Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, стягнення коштів у сумі 3232грн. та моральної шкоди у розмірі 10000грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.07.2018 року між ним та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір №3052878762, право вимоги за яким перейшло до АТ «Таскомбанк». Крім того 30.08.2018 року було укладено договір страхування життя позичальника №3052878762-С. Позивач вказує, що кредитодавець не виконав свого обов`язку та не надав йому, як позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах встановлених кредитним договором, незаконно включив до суми кредиту 60грн. початкового проценту у розмірі 2% та кредитором незаконно утримано плату за страхування життя позичальника у розмірі 270грн. та включено дану суму до загального розміру кредиту, неправомірності нарахування неустойки, а тому вказані обставини свідчать про порушення його прав як споживача банківських послуг згідно Закону України «Про захист прав споживачів». Також позивач вказує на неправомірність стягнення комісійної винагороди за видачу розширеної довідки по квитанціям №9983435 від 25.01.2020 року та №10660721 від 29.04.2020 року по 360грн. кожна та утримання комісійної винагороди за розширену довідку про стан кредиту у сумі 150грн. [PERSON] зазначає, що вказані порушення із боку кредитодавця призвели до заборгованості за вказаним кредитним договором та включенням позивача до списку боржників, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди , яка полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях та перебування у стані постійного напруження та стресу. На підставі вказаних обставин, [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір №3052878762 від 30.07.2018 року та договір страхування життя позичальника №3052878762-С від 30.07.2018 року, стягнути з АТ «Таскомбанк» на користь позивача суму сплачених комісійних винагород по кредиту у розмірі 3232грн. та моральної шкоди у розмірі 10000грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 25.09.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк від представника відповідача Долгопола І.С. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . Згідно даного відзиву позовні вимоги [PERSON] АТ «Таскомбанк» не визнає та заперечує проти їх задоволення із підстав вказаних у відзиві. Від третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» пояснення щодо позовної заяви [PERSON] до суду не надходило. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.07.2018 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір №3052878762, відповідно до умов якого позивач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 3330 грн. терміном повернення до 30.01.2020 року, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Факт укладення даного кредитного договору сторонами не оспорюється. 31.07.2018 року право вимоги за кредитним договором № 3052878762 було відступлемо АТ «Тасккомбанк» на підставі Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідно до Заяви №3052878762 від 30.07.2018 року на отримання кредиту [PERSON] згідно з п.2 прийняв умови кредитного договору, зокрема і щодо початкового проценту у розмірі 2%, що становить 60грн., яка входить у сукупну вартість кредиту, а також згідно з п.3 цієї заяви доручив перерахувати кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. згідно з вказаним кредитним договором до запитання [PERSON] , що й було зроблено відповідно до заяви на видачу готівки № 442007926 від 30.07.2018 року, а також дав доручення відповідачу оплатити 270 грн. страхового платежу за договором страхування №3052878762-С від 30.07.2018 року, укладеного між ПАТ «СК «ТАС» та [PERSON] , тобто з наданих кредитних коштів у загальному розмірі 3 330 грн. позивач надав доручення відповідачу в якій частині і на які цілі їх перерахувати, що є його правом як особи, яка отримала кредитні кошти за оспорюваним договором. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності, та справедливості. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). В пункті 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до положення ч. 1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі десяти згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст.ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір, процентної ставки, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі. Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст, 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору с його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. ст. 1055 ЦК України), Одним із загальних принципів цивільного законодавства с принцип свободи договору, який знайшов своє відображення в ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, та згідно ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача' тип відсоткової ставки суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Згідно з правилами ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України (справа №6-11173св10), застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення цього Закону не можуть застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Суд всебічно, об`єктивно вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що перед укладенням договору позичальника було ознайомлено з усіма істотними умовами договору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» про що свідчить підпис позивача у кредитному договорі, з яким позичальник ознайомився перед укладанням. Кредитодавець виконав всі зобов`язання за кредитним договором, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору після чого на добровільній основі підписали його. Посилання позивача на те, що при видачі кредиту було порушено Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними. Щодо визнання недійсним договору страхування життя позичальника №3052878762-С від 30.07.2018 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Договір страхування життя позичальника №3052878762-С від 30.07.2018 року був укладений між [PERSON] та АТ «СК «ТАС» відповідно до умов якого позивач є страхувальником, а АТ «СК «ТАС» - страховиком. Даний договір страхування був власноручно підписаний [PERSON] та факт підписана даного договору позивачем не заперечується, тим самим він засвідчив, що ознайомлений та згоден з умовами договору страхування, що викладені в ч.1 та ч.2 до цього Договору. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Позивачем не надано до суду даних щодо неналежного виконання страховиком зобов`язань щодо виконання умов вказаного договору страхування,страховик несе відповідальність перед страхувальником, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, а тому договір страхування №3052878762-С від 30.07.2018 року укладений відповідно до вимог Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування життя від 01.06.2003 року. Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку, що позивач був належним чином повідомлений про усі істотні умови договору та погодилась з ними,, підписавши договір, який не призвів до суттєвого дисбалансу договірних прав та обов`язків у сторін. Підписанням кредитного договору № 3052878762 від 30.07.2018 року та договору страхування №3052878762-С від 30.07.2018 року позивач погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання. Отримавши примірник договору, він мав можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, що передбачено п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак позивач цього не зробив, використовувавши кредитні кошти на свій розсуд. Своїм підписом споживач підтвердив факт про надання йому повної інформації про умови кредитування. Твердження позивача, щодо неправомірності стягнення з нього плати комісійної винагороди за видачу розширеної довідки № 9983435 від 25.01.2020 року та № 10660721 від 29.04.2020 року кожна по 360грн. із призначенням платежу: утримання комісійної винагороди за розширену довідку про стан кредиту (дог № 3052878762 від 30.07.2018 року) та по квитанції № 8899988 від 20.09.2019 року на 150грн., не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до ч.14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Щодо тарифів на вказані послуги оприлюднено на офіційному сайті АТ «Таскомбанк» та позивач мав можливість вільного доступу про вартість на послуги. Крім того, окремо слід зауважити, що комісійна винагорода у розмірі 150грн. була сплачена [PERSON] за отримання довідки про стан кредитної заборгованості за договором №022/5326889-СК від 01.10.2018 року, та даний договір не є предметом розгляду даної цивільної справи. Позивач звернувся із вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000грн. Суд розглянувши матеріали справи, встановив, що дана вимога не підлягає до задоволення, у зв`язку із відсутністю порушення з боку відповідача прав та законних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З наявних у матеріалах письмових доказів наданих позивачем, не підтверджується факт заподіяння АТ «Таскомбанк» будь позивачу душевних страждань у наслідок порушення його прав. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.82 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених чинним законодавством правових підстав для визнання договорів недійсними, стягнення коштів у розмірі 3232грн. та моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Питання щодо судових витрат, суд вирішуює відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому враховуючи, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed