Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень представника в судовому засіданні наступним. Так, позивачу на праві власності належить вищезазначена квартира, в якій зареєстровані сторони. В той же час, відповідач не проживає в квартирі фактично з 2013 року. Позивач зазначає, що відповідач є його колишньою дружиною, але після розірвання шлюбу в березні 2014 року вони взагалі перестали спілкуватися, позивачу невідомо весь цей час місцеперебування відповідача. У зв`язку з цим нього виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються, в тому числі, на відповідача. Стверджує, що він не може в повній мірі здійснювати право власності щодо належного йому майна. З цих підстав просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Судові повістки, що направлялися на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до п.п. 91, 99-1, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року, інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. У разі коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про час розгляду справи суд вважає належним. 23.10.2019 ухвалою суду у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Згідно із ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористався, відзив на позову заяву не подав. Згідно із ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, який наполягав на ухваленні саме заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав позов з підстав, викладених судом вище, свідків [PERSON] та [PERSON] , яка кожна окремо підтвердила, що відповідач останній 7 років не проживає у вищезазначеній квартирі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, відповідно до свідоцтва про зміну імені [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище та по-батькові на [PERSON] (а.с.21). Також судовим розглядом встановлено , що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири 07.12.2011 придбали квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до договору дарування 1/2 частки квартири [PERSON] (згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 17.07.2012, актовий запис №973, дошлюбне прізвище [PERSON] ) подарувалу [PERSON] належну їй на підставі вишещащначеного договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2011 1/2 частину квартиру [ADDRESS] (а.с.15). Згідно із рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.03.2014 шлюб між сторонами розірвано (а.с.17). Судом встановлено, що сторони з грудня 2012 року не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Згідно із даними довідки про реєстрацію місця проживання особи відповідач зареєстрована за вищезазначеною адресою з 29.05.2012 по теперішній час (а.с.24). Згідно з копією акту від 03.10.2019 відповідач не проживає в спірній квартирі з 2013 року (а.с.11). Цю обставину підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім`ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 391 ЦК встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин та викладеного вище, тривалого непроживання відповідача в спірному житловому приміщенні, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої ним суми судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved