Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго», звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за опалення, відповідно до ст. ст. 67,68 ЖК України та ст. ст. 80, 509, 525, 639 п.2 ЦК України, ст. 166 п.2 ЦПК України, просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за опалення у розмірі 29330, 69 грн, а також судовий збір у розмірі 1762 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач являється абонентом КП «Білгород -Дністровськтеплоенерго», яке надає послуги з опалення оселі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем послуги належним чином не сплачувались, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2018 року становила 29330, 69 грн. 06 листопада 2018 році КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго» звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника заборгованості за опалення, однак Білгород-Дністровський міськрайонний суд відмовив у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Таким чином за вищевказаний період відповідач повинен сплатити 29 330, 69 грн згідно тарифів на послуги за опалення для населення. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовом. 23.07.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення - задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Білгород - Дністровськтеплоенерго» заборгованість за опалення в сумі 29 330, 69\~ грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Білгород - Дністровськтеплоенерго» судовий збір в розмірі 1762 грн. /л.с.51-54/ Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду від 23.07.2019 року, відповідач надала заяву про перегляд заочного рішення від 13.08.2019 року. /л.с.62-67/. Ухвалою\~ Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2019 року, заочне рішення\~ Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2019 року, ухвалене по цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення було скасоване і призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2019 року, закрито підготовче провадження по справі та її призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надавши заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутність, у зв`язку з карантинними заходами,з позовом не згодна, мотиви своєї незгоди з позовом виклала у заяві від 13.08.2019 року, згідно якої вказала, що вона є співвласником ОСББ «Південь2». Відносини між співвласниками та правлінням базуються на підставі ч.6 ст. 13 в редакції Закону 417-8 від 14.05.2015: «…в випадках відмови співвласника сплачувати внески та платежі на утримання дому, правління має право звернутись до суду. Вказує, що це правило закріплено і в Статуті ОСББ «Південь2». Відповідач стверджує, що ОСББ виступають колективними споживачами всіх або частини житлово-комунальних послуг. Таким чином, на думку відповідача, заборгованість перед постачальником житлово-комунальних послуг, в т.ч. і постачання теплової енергії є відповідальністю співвласників ОСББ. Тому, договори можуть бути заключні тільки між постачальником послуг і споживачами таких послуг. ОСББ не несе ніякої відповідальності за дії фізичної особи, коли співвласник вирішив вийти з об`єднання на підставі поданої заяви, проте відповідач не писала такої заяви. З точки зору юристів ОСББ повинно, як юридична особа заподіяти дії по стягненню боргів з співвласників об`єднання. Також відповідач стверджує про невірні дані у розрахунку заборгованості. Вказує, що постачання послуг здійснюється на весь дім, а в додатку до позову вказана лише площа житлового приміщення. Також зазначила, що частина суми, яку вимагає заявник нарахована більше ніж за 3 роки до часу поданої заяви про видачу судового наказу, що суперечить законодавству. З урахуванням відомостей розрахункової книжки, квитанцій, вважає, що на момент подачі заявником позову борг згідно ст. 257 ЦКУ повинен складати 5141,68 грн. Позивач же в свою чергу надав клопотання від 24.10.2019 року ,в якому вказав, що з ствердженнями відповідача не згоден, так як розрахунок заборгованості, який був станом на 01.10.2018 року, при зверненні до суду з позовом містить повністю вірні дані, де чітко враховані суми, що сплачувала відповідач та роздруківка з абонентської бази КП «Білгород-Дністровсктеплоенерго», де вказано борг та сплата боргу [PERSON] . Також позивач у своєму клопотанні від 04.12.2019 року вказував, що неправильним є ствердження відповідача, що ОСББ «Південь-2» виступають як колективні споживачі, адже умови укладання та виконання договору вказуються в статуті ОСББ, але в статуті ОСББ «Південь2» від 30.10.2016 року відсутні дані про такий договір, так як він укладається між виконавцем комунальних послуг і споживачем /тобто з кожним окремим співвласником ББ», тому договори між споживачами та КП «БДТЕ» індивідуальні. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, відповідно наданих клопотань, за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач являється абонентом КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго",\~ яке надає послуги з опалення оселі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . /л.с. 9/ Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань з оплати послуг з опалення оселі, за відповідачем утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за опалення відповідача, складеного начальником абонентського відділу КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», станом на 01.10.2018 року заборгованість за опалення відповідача складає 29330, 69 грн. Відповідач у своїй заяві від 13.08.2019 року, посилаючись на ст. 22 Закону 2866 та Статут ОСББ «Південь2» вважала, що вказане ОСББ виступає колективним споживачем даних комунальних послуг. Так, у відповідності до ч.1,7 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень. Спростовуючи ствердження відповідача з вказаного питання, позивачем приєднано довідку з КП «Білгород - Дністровськтеплоенерго», згідно якої ОСББ «Південь-2» за адресою: [ADDRESS] було підключено до централізованого опалення до травня 2000 року. Розрахунки здійснювались з юридичною особою ОСББ «Південь2». З травня\~ 2000 року по жовтень 2005 року будинок користувався автономним опаленням. З листопада 2005 року будинок підключено до КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», укладені договори з кожним споживачем індивідуально і розрахунки здійснюються по розрахунковим книжкам. Окрім того, в якості надання доказів наведених стверджень, позивачем приєднано копію Договору № 1863 про надання послуг теплопостачання та плату спожитих послуг, укладений між КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» та [PERSON] 22.08.2005 року. Також спростовуючи ствердження відповідача, позивачем приєднано до матеріалів справи копію Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Південь2»/нова редакція/ від 30.10.2016 року, з якого не вбачається укладання колективного договору споживання усіх або частини житлово-комунальних послуг, більш того у ньому зокрема зазначається, що саме співвласник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Тож, визначена у ст. 22 Закону 2866 норма щодо ролі ОСББ виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг надає йому лише таке право, а не обов`язок, та затверджується за рішенням загальних зборів, проте у статуті ОСББ «Південь2», наявному в матеріалах справи вказаного не висвітлено. З приєднаного відповідачем до матеріалів справи Статуту ОСББ, також не вбачається жодного посилання на зобов`язання ОСББ нести колективну відповідальність за заборгованість, що утворилась внаслідок споживання послугами теплопостачання з кожним окремим співвласником ББ, на підставі укладених індивідуальних договорів. