Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

В жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група» ТАС», третя особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, яким просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 104148,50 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.12.2020 року в м. Києві на Гаванському мосту, відбулось ДТП за участю автомобіля «Субару», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мерседес Бенц», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Мерседес Бенц», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу № АО/7121718 від 02.03.2020 року. Зазначив, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.05.2021 року встановлено вину [PERSON] у спричиненні ДТП, яке сталося 11.12.2020 року. 26.01.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з невиконанням [PERSON] п. 7.2 договору страхування, а саме у зв`язку з несвоєчасним повідомленням страховика про настання страхової події. На думку позивача, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є незаконною, оскільки [PERSON] не мав можливості одразу повідомити страховика про страховий випадок з тих підстав, що у нього було викрадено мобільний телефон та у зв`язку з наданням невідкладної медичної допомоги позивачу. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2021 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що АТ "СГ "ТАС" (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у повному обсязі у розмірі 128500,00 грн. про,що позивач не заперечує у своїй позовній заяві. 11.12.2020р. [PERSON] звернувся до АТ "СГ "ТАС" про настання події. Вимога позивача про відшкодування 104 148,50 грн. страхового відшкодування є безпідставною та необгрунтованою, яка суперечить умовам договору та нормам матеріального та процесуального права. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» (далі по тексту - Закон) добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування життя; страхування від нещасних випадків; медичне страхування (безперервне страхування здоров`я); страхування здоров`я на випадок хвороби. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону, ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Частиною 2 ст. 8 Закону визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За змістом п. 2) ч. 1 ст. 20 Закону та п. 2 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування. Згідно з положеннями ст. ст. 11, 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов якого не допускається. Як вбачається з ухвали Подільського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року у справі № 758/2160/21, 11.12.2020 року о 16 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «Mercedes-Benz» державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по середній смузі, з трьох наявних, проїзної частини Гаванського мосту зі сторони вулиці Електриків в напрямку вулиці Набережно-Хрещатицької в місті Києві та поступово наздоганяв автомобіль «Subaru Forester» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху, сталося ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Субару», д.н.з. [NUMBER] , а водій [PERSON] отримав тенісні ушкодження. Вищевказаною ухвалою кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито та останнього звільнено від кримінальної відповідальності за дії передбачені ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. Зазначеною ухвалою суду встановлено винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП, в результаті чого було пошкоджено автомобіль позивача «Субару», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 16-17). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» на умовах полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7121718 від 02.03.2020 року, що не оспорюється сторонами. Забезпеченим транспортним засобом зазначено автомобіль марки «Мерседес Бенц», д.н.з. [NUMBER] , ліміт відповідальності заподіяння майну - 130000,00 грн, франшиза - 1500,00. Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України. У відповідності до ч. 1 даної статті майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначає ст. 1194 ЦК України. Згідно ч. 1 цієї статті особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 5 Закону України «Про страхування» передбачає добровільну та обов`язкову форми страхування. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування», п. 9 якої передбачає страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. На виконання умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7121718 від 02.03.2020 року, відповідачем було сплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності в розмірі 128500,00 грн., що не оспорюється сторонами. Як зазначає позивач, ПрАТ «СГ «ТАС» відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, як потерпілій особі на виконання зобов`язань за договором добровільного страхування № АZ 121020158 від 02.03.2020 року, при цьому не надавши суду копію вказаного договору та не заявивши клопотання про витребування вказаного договору від ПрАТ «СГ «ТАС». Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладено та

Outcome: dismissed