Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище позовом, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Центральне, вул. Лісна, буд. № 5, Чернігівського району Чернігівської області, як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 06 лютого 2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правоустановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, тому вона позбавлена можливості оформити спадщину на даний будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити (а.с.65). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують (а.с.61, 63). Співвідповідач - територіальна громада в особі Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівській області та третя особа - Мньовська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала через канцелярію суду лист про розгляд справи у відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують ( а.с.49). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (№ 6-54цс12), прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, в якій зазначено, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об»єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва. Статтею 12 Закону України "Про власність", який був чинним на час будівництва спірного будинку, визначено, що у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З матеріалів справи встановлено, що житловий будинок по вул. Лісна,5 у с. Центральне, Чернігівського району, Чернігівської області був побудований у 1975 році [PERSON] та його дружиною [PERSON]. До набрання чинності Законом Української РСР «Про власність» зазначена садиба мала статус колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року, тобто на час набрання чинності названим вище Законом, головою колгоспного двору був [PERSON], а членом колгоспного двору його дружина [PERSON]. Дані обставини підтверджуються довідками Мньовської сільської ради на а.с.35-36. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України в редакції 1963 року [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по ? частині. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 063225, [PERSON] померла 30.06.2007 року(а.с.24). Отже, після смерті 30 червня 2007 року [PERSON], до спадкового майна належить 1/2 частина вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. Згідно наданої інформації Чернігівською районною державною нотаріальною конторою на а.с.58, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. На день смерті вона була зареєстрована та проживала разом з чоловіком [PERSON] по вул. Лісна,5 у с. Центральне Чернігівського району та області, про що свідчить довідка виконкому Мньовської сільської ради на а.с.51. Таким чином, [PERSON] після смерті дружини, як спадкоємець за законом першої черги, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину і став мати право на 1/2 частину домоволодіння, що належало спадкодавцеві [PERSON], а отже, на все домоволодіня в цілому. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 248553, [PERSON] помер 06 лютого 2015 року (а.с.23). До спадкового майна належить вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами. Як вбачається з копії заповіту, складеного 24 липня 2003 року та посвідченого [PERSON] Мньовським сільським головою Чернігівського району Чернігівської області, який не змінювався і не скасовувався, [PERSON] за життя розпорядився своїм майном на користь доньки [PERSON], позивача по справі (а.с.59 зворот). Згідно копії спадкової справи, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.59-60), позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок позивачу не видавалося. Таким чином, відповідно до ст.1218 ЦК України, до позивача [PERSON] перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавці [PERSON], на спірний будинок. 11 серпня 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу, про що нотаріусом винесено постанову ( а.с.37). З довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації за № 131 від 25.09.2015 року вбачається, що право власності на будинок по вул. Лісна, 5, в с. Центральне, Чернігівського району, не зареєстровано (а.с.53). Як вбачається з копії технічної документації, проведеної станом на 19 грудня 2015 року (а.с.12-16), житловий будинок по вул. Лісна, 5, в с. Центральне, Чернігівського району має загальну площу 56,2 кв.м., вартість спірного домоволодіння становить 38 179 грн. Відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок на ім»я спадкодавця [PERSON] унеможливлює реалізацію спадкоємцем [PERSON] законного права, окрім як в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], можливо визнати право власності на спірне домоволодіння.

Outcome: approved