Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 21.04.2009 вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції у Чернівецькій області, за актовим записом №23. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. Із-за несумісності характерів, відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя на національній основі, між ними почали виникали сварки, що призвело до розпаду сім"ї і фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного побуту. В зв`язку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер, тому просить його розірвати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю, обгрунтували його вищенаведеним. Позивач зазначила, що від спільного проживання із відповідачем мають сина- [PERSON] , який народився [INFO] в Італійській Республіці, а саме в м.Мілан. Після реєстрації шлюбу вона із відповідачем та їхнім сином спільно проживали в [ADDRESS] . За вказаний час відповідач отримав тимчасову посвідку про постійне проживання на території України. Однак із-за різних поглядів на життя , які виникали на національній основі в них виникали конфлікти, які призвели до розпаду сім`ї. На даний час спільно із відповідачем не проживають, не підтримують сімейних відносин. Позивач вказала, що примирення між ними неможливе, а тому просила шлюб і між нею та [PERSON] розірвати. Після розірвання шлюбу залишити її прізвище " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в заяві до суду просить справу про розірвання шлюбу розглянути у його відсутності. Позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.04.2009, що вбачається із повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.2015 (а.с.7). [INFO] у сторін народився син- [PERSON] , що підтверджується копією виписки для підтвердження з акту про народження (а.с.8). Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та відсутності взаєморозуміння. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їх інтересам, а тому шлюб слід розірвати. При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є громадянкою України, а відповідач [PERSON] громадянином Республіки Молдова. Відповідно до ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та "Про міжнародне приватне право". Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала що вони з відповідачем після реєстрації шлюбу спільно проживали в [ADDRESS] , де і є зареєстроване місце проживання відповідача. Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] вбачається, що сім`я останньої, яка складається із чоловіка [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] (а.с.18). Враховуючи вищевикладене, а також те, що шлюб між сторонами було укладено на території України, місце проживання [PERSON] та [PERSON] як подружжя було в Україні, позивач на даний час продовжує проживати на території Україні, де має постійне зареєстроване місце проживання, суд вважає за необхідне до даних правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати право України. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved