Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

16.09.2015р. [PERSON] звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн., вказуючи, що 04.08.2015р. о 7-50 год. він прийшов на зупинку громадського транспорту "Водопровідна" у м.Миколаєві, і зайшов у салон маршрутного таксі №91, держ. № [NUMBER], пояснивши водію, що він інвалід війни та має право на безкоштовний проїзд. Однак, водій у грубій формі відмовився везти позивача безкоштовно, так як у маршрутному таксі вже знаходився один пасажир, що має пільги на проїзд. А на зупинці "Центральний ринок", водій грубо виштовхав позивача із салону, від чого позивач впав на асфальт та забив ліве плече. Неправомірними діями, водій заподіяв позивачу значної моральної шкоди, будучи людиною похилого віку, позивач перехвилювався, через вказану ситуацію, яка відбувалась на очах значної кількості людей, позивач відчував сором та приниження, відчував біль у лівому плечі близько тижня, змушений був звертатись до лікарні. Неправомірними діями у відмові надання пільгового проїзду водій [PERSON] порушив чинне законодавство України, яке надає право на безоплатний проїзд для пенсіонерів за віком для пасажирів на міському пасажирському транспорті загального користування. В подальшому позивач заявив позовні вимоги до ПП "Пік", працівником якого є водій [PERSON] та до водія [PERSON] Просить стягнути суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 10000 грн., на підставі ст.ст. 23,1167, 1172 ЦК України, із ПП "Пік" та [PERSON] 02.03.2016р. позивач збільшив позовні вимоги, просить стягнути із відповідачів на відшкодування моральної шкоди 20000 грн., та на відшкодування матеріальної шкоди - 1207 грн., кошти витрачені ним на придбання лікарських препаратів. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Пояснили, що водій [PERSON] неправомірно відмовив позивачу у пільговому перевезенні, сказав, що в салоні вже є один пільговик та у грубій формі вимагав залишити транспортний засіб, так як позивачу було незручно перед пасажирами, які дивились на нього з осудом, він вийшов із транспортного засобу, та внаслідок хвилювання та підвищення тиску, у позивача запаморочилось у голові, і він впав на асфальт, а водій відразу від'їхав. Водій його не штовхав. Представник відповідача ПП "Пік" [PERSON] вказала, що з позовом не згодна, так як у порушення ч.3 ст.61 ЦПК України, позивачем не надана копія постанови про притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення правил надання послуг з перевезення пасажирів (ст.133-1 КУпАП), тому відсутні докази вчинення правопорушення та винної поведінки водія. Позивачем не надано доказів заподіяння [PERSON] шкоди здоров'ю позивача. Звернення позивача щодо відмови у наданні пільгового проїзду, було розглянуто на засіданні за участю представників транспортного комплексу, зв'язку та телекомунікацій Миколаївської області, та водія [PERSON], який вибачився, та у позивача не було претензій до нього. Заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, на думку представника відповідача, також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що понесені витрати на придбання ліків, були здійснені позивачем внаслідок неправомірних дій водія [PERSON] Також зазначила, що відповідач не зобов'язаний надавати пільги при перевезенні пасажирів, оскільки держава не надає коштів на відшкодування понесених витрат перевізників. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. У попередніх судових засіданнях [PERSON] вказав, що не згоден із позовом. Жодних неправомірних дій щодо позивача він не вчиняв, не відмовляв позивачу у пільговому перевезенні маршрутним таксі. Дійсно позивач 04.08.2015р. зайшов у салон маршрутного таксі №91, держ. № [NUMBER] на зупинці "Водопровідна" у м.Миколаєві, однак, оскільки в салоні всі місця для пасажирів були зайняті, позивач вийшов на наступній зупинці. Він не бачив, що позивач впав при виході із маршрутного таксі. За наявності місць, він здійснив би пільгове перевезення позивача за наданим ним посвідченням. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни /а.с. 4,5/. Згідно ст. 13 п.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їхнього соціального захисту", інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Як вбачається із матеріалів справи, 04.08.2015р. близько 8-00 год. під час руху у маршрутному таксі №91, держ. № [NUMBER], від зупинки громадського транспорту "Водопровідна" у м.