Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник публічного акціонерного товариства публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 вересня 2006 року [PERSON] 19 вересня 2006\~\~року отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зімни кредитного ліміту Банк керується\~\~п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де позначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг. - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг. - У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2014 року має заборгованість - 22470,82 грн., яка складається з наступного: - 5007,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 17463,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 7014,92 грн., яка була задоволена судовим наказом Якимівського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2009 року з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 15455,90 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 772,80 грн. - штраф (процентна складова).\~\~Отже, заборгованість досягнення становить 16728,70 грн.\~ Позивач представник ПАТ КБ « Приватбанк» надав заяву про збільшення суми позовних вимог, в якому зазначив, що в провадженні Якимівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку від 19.09.2006 р. Підставою позову є факт порушення [PERSON] своїх зобов'язань за договором від 19.09.2006 р. Порушення [PERSON] зобов'язань за договором від 19.09.2006р. підтверджується розрахунком заборгованості за договором, що є додатком до позову. За положень статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями частини 1 статті 1050 цього ж кодексу передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув кредит, він зобов'язаний повернути кредит і сплатити проценти, встановлені договором, за весь строк користування кредитом. Станом на 31.12.2014 р. борг [PERSON] за договором від 19.09.2006 р. становить 27312,12 грн. Складовими частинами боргу є: 5007,40 грн. - борг за кредитом; 20527,95 грн. - проценти за користування кредитом; 500 грн. + 1276,77 грн. - штраф, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Від цієї суми віднімається сума заборгованості, що задоволена судовим наказом Якимівського районного суду від 02.02.2009 р. в розмірі 7014,92 грн. Різниця становить 20297,20 грн. (27312,12грн.-7014,92грн.=20297,20 грн.) Детальний розрахунок заборгованості додається до цієї заяви. Вважають за необхідне звернути увагу суду на практику Верховного Суду України у справах за заявами про перегляд судових рішень Вищого спеціалізованого суду України у зв'язку із неоднаковою практикою застосування норм матеріального права. Так, 17.09.2014 р. у цивільній справі №6-95цс14 Верховним Судом України прийнята постанова у аналогічній справі. Згідно висновку, зробленого у цьому рішенні Верховним Судом, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. За ч. І ст.244-2 Закону України "Про судоустрій", ч. І ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. За платіжною карткою №4149605350458345, держателем якої є [PERSON], існує обов»язковий щомісячний платіж. Розмір обов'язкового щомісячного платежу становить 7% від суми заборгованості ( про це зазначено в заяві [PERSON] від 19.09.2006 р. про приєднання). Враховуючи наявність обов'язкового щомісячного платежу, до правовідносин сторін цивільного процесу не підлягає застосуванню п.5.4 розділу ІІ "Правил користування платіжною карткою" Умов та правил надання банківських послуг, на можливість застосування якого зазначає Вищий спеціалізований суд України у своєму рішенні від 17.12.2014 р. Даний пункт публічного договору передбачає, що строком повернення кредиту є останній день строку дії картки лише по платіжним картам, де немає щомісячного регулярного платежу. Виходячи із розміру щомісячних обов'язкових платежів кінцевою датою повернення кредиту за договором від 19.09.2006 р. є 30.06.2012 р. (графа "Сальдо поточної заборгованості за кредитом» розрахунку заборгованості). З позовом до [PERSON] банк звернувся 28.03.2014 р. Позовна давність за вимогам ПАТ КБ "ПриватБанк" спливає 01.07.2015 р. Таким чином, банк не пропустив строків позовної давності. За положеннями частини 2 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Таким чином представник позивача просить стягнути з [PERSON] ([INFO], адреса реєстрації: 72500, Запорізька область, Якимівський р-н, смт. Якимівка, вул. Театральна, буд. 82, ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за договором від 19.09.2006 p., який станом на 31.12.2014 р. становить 20297,20 грн. Стягнути з [PERSON] ([INFO], адреса реєстрації 72500, Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка, вул. Театральна, буд. 82, ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 243,60 грн., що складаються із витрат на сплату судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач, [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON], заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та надали письмові заперечення, в яких зазначено, що враховуючи пропуск Позивачем строків позовної давності передбачений нормами Цивільного кодексу України, необґрунтований розрахунок заборгованості за кредитом та узагальнену практику Верховного суду України з цього приводу, що відображено у Постанові від 19.03.2014 року по справі №\~614\~цс\~14, факт неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права, а саме: ст. 61 Конституції України, ч. 3 ст. 254, ст. ст. 256-258, чч. 1, 5 ст. 261, ст. 549 та ст. 1050 ЦК України, що відображено в Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову, виходячи з наступного: Аналіз рішень в справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами дає підстави для висновку про неоднакове застосування судами касаційної інстанції окремих норм матеріального права, а відтак, предметом перегляду у зазначеній справі є неоднакове застосування касаційним судом: по-перше ст. 61 Конституції України і ст. 549 ЦК України щодо можливості одночасного застосування пені і штрафів за порушення грошового зобовязання; по-друге ч. 3 ст. 254, ст. ст. 256-258, чч. 1, 5 ст. 261, ст. 1050 ЦК України щодо встановлення початкового моменту перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобовязань; по-третє ч. 2 ст. 258 ЦК України, в частині застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення штрафу і пені, до розміру яких включені суми основного грошового зобовязання, які підлягали виконанню поза межами зазначеного строку. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, які призвели до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, Судові палати у цивільних і господарських справах Верховного Суду України виходять з такого. В законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В порушення вказаних норм Закону, Позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" при складенні розрахунку заборгованості є подвійне а іноді й потрійне нарахування в в порядку прогресії, а саме: пені на штраф, пені на проценти, процентів на пеню та штраф, пені на суму заборгованості за минулий період, на яку вже нараховані пеня, штраф та відсотки, відсотків на суму заборгованості за минулий період, на яку вже нараховані пеня, штраф та відсотки і т.д.. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Але, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. При цьому, Позивач не довів факту пролонгації Відповідачем договору, тобто отримання кредитної картки, а надані представником Позивача банківські виписки відповідно до вимог ст.58 ЦПК України, є неналежними доказами, оскільки не скріплені підписом Відповідача, ніяким чином не свідчать про отримання чи користування кредитом Відповідачем, а є лише, можливо, внутрішньобанківським документом. Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та, як вбачається із розрахунку, наданого Позивачем, останній раз Відповідач користувався картою у березні 2008 року, а дія картки закінчилась 31 липня 2008 року, що відображено в Заяві на отримання кредитної карти: розділ "Кредитна карта", мовою оригінала "Срок действия: 07/08". Позивачем не надано жодних доказів пролонгації терміну дії кредитної карти або отримання Відповідачем нової кредитної карти. Твердження Позивача на те, що позовна давність не сплинула, оскільки строк договору не закінчився, а строк дії картки відповідає строку дії договору, не ґрунтується на умовах договору та є безпідставними. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 7 листопада 2012 року. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така позиція Вищого спеціалізованого та Верховного судів ще раз вказує на те, що розрахунок заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" є невірним, а стягнення за ним в примусовому порядку буде незаконним. За таких обставин Відповідач вважає, що Судом повинно бути відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши при цьому строк позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та пятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням цих обставин та факту предявлення позову тільки 15 березня 2014 року. Окрім того, Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року із зазначенням вищенаведених підстав пропуску Позивачем строку позовної давності при зверненні до суду, встановлено наступне: Судами залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, та належним чином не з'ясовано, коли саме було здійснено останній платіж, коли закінчується строк дії картки. Так, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. У матеріалах справи є роздруківка з програмного комплексу «Приват-24», наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо продовження строку дії картки та збільшення ліміту, якій судом апеляційної інстанції не надано оцінки, та не з'ясовано належним чином, чи після закінчення строку дії договору банк не