Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, зазначав, що під час проведення інвентаризації земель залізниці стало відомо про те, що під час виконання робіт в адміністративних межах Сторожинецької міської ради виявлено, що в смузі відведення Залізниці від км 17+046 м до км 24+380 м перегону Глибоко-Буковинська - Берегомет ліва сторона за ходом кілометрів на км 18+100 на відстані 8 м від осі колії розташована земельна ділянка [PERSON] (Відповідач-2), які передані останній у власність Сторожинецькою міською радою Сторожинецького району Чернівецької області на підставі п.1.11 Рішення №236/07-2006 від 20.12.2006 року та накладається на земельну ділянку Залізниці загальною площею 0,0030 га. На вказаній земельній ділянці Відповідач-2, веде особисте селянське господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити 15м. Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця». Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Відповідно до п. б) ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, Відповідач-1 не мав правових підстав виносити згадане рішення. На підставі вищезгаданого рішення Відповідачу-2 було видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку, який повинен бути визнаний також недійсним. Те що залізниця не втратила право землекористування та є належним землекористувачем на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обгрунтовується і наступними нормами законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення Відповідача-1 і видачі державного акту не враховано вищенаведені норми законодавства та прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси Залізниці, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. N 1051), яка набула чинності з 01.01.2013, передбачено, що скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду (п.п 60-61). Тому в разі прийняття рішення судом про задоволення заявлених позовних вимог є можливість ускладнення його виконання. Тому позивач вважає за необхідне скасувати у Державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки [PERSON] наданої їй на підставі п.1.11 Рішення Сторожинецької міської ради №236/07-2006 від 20.12.2006 року, зареєстрованої на підставі акту на право власності, що буде в подальшому при задоволенні позову підставою для внесення відповідних змін до даних державного земельного кадастру згідно вищенаведеного Порядку. На підставі викладеного, позивач просить суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати п.1.11 Рішення Сторожинецької міської ради №236/07-2006 від 20.12.2006 року, в частині передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON], що знаходиться в м. Сторожинець Чернівецької області; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] на підставі п.1.11 Рішення Сторожинецької міської ради №236/07-2006 від 20.12.2006 року. Стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені вище просить позов задоволити. Представник відповідача - Сторожинецької міської Ради позовні вимоги не визнала, просить відмовити у їх задоволенні та пояснила, що жодних рішень про відведення земельних ділянок у межах м.Сторожинець львівській залізниці Сторожинецькою міською радою не приймалося. Відповідно до ст.20 Земельного кодексу Української PCP, документом, який підтверджує право землекористування є Державний акт на право землекористування встановленої форми, який видається після відводу земельної ділянки в натурі. У відповідності до ст. 67 Земельного кодексу України, землі під державними залізницями відносяться до земель транспорту. Однак при застосуванні положень ст.84 Земельного кодексу України, слід враховувати і положення ст.65 Земельного кодексу України, зі змісту якої випливає, що землями транспорту визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Неможливо чітко визначити ширину смуги відведення, а також як накладаються земельні ділянки позивача та відповідача. План у значній частині не відповідає фактичним обставинам, які склалися на даний час. Не надано чіткого підтвердженням того факту, що Львівська залізниця користується саме тією земельною ділянкою, на яку видано державний акт [PERSON] і сплатила за неї податок. Сторожинецька міська рада вважає, що поданий позивачем План кордонів смуги відведення лінії Адинката - Берхомет Львівської залізної дороги, податкова декларація з плати за землю та довідка (форма 6-зем) Державного земельного агентства в Чернівецькій області не є належним доказом, який підтверджує право позивача користування спірною земельною ділянкою, а спірна ділянка не відноситься до земель залізничного транспорту в розумінні ст.65 Земельного кодексу України. Позивач, звертаючись з позовом до суду, вказує на порушення права залізниці на користування наданою їй відповідно до норм чинного законодавства земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] у смузі відведення земель залізничного транспорту. Однак на вказану земельну ділянку є виданий та оформлений державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення органу місцевого самоврядування на ім'я [PERSON], який маючи такий державний акт на земельну ділянку, являється її власником та належним землекористувачем (фактично користується землею протягом значного терміну часу та сплачує земельний податок). Статтею 6 Конституції України встановлено обов'язок органів законодавчої, виконавчої та судової влади здійснювати свої повноваження у встановлених нормами Конституції межах і відповідно до законів України. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Закону України „Про місцеве самоврядування", яким встановлено обов'язок органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, передбачених Конституцією і Законами України, та керуватися у своїй діяльності Конституцією і Законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятих в межах їхньої компетенції. Відповідно до вимог ст.116 Земельного кодексу України підставою набуття права власності на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності являється рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Рішенням XI сесії V скликання Сторожинецької міської ради № 236/07-2006 від 20 грудня 2006 року відповідачу [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,2774 га в тому числі 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1774 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. Таким чином, при прийнятті даного рішення, Сторожинецька міська рада діяла в межах наданих їй повноважень та у відповідності до діючого законодавства, у зв'язку з чим підстави для визнання його нечинним відсутні. Окрім того позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, не згідна, щоб через частину земельної ділянки було визнано недійсним та скасовували Державний акт на земельну ділянку, яка перебуває у її власності, окрім того зазначила, що її вини у вказаному порушенні немає, вона користувалася вказаною земельної ділянкою, сплачувала податок, тому просить не стягувати з неї судовий збір. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи, відділу держземагенства в Сторожинецькому районі Чернівецької області у судове засідання не з'явився надав заяву у якій просить справу розглянути у його відсутності. Судом встановлено, що під час проведення інвентаризації земель залізниці стало відомо про те, що під час виконання робіт в адміністративних межах Сторожинецької міської ради виявлено, що в смузі відведення Залізниці від км 17+046 м до км 24+380 м перегону Глибоко-Буковинська - Берегомет ліва сторона за ходом кілометрів на км 18+100 на відстані 8 м від осі колії розташована земельна ділянка [PERSON] (Відповідач-2), які передані останній у власність Сторожинецькою міською радою Сторожинецького району Чернівецької області на підставі п.1.11 Рішення №236/07-2006 від 20.12.2006 року та накладається на земельну ділянку Залізниці загальною площею 0,0030 га.. На вказаній земельній ділянці Відповідач-2, веде особисте селянське господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити 15 м. Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця». Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельну ділянку, яку їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Так, постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України. Основними нормативними актами, що регулюють правовий режим земель залізничного транспорту, зокрема є Земельний кодекс України, Закон "Про транспорт", Закон України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкція про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та Норми відведення земель для залізниці 468 -74, затверджені постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247. До складу земель залізничного транспорту згідно зі ст. 68 ЗК України входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць. Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно п. «б» ч.4 ст.84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність. Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підстав рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно ст.152 ч.3 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт". Відповідно до ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт" та ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Згідно ст. 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ст. 122 та п.12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до п. б ч. 3 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що п.1.11 Рішення Сторожинецької міської ради №236/07-2006 від 20.12.2006 року в частині передання [PERSON] земельної ділянки розміром 0,0030га. порушуються права Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» щодо користування земельною ділянкою, яка належить до смуги відведення залізниці. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Що стосується вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки судом встановлено наступне. Відповідно до пункту 4 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 р. №1021 книга записів відкривається та ведеться: у паперовому вигляді - територіальним органом Держземагентства; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" - адміністратора автоматизованої системи державного земельного кадастру, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система), заповнюють бланки державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою з використанням автоматизованої системи та формують з її використанням аркуші Книги записів. Пунктами 22,23,24 вищевказаного Порядку передбачено, що запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису здійснюється шляхом внесення до автоматизованої системи відомостей про скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів посадової особи, яка скасувала (поновила) запис, і формування з використанням автоматизованої системи нових аркушів Книги записів, що засвідчується підписом посадової особи та скріплюється печаткою територіального органу Держземагентства. Посадова особа протягом трьох робочих днів письмово повідомляє власника (користувача) земельної ділянки про скасування (поновлення) запису. Рішення суду про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку є підставою для скасування запису про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування п.1.11 Рішення Сторожинецької міської ради №236/07-2006 від 20.12.2006 року в частині передачі [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею 0,1774га, що знаходиться в м.Сторожинець Сторожинецького району Чернівецької області слід задоволити частково, оскільки на вказану земельну ділянку накладається земельна ділянка залізниці загальною площею 0,0030 га. На підставі ст.. 155 ЗК України, суд вважає, що слід визнати частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0998га за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, Серія ЯД №107986, кадастровий номер земельної ділянки 7324510100:04:002:0076, виданого [PERSON] на підставі п.1.11 Рішення Сторожинецької міської ради №236/07-2006 від 20.12.2006 року. Приймаючи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, суд,

Outcome: partial