSON] було укладено контракт про прийняття останнього на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району на період з 16.08.2010 року по 16.08.2013 року. Додатковою угодою до контракту від 16.08.2013 року термін дії контракту продовжено до 16.08.2016 року. Контракт укладений за типовою формою з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 2 серпня 1995 року №597. Слід зазначити, що територіальний центр соціального обслуговування є бюджетною установою, а не підприємством. Згідно ст.. 21 КЗпП України контракт - це особлива форма трудового договору, сфера застосування якого визначена законами України. Укладання контракту з керівниками територіальних центрів соціального обслуговування (надання соціальних послуг) не передбачено законодавством, яке регулює діяльність у сфері соціального захисту (Закон України "Про соціальні послуги"). Типовим положенням про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року №1417 (із змінами) та Положенням про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, затвердженим розпорядженням голови райдержадміністрації від 22.02.2013 року №42 також не передбачено укладання контракту з директором територіального центру. Законом України "Про місцеве самоврядування" (статті 42,43) зазначено, що одним із питань, які вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях є призначення і звільнення керівників об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, однак укладення контрактів при їх призначенні не передбачено. Законом України "Про місцеві державні адміністрації" місцевим органам виконавчої влади надані повноваження щодо укладання контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління (статті 36,39 Закону). Таким чином, зазначеним Законом передбачено право укладати контракти, тобто виступати стороною трудового договору, лише з тими категоріями керівників, застосування контрактної форми з якими визначено відповідними законами України. Тому, укладання контракту при призначенні [PERSON] директором територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району є незаконним. Звільнення директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району [PERSON] також відбулося з порушенням вимог чинного законодавства. Так, 29.12.2015 року згідно розпорядження голови Лугинської районної державної адміністрації від 29.12.2014 року №59-ок "Про розірвання контракту та звільнення з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району" позивача [PERSON] було звільнено з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району відповідно до п.8 ст. 36, ст.. 47 КЗпП України, відповідно до п.п. "а", "г", "з", "и" п.24 розділу 5 контракту від 16.08.2010 року у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на [PERSON] зазначеним контрактом, а саме: не подання на затвердження органу управління майном річного фінансового плану установи, квартальної, річної фінансової звітності та зростання обсягів дебіторської заборгованості установи. Разом із тим, звільнення [PERSON] проведено без пропозиції управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, погодженої з департаментом праці та соціального захисту населення облдержадміністрації, що є порушенням п. 10 Типового положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року №1417 (із змінами) та п.10 Положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 22.02.2013 року №42. Із копії повідомлення управління праці та соціального захисту населення Лугинської РДА від 11.03.2015 року №500 вбачається, що Лугинською РДА не погоджувалось із зазначеним управлінням звільнення з посади директора територіального центру (надання соціальних послуг) Лугинського району. Відповідно до ст.. 147 КЗпП України звільнення з роботи є дисциплінарним стягненням за порушення трудової дисципліни. Проте звільнення [PERSON] проведено з порушенням ст.. 149 КЗпП України "Порядок застосування дисциплінарних стягнень" в частині надання письмових пояснень. Також не зазначеного дату виявленого проступку, що унеможливлює перевірити дотримання строку застосування дисциплінарного стягнення (ст.. 148 КЗпП України). В судовому засіданні судом не було встановлено та представниками відповідача не було надано доказів систематичного невиконання [PERSON], як директором територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, покладених на нього вищезазначеним контрактом обов'язків. Під систематичним невиконанням трудових обов'язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником невиконання чи неналежного виконання без поважних причин обов'язків після того, як до нього вже застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Це також зазначено у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів". Тобто, систематичне невиконання трудових обов'язків можливе лише тоді, коли до працівника протягом року вже застосовувались дисциплінарні або громадські стягнення. Якщо він систематично не виконує свої трудові обов'язки, але до нього дисциплінарні або громадські стягнення не застосовувались, то він не може бути звільнений за систематичне невиконання трудових обов'язків. Крім того, всупереч вимогам п.22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою КМУ від 19.03.1994 року №170 відповідач не попереджав [PERSON] за два тижні про дострокове розірвання контракту. Як вбачається з розпорядження голови районної державної адміністрації від 29.12.2014 року № 59-ок [PERSON] було звільнено з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, зокрема, відповідно до п.п. "г" та "и" п.24 розділу 5 контракту від 16.08.2010 року, а саме: не подання на затвердження органу управління майном річного фінансового плану установи, квартальної, річної фінансової звітності. Разом із тим, можливою підставою для звільнення керівника (згідно п.24 контракту) є: п.п. "г" - у разі неподання на затвердження Органу управління майном річного фінансового плану установи; п.п. "и" - у разі неподання Органу управління майном квартальної та річної фінансової звітності. В запереченні Лугинської РДА від 16.02.2015 року №5-03/99 зазначено, що із копії листа відділу економічного розвитку, інфраструктури і торгівлі Лугинської РДА від 22.12.2014 року № 206 слідує, що протягом 2013-2014 років звіти про виконання показників ефективності використання комунального майна, а також майнового стану територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, квартальні і річні фінансові звіти до відділу економічного розвитку, інфраструктури і торгівлі Лугинської РДА не надходили. Зазначене також підтверджується копією повідомлення відділу економічного розвитку, інфраструктури і торгівлі Лугинської РДА від 22.12.2014 року № 206, що додане до матеріалів зазначеної справи. Разом із тим, із копії зазначеного повідомлення не вбачається, що [PERSON], як директором територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, Органу управління майном ( Лугинській РДА) не подавався на затвердження річний фінансовий план установи. Представниками відповідача на підтвердження зазначеного в судовому засіданні також не було надано відповідних доказів. Згідно п.7 Контракту від 16.08.2010 року керівник подає в установленому порядку райдержадміністрації квартальну та річну фінансову звітність. Однак, в судовому засіданні судом не було встановлено та представниками відповідача не було надано доказів того, що такий порядок надання фінансової звітності керівником до РДА встановлений та затверджений РДА. Крім того, в розпоряжені голови Лугинської районної державної адміністрації від 29.12.2014 року №59-ок "Про розірвання контракту та звільнення з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району" не зазначено за який рік [PERSON] не подавався на затвердження органу управління майном річний фінансовий план установи, квартал якого року та річна фінансова звітность за який рік не подавалась останнім Лугинській РДА. В контракті (підпункті "з") п.24 зазначено, що керівник може бути звільнений з посади, а контракт може бути розірваний з ініціативи райдержадміністрації у разі коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості установи, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) установи. Згідно копії довідки управління фінансів Лугинської РДА "Про перевірку правильності планування та використання коштів на утримання територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян" від 17,18.12.2014 року станом на 01.12.2014 р. дебіторська та кредиторська заборгованість по загальному фонду відсутня. Разом із тим, в судовому засіданні судом не було встановлено та представниками відповідача не було надано доказів зростання обсягів дебіторської заборгованості територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району у трьох звітних кварталах протягом календарного року, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) установи. Як вбачається з розпорядження голови районної державної адміністрації від 29.12.2014 року № 59-ок [PERSON] було звільнено з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, зокрема, " та зростанням обсягів дебіторської заборгованості установи". В зв'язку із цим, необхідно зазначити, що такої окремої підстави для звільнення та розірвання контракту не передбачено п.24 розділу 5 контракту від 16.08.2010 року. Відповідно до приписів ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно приписів ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що позивача звільнено з роботи незаконно і він підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналізуючи викладене в сукупності суд приходить до висновку, що незаконним звільненням з роботи позивачу була заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд виходить з глибини душевних страждань позивача, ступеня втрати нормальних життєвих зв'язків та відшуканням додаткових зусиль для організації свого життя, їх тривалості, при цьому виходить із засад розумності та вимог справедливості і вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню в сумі 500 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Що стосується вирішення спору в частині стягнення на користь [PERSON] з Лугинської РДА середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, то суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити, виходячи із наступного. Як зазначено вище, [PERSON] прийнятий на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, який має статус юридичної особи, має самостійний баланс, печатку, штатний розпис та фонд оплати праці. Згідно довідки про заробітну плату № 17 від 28.02.2015 року нарахування та отримання заробітної плати [PERSON] відбувалося у територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, з яким існували трудові відносини, а тому на думку суду стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу поновленому на роботі працівнику необхідно проводити з установи, де фактично цей заробіток виплачувався, а саме територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, а не з Лугинської РДА. Однак, в позовній заяві позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу саме із Лугинської РДА. Зазначені вимоги позивачем та його представником були підтримані також і в судовому засіданні. Посилання представника відповідача (доповнення до заперечення на позовну заяву від 23.02.2015 року №5-03/276) на те, що позивач звернувся до суду з пропущенням одномісячного строку звернення до суду, передбаченого ст.. 233 КЗпП України, в зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити (з підстави пропуску місячного строку звернення до суду) судом не береться до уваги, оскільки зазначене спростовується повідомленням Центру поштового зв'язку №2 Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 27.02.2015 року №01-22/1, згідно якого рекомендований лист №1150100144579 від [PERSON] прийнятий у ВПЗ Коростень-1 28.01.2015 року. Згідно ч.6 ст. 70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку. Враховуючи те, що позивач про своє звільнення дізнався 29.12.2014 року, а звернувся до суду 28.01.2014 року, тому суд вважає, позивач звернувся в межах одномісячного строку звернення до суду, передбаченого ст.. 233 КЗпП України. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача Лугинської РДА на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 16,74 грн.

Outcome: partial