видавав Відповідачу грошових коштів і нової платіжної картки та чи виконував боржник свої зобов'язання за договором від 19 вересня 2006 року належним чином. Крім того, у своїй позовній заяві банк вказує, що відповідачем було отримано 1500 грн. на картку, однак у заяві про надання кредиту вказано суму ліміту 2 300 грн. Відповідно до вимог ст.338 ч.2 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до ч. 2\~ст. 338 ЦПК України\~є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд. Оскільки зазначені порушення було допущено судом першої інстанції та не усунені судом апеляційної інстанції, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до вимог ст.338 ч.2 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Отже, в ході судового розгляду, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, позовні вимоги є з боку Позивача необґрунтованими та недоведеними, натомість Відповідачем заявлено про пропуск Позивачем строків позовної давності при зверненні до суду. Відповідач по справі [PERSON] звертає увагу Суду на те, що ігнорування даних фактів не тільки призведе до постановлення незаконного рішення, а й буде являти собою грубе порушення судом І інстанції вимог ЦПК України. На підставі вищевикладеного, відповідно просить суд відмовити Позивачу ПАТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позову в повному обсязі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~\~що відповідно до\~\~договору № б/н від 19 вересня 2006 року,\~\~відповідач\~\~ 19 вересня 2006 року отримав кредит у розмірі 1500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно до судового наказу Якимівського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2009 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за вказаним договором у розмірі 7014,92 грн. Відповідно до заяви відповідача [PERSON] на отримання кредиту строк дії картки по липень 2008 року. Згідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою - картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця, тобто до 31 липня 2008 року. Також слід зазначити, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Але, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. При цьому, Позивач не довів факту пролонгації Відповідачем договору, тобто отримання кредитної картки, а надані представником Позивача банківські виписки відповідно до вимог ст.58 ЦПК України, є неналежними доказами, оскільки не скріплені підписом Відповідача, ніяким чином не свідчать про отримання чи користування кредитом Відповідачем. При цьому, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та, як вбачається із розрахунку, наданого Позивачем, останній раз Відповідач користувався картою у березні 2008 року, а дія картки закінчилась 31 липня 2008 року, що відображено в Заяві на отримання кредитної карти: розділ "Кредитна карта", мовою оригінала "Срок действия: 07/08", а останній платіж було здійснено відповідачем 29.09.2009 року (а.с.112). Відповідно до розрахунку заборгованості за зазначеним договором, станом на 31 липня 2008 року залишок поточної заборгованості за наданим кредитом складала 4413,67 грн., залишок простроченої заборгованості 584,73 грн., нарахованих відсотків 110,34 грн. та загальний залишок заборгованості за відсотками 742,55 грн.. Згідно до судового наказу Якимівського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2009 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за вказаним договором у розмірі 7014,92 грн. , та Постановою державного виконавця від 22.05.2009 року відкрито виконавче провадження на стягнення зазначеної суми заборгованості, боржником добровільно сума боргу не погашена. Та відповідно до роздруківки з програмного комплексу «Приват-24», наданого ПАТ КБ «Приватбанк», продовжено строк дії картки із збільшенням ліміту в липні 2012 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 19.09.2006 року, загальний залишок заборгованості відповідача за кредитним договором на 31.07.2012 року складала 11985,33 гривень. Позивачем не надано жодних доказів пролонгації терміну дії кредитної карти або отримання Відповідачем нової кредитної карти. Твердження Позивача на те, що позовна давність не сплинула, оскільки строк договору не закінчився, а строк дії картки відповідає строку дії договору, не ґрунтується на умовах договору та є безпідставними. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 ЦК (ст. 260 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 ЦК України). Строк позовної давності за договором № б/н від 19 вересня 2006 року\~\~почав обчислюватися, у відповідності до вимог ст. 253 ЦК України, з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Таким чином, строк позовної давності встановлений в Умовах надання споживчого кредиту, починається з 01.08.2008 року і закінчується 31.07.2011 року. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2013 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed