Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У березні 2017 року Київський міський центр зайнятості (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач) на їх користь виплачену йому допомогу по безробіттю у розмірі 37 623, 47 коп. Свою позицію Позивач обгрунтовує тим, що в Печерському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості з 26.05.2016 року по 13.02.2017 року на обліку перебував [PERSON] Відповідач у своїй заяві до Печерського РЦЗ від 26.05.2016 року просив надати йому статус безробітного та зазначив, що він через відсутність роботи не має постійного прибутку; не є зареєстрованим як суб'єкт підприємницької діяльності. На підставі наказу Печерського РЦЗ від 01.06.2016 р. № НТ 160601 відповідачу був наданий статус безробітного з 25.06.2016 року та призначено допомогу по безробіттю. Відповідно до пп.18 п. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», та згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №60/62 від 13.02.2009 року, стосовно Відповідача проведено розслідування страхового випадку. В результаті розслідування Печерським РЦЗ було проведено перевірку достовірності даних на підставі первинних документів, про що складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 13.02.2017 року № 59, згідно якого встановлено, що [PERSON] на момент реєстрації як безробітного та в період одержання допомоги по безробіттю в Печерському РЦЗ був зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 15.03.2000 року. Тобто на момент звернення до центру зайнятості - 26.05.2016 року., Відповідач був зареєстрований як фізична особа підприємець, отже не мав права на отримання статусу безробітного. За період з 25.06.2016 року по 13.02.2017 року відповідачу була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 37 623, 47 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. 05.04.2017 року судом було направлено запит у відділ адресно-довідкової роботи ГУДМС в м. Києві щодо уточнення місця реєстрації відповідача. /а.с. 27/. 14.04.2017 року на адресу надійшла відповідь, відповідно до якої відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. /а.с.28/. Ухвалою судді від 18.04.2017 року у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 03.07.2017 року на 12-00 год /а. с. 30/. 03.07.2017 року на адресу суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи /а.с. 33/, у зв'язку із чим 03.07.2017 року по справі було оголошено перерву до 09.08.2017 року на 17-00 год. /а.с. 35-36/. 08.08.2017 року від відповідача надійшла повторна заява про відкладення розгляду справи /40-41/. В засіданні 09.08.2017 року по справі оголошено перерву до 19.10.2017 року на 17-00 год. /а.с 47-48/. 09.10.2017 року Відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи. В засіданні 19.10.2017 року по справі оголошено перерву на 16.11.2017 року на 17-45 год. для витребування у позивача документів /а.с. 56-59/. 13.11.2017 року відповідач подав письмові заперечення на позовну заяву, у яких зазначив, що позовні вимоги Позивача є незаконними та необгрунтованими. Разом з цим зазначив, що в період з 26.05.2016 року по 13.02.2017 року [PERSON] дійсно перебував на обліку в Печерському районному центрі зайнятості м. Києва як безробітний. Для отримання відповідного статусу, [PERSON] 26.05.2016 року подав на ім'я Печерського районного центру зайнятості м. Києва заяву, в якій помилково зазначив, що він не є зареєстрованим як суб'єкт підприємницької діяльності. Причиною такої помилки, як вказує представник відповідача, є суто людський фактор./а.с. 64-139/. В судовому засіданні 04.12.2017 року було оголошено перерву для зобов'язання представника відповідача надати наказ про скасування статусу безробітного до 26.03.2018 року, однак засідання було знято з розгляду, у звязку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні. /а.с. 146/ та оголошено перерву до 05.04.2018 року, яке також було знято з розгляду з тих же причин. Так, на підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. У судовому засіданні представники позивача підтримали позов та просили суд його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач та його представники у судовому засіданні заперечували проти позову, просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, наведені у письмових запереченнях, що містяться у матеріалах справи, посилаючись на те, що період з 26.05.2016 року по 13.02.2017 року [PERSON] дійсно перебував на обліку в Печерському районному центрі зайнятості м. Києва як безробітний. Для отримання відповідного статусу, [PERSON] 26.05.2016 року подав на ім'я Печерського районного центру зайнятості м. Києва заяву, в якій помилково зазначив, що він не є зареєстрованим як субєкт підприємницької діяльності. Причиною такої помилки, як вказує представник відповідача, є суто людський фактор, а саме те, що на момент подання цієї заяви Відповідач [PERSON] був впевнений в тому, що його державна реєстрація як особи-підприємця, що відбулася 15.03.2000 року була скасована без його ініціативи та участі або втручання, оскільки фактично він жодного дня не займався будь-якими, в тому числі і декларованими, видами господарської діяльності та не отримав жодних доходів; він розумів, що ця інформація впродовж декілької хвилин може і має бути перевірена Печерським райнним центром зайнятості м. Києва та знайде своє підтвердження; в період отримання грошової допомоги по безробіттю, з 02.06.2016 року по 05.02.2017 року, Печерський районний центр зайнятості м. Києва не задавав йому ніяких запитань і не висловлював претензії з цього приводу; про те, що цей факт реєстрації інснує до сих пір, [PERSON] дізнався від Печерського районного центру зайнятості м. Києва в лютому 2017 року під час подання заяви про скасування реєстрації його як безробітного та позбавлення його відповідного статусу, оскільки на той момент вирішив знову спробувати займатись комерційною діяльністю з метою отримання доходів, достатніх для власного існування. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача,відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, в Печерському районному центрі зайнятості міста Києва з 26.05.2016 р. по 13.02.2017 р. на обліку перебув [PERSON] 26.05.2016 р. Відповідач подав до Печерського районного центру зайнятості міста Києва (далі - Печерський РЦЗ) відповідну заяву для отримання статусу безробітного, в якій власноруч зазначив інформацію про те, що він не є зареєстрованим як суб'єкт підприємницької діяльності /а.с. 8/. Наказом Печерського РЦЗ від 01.06.2016 року № НТ 160601, Відповідачу був наданий статус безробітного з 26.05.2016 року, а також на підставі наказу Печерського РЦЗ від 02.06.2016 р. № НТ160602 відповідно до ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 (далі - Порядок № 307), Відповідачу було призначено допомогу по безробіттю з 02.06.2016 року /а.с.10/. Як зазначає Позивач, відповідно до пп.18 п. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», та згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №60/62 від 13.02.2009 року, стосовно Відповідача проведено розслідування страхового випадку. В результаті розслідування Печерським РЦЗ було проведено перевірку достовірності даних на підставі первинних документів, про що складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 13.02.2017 року № 59, згідно якого встановлено, що громадянин [PERSON] на момент реєстрації як безробітного та в період одержання допомоги по безробіттю в Печерському РЦЗ був зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з15.03.2000 р.. Тобто на момент звернення до центру зайнятості - 26.05.2016 року, Відповідач був зареєстрований як фізична особа підприємець, отже не мав права на отримання статусу безробітного. Також Відповідач 13.02.2017 року на прийомі в центрі зайнятості надав завірену копію свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця, ідентифікаційний номер суб'єкта підприємницької діяльності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів за №2450819677 від 15.03.2002 року. Під час реєстрації як безробітного в Печерському районному центрі зайнятості Відповідач даний факт приховав. Відповідно до пп. 8 п.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та пп. 8 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», абзацу 19 пп. 1 п. 37, пп. 2 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 198, наказом Печерського РЦЗ № НТ170213 від 13.02.2017 р. Відповідачу припинено реєстрацію безробітного з 13.02.2017 року та припинено виплату допомоги по безробіттю з 06.02.2017 року. За період з 25.06.2016 року по 13.02.2017 року відповідачу була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 37 623, 47 грн., що підтверджується довідкою розрахунку затрат коштів на виплату матеріального забезпечення по громадянину [PERSON] № 05-350 від 14.02.2017 року /а.с.18/. 15.02.2017 року Відповідач особисто отримав лист №07-351 від 14.02.2017 року про необхідність добровільно відшкодувати незаконно отримані кошти в розмірі 37 623, 47 грн. /а.с. 19/. Проте, відповідач кошти в добровільному порядку не відшкодував. Так, згідно з п. 18 ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до п. п.2, 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно давати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видами забезпечення є допомога безробіттю. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" спори, що виникають із правовідносин за цим Законом вирішуються в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В зв'язку з тим, що суд задовольняє позовні вимоги Київського міського центру зайнятості, то, у відповідності до ст. 133 ЦПК України, з відповідача мають бути стягнуті судові витрати, понесені позивачем в сумі 1 600,00 грн. Враховуючи вищевикладене та на підставі ЗЦ «Про зайнятість населення», ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 16, 525, 611 ЦК України,

Outcome: approved