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901 ЦК України, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Вказаний правовий висновок кореспондується з постановою ВСУ від 15.03.2018 року по справі № 401/710/15-ц, провадження N 6-3193св18. Разом з тим, відповідач наполягала на сплаті нею 10 000 грн у погашення заборгованості, та приєднала копію виписок з розрахункової книжки та квитанції. Таким чином, суд, надаючи оцінку наданим доказам, вважає зауважити, що копії виписок з розрахункової книжки не оформлені належним чином, не містять підпису та печатки уповноваженої особи, яка прийняла відповідний платіж, а тому не приймаються до уваги в якості належного доказу. Щодо квитанцій слід вказати, що вони надані лише за період жовтень-грудень 2018 року та вже враховані у рахунку заборгованості відповідача /л.с.125-127/. Інші квитанції, зокрема на л.с.130-133 свідчать про оплату [PERSON] послуг /не має точної конкретизації яких саме/ на рахунок ОСББ\~ Південь2. Квитанції, зокрема на л.с.134-137 вказують на оплату послуг відповідачем вже у 2019 році, тобто вже після подання позову, що не впливають на обсяг виниклої заборгованості, адже вона не припинялась, та як вбачається з роздруківки з абонентської бази КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» вже врахована до періоду квітня 2020 року, тому дані квитанції враховуються постачальником послуг вже після нарахованого періоду заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від\~ 07.11.2018 року, відмовлено КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача та роз`яснено право позивачу звернутися до суду з вказаними вимогами у позовному порядку. /л.с. 10/ 14.01.2019 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Разом з тим, відповідач вказує, що позивач намагається з неї стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги поза межами строку позовної давності. Згідно з ч. 6 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», заборгованість власників квартир за укладеними договорами, пов`язаними з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку. Процесуальний строк, що застосовується і у випадках суперечок з приводу надання житлово-комунальних послуг, стягнення заборгованості за їх несплату тощо, встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість (в тому числі за житлово-комунальні послуги), визначається строком позовної давності. Статтею 257 Цивільного кодексу України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється: якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення вищенаведених обставин перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Статтями 264 та 265 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності в розумінні ч.2 ст.264 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нарахована, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди. В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість або це помилка робітника банку, який не вказав місяць, або особа не знала, що оплачує попередній період, із чим не згодна. У своєму правовому висновку ВСУ, викладеному у Постанові від 22.03.2017 року у справі за №\~ 6-43цс17 вказав, що: За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. У своїй заяві від 13.08.2019 року відповідач не заперечувала на факті обізнаності утворення заборгованості, але виходячи з періоду, за який просить стягнути заборгованість відповідач вказувала, що він суперечить чинному законодавству, так як заборгованість нарахована більше ніж за три роки, до моменту пред`явлення позову. З даними ствердженнями відповідача суд частково не погоджується, та вважає за необхідне вказати, що з розрахунку заборгованості можливо достовірно дослідити сплату [PERSON] в рахунок часткової оплати ЖКП 2,53 грн. Разом\~ з тим, в подальшому позивачем жодних дій по стягненню заборгованості не вчинялось, тому строк позовної давності ним було пропущено до наступної сплати заборгованості [PERSON] , з врахуванням періоду до переривання перебігу позовної давності стосовно інших\~ частин\~ платежу, тобто якщо відповідач сплатила в рахунок погашення заборгованості 1700 грн в сукупності за період з травня 2016 року по квітень 2017 року,\~ а строк позовної давності 3 роки, суд враховує період, що передував строку переривання до трьох років, та вважає за можливе рахувати заборгованість починаючи з травня 2014 - квітня 2015 року. За таких обставин, сукупний розмір заборгованості, з урахуванням усіх проведених відповідачем виплат у рахунок погашення нею боргу становить 16167, 12 грн. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року, тепло транспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затвердженими Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Згідно з п. 28 Правил, споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. Жодної письмової відмови від отримання послуг з централізованого опалення у встановленому законом порядку відповідачем суду не надано. За таких обставин та відповідно до п. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст.ст. 66-68 ЖК України, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, ст. ст.20, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розділу І\\/ Постанови КМУ від 24.10.2006 року № 955 «Про затвердження порядку формування тарифів на виробництво транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», наймачі жилих приміщень зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за надані послуги з тепло забезпечення, постачання гарячої води, а також абоноплати. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим місяцем для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем, якщо договором не встановлено інших строків. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач ухиляється від сплати заборгованості за надані послуги з опалення оселі, а позивачем строк позовної давності пропущений до моменту часткової сплати боргу [PERSON] , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» заборгованість за опалення у розмірі 16167,12 грн. за період з травня 2014 року по жовтень 2018 року. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1762,00 грн. В іншій частині в задоволені позовних вимог позивача - відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial