Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

16.09.2020 р [PERSON] звернулась в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що порушує право [PERSON] на повагу до його честі і гідності, інформацію, розповсюджену відповідачкою [PERSON] в с. Ганнопіль Славутського району між будинком [ADDRESS] та будинком [ADDRESS] про те, що позивач "збочинець, який розбещує дітей; сидів в тюрмі за це і втік із Закарпаття та переховується тут". Просить зобов`язати відповідачку спростувати поширену нею перед іншими особами недостовірну інформацію про те, що позивач "збочинець, який розбещує дітей; сидів в тюрмі за це і втік з Закарпаття і тут переховується" , стягнути з відповідачки на користь позивача 50000 грн моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і пояснили, що [PERSON] проживає в [ADDRESS]. В сусідньому будинку [ADDRESS] проживає відповідачка [PERSON] 24 червня 2020 року на своєму подвір`ї в присутності односельця [PERSON] відповідачка викрикувала в адресу позивача, що він "збочинець, який розбещує дітей; за це сидів в тюрмі і втік із Закарпаття та переховується тут ". При цьому [PERSON] вказувала на неповнолітніх дітей [PERSON] , які проживають в [ADDRESS] і товаришують з сином позивача. Ці слова чула інша сусідка - [PERSON] , яка в цей час знаходилась на дорозі. Позивач і раніше чув від [PERSON] безпідставні звинувачення такого роду. Але така інформація є надуманою, недостовірною, також, що не відповідає дійсності. Позивач має хороші відносини з сусідами, позитивно характеризується за місцем проживання, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, скарг на нього від мешканців села не надходило, є батьком двох дітей, яких він любить і хоче бути прикладом для них, доброзичливо відноситься до дітей сусідки [PERSON] , які товаришують з його дітьми. Тому така недостовірна інформація, поширена відповідачкою [PERSON] , принижує його честь та гідність. Такими діями відповідачки позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях та переживаннях, порушені душевної рівноваги через поширення недостовірної інформації перед сторонніми людьми та яка в подальшому розповсюдилась по селі. Просять позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилась; не повідомила про причини неявки, письмовий відзив на позовну заяву не подала. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, суд приходить до наступного. Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] виданого 28 грудня 1995 року Славутським РВ УМВС України в Закарпатській області та пенсійного посвідчення № [NUMBER] , позивач [PERSON] народився в м. Хуст Закарпатської області, з 2016 р зареєстрований в [ADDRESS] , має 2 групу інвалідності довічно (а.с.6-8). Згідно з довідкою-характеристикою № 02-25-940/2020 від 26 серпня 2020 року, виданою Ганнопільською сільською радою Славутського району Хмельницької області, [PERSON] вимогливий до себе, добросовісний, не байдужий до чужого горя; зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з дружиною - [PERSON] , [INFO] , сином - [PERSON] , [INFO] . До виконавчого комітету Ганнопільської сільської ради Славутського району Хмельницької області скарг на нього не надходило (а.с.10). Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою [PERSON] в с. Ганнопіль Славутського району, між ними склалися приязні добросусідські відносини. ЇЇ онуки товаришують з дітьми позивача, бувають у нього вдома. Ніколи онуки не скаржилися на те, що [PERSON] вчиняє щодо них непристойні дії чи розбещує їх. Навпаки, позивач з повагою відноситься до дітей, доброзичливий як по відношенню до своїх так і до чужих дітей, в тому числі до її онуків. Вона чула, що [PERSON] розповсюджувала в с. Ганнопіль Славутського району чутки про те, що [PERSON] збоченець і пристає до дітей, раніше за це сидів у тюрмі. У червні 2020 р вона телефонувала до [PERSON] з`ясувати, чому вона називає [PERSON] збоченцем, які для цього були підстави? Але відповідачка не визнала факт розповсюдження такої інформації про [PERSON] . Почувши вперше про те, що позивач збоченець, у неї виникли сумніви щодо нього, але встановивши безпідставність таких чуток, вона сприймала надалі таку інформацію як образу для позивача і приниження його честі та гідності. Свідок [PERSON] показала, що вона теж є сусідкою [PERSON] в с. Ганнопіль Славутського району і між ними теж склалися приязні добросусідські відносини, оскільки її діти (п`ятеро) товаришують з дітьми позивача. [PERSON] казала їй, що [PERSON] пристає до її дітей, обіймав її дочку, бо він збоченець і раніше за це сидів у тюрмі. Але діти ніколи не скаржилися їй на те, що [PERSON] вчиняє щодо них непристойні дії чи розбещує їх. Вона чула, що [PERSON] поширювала в селі чутки про те, щзо [PERSON] збоченець і сприймала таку інформацію як образу для позивача та приниження його честі і гідності. З листа начальника Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 10.07.2020 р № 7170/114/01-2020 вбачається, що [PERSON] звертався до Славутського відділу поліції з приводу розповсюдження [PERSON] завідомо неправдивої інформації, що ображає його честь та гідність. Але в ході перевірки в діях [PERSON] не виявлено ознак кримінального праовпорушення чи адміністративного проступку, тому розгляд звернення припинено та роз`яснено право звернутися за захистом в суд в порядку цивільного судочинства (а.с. 9). Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). Згідно зі статтею 10 Конвенції з прав людини і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. У постанові від 18 червня 2020 р. у справі №522/18103/14-ц Верховним Судом було зазначено: «Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло». Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р. визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria). З постанови Верховного Суду 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц (провадження № 61-38478св18) вбачається, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] вказав, що 24 червня 2020 р відповідачка в себе на подвір`ї по [ADDRESS] викрикувала , що він "збоченець, який розбещує дітей, сидів за це в тюрмі, втік із Закарпаття і тут переховується". На думку позивача така інформація порушує його право на повагу до гідності та честі . Вказана інформація не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовується Довідкою МВС України про відсутність судимостей у [PERSON] (а.с.42) і є наклепом, тобто є очевидно завідомо неправдивою для відповідачки, яка таку інформацію поширила, так як жодних доказів на підтвердження достовірності такої інформації відповідачка не надала. На підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши зміст поширеної відповідачкою інформації щодо позивача в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, суд знаходить, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь та гідність, порушує немайнові права позивача і викладене не є оціночним судженням. Тому суд знаходить, що порушене право позивача на повагу до своєї честі та гідності підлягає судовому захисту відповідно до приписів чинного законодавства України. Разом з тим, суд знаходить, що позовна вимога про зобов`язання відповідачки спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію шляхом озвучення нею Згідно із ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Розмір відшкодування моральної шкоди одразу оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки позивача та характеру шкоди, яка йому завдана, ступінь вини відповідачки, яка завдала моральної шкоди, інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя позивача. А також при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості.

Outcome: partial