Миколаєві, до зупинки "Центральний ринок", між позивачем та водієм [PERSON] виник конфлікт, так як водій відмовляв позивачу у безоплатному перевезенні, як інваліду війни, внаслідок чого, [PERSON] на зупинці "Центральний ринок" вийшов із салону маршрутного таксі. Вказане маршрутне таксі належить підприємству-перевізнику ПП "Пік", а [PERSON] станом на 04.08.2015р. знаходився у трудових відносинах із ПП "Пік". Щодо неправомірної відмови у наданні пільгового проїзду, позивач звернувся із скаргою до ради ветеранів Заводського району, від якої в подальшому були надіслані звернення до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області та до виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Згідно листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20.08.2015р., адресованого заступнику голови ради ветеранів Заводського району, звернення щодо відмови у пільговому проїзді та грубої поведінки водія автобусу ПП "Пік", було розглянуто на засіданні 19.08.2015р. за участі представників управління транспортного комплексу, зв'язку та телекомунікацій Миколаївської міської ради, [PERSON], водія [PERSON] Було заслухано водія, який надав роз'яснення своєї поведінки, визнав свою провину та надав вибачення /а.с. 8/. Від Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області надійшла відповідь від 09.09.2015р. на звернення, згідно якої при перевірці вказаних фактів було направлено запит та отримано відповідь від директора ПП "Пік", в якому керівництво приносить [PERSON] щирі вибачення /а.с. 7/. Свідок [PERSON] пояснив суду, що 04.08.2015р. він знаходився на зупинці громадського транспорту "Центральний ринок", коли від громадян, що були на зупинці почув, що із маршрутки вийшов чоловік, який впав та лежить на асфальті, а водій відразу поїхав. Коли підійшов ближче - впізнав [PERSON], він запропонував йому допомогу. [PERSON] йому не розповідав, що трапилось. На підставі викладеного, судом встановлено, що мала місце неправомірна відмова водієм ПП "Пік" у пільговому перевезенні [PERSON] Доводи представника відповідача про те, що у порушення ч.3 ст. 61 ЦПК України на підтвердження неправомірної відмови у пільговому перевезенні не надано постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставними. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із наведеної норми не слідує, що встановлення факту порушення правил перевезення можливе лише за наявності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Факт відмови водія [PERSON] у наданні безплатного проїзду у пасажирському транспорті підтверджується поясненнями позивача та письмовими доказами по справі. Доводи [PERSON] про те, що він не відмовляв у безоплатному проїзді [PERSON] спростовуються поясненнями позивача та вищевказаними письмовими доказами, згідно яких [PERSON] визнав свою провину, та приніс вибачення [PERSON] Також необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що перевізник не зобов'язаний надавати безоплатний проїзд пільговим категоріям громадян, оскільки держава не надає коштів на відшкодування понесених витрат перевізників. У судовому засіданні встановлено, що перевізник здійснював безоплатне перевезення пільгових категорій громадян у 2015р., що, зокрема, слідує із пояснень відповідача [PERSON], який працює водієм маршрутного таксі. Згідно ст. 1167 Цивільного\~кодексу України,\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. . Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач вказав, що неправомірними діями водія ПП "Пік" - [PERSON] йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із протиправною поведінкою щодо нього водія [PERSON], у перенесених ним хвилюваннях, почутті приниження, зважаючи, що конфлікт відбувався на очах значної кількості людей. Через перенесене хвилювання, у нього підвищився тиск, запаморочилась голова і він впав на асфальт, та забив плече, та змушений був звернутись до лікарні та пройти курс лікування. Таким чином, судом встановлено, що відносно позивача були вчинені неправомірні дії працівником ПП "Пік" [PERSON], та внаслідок вищевказаних неправомірних дій, позивачу заподіяна моральна шкода. Вказана моральна шкода, відповідно до ст. 1172 ЦК України підлягає стягненню із ПП "Пік", так як шкода заподіяна його працівником - водієм [PERSON] Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, його похилий вік, та вважає необхідним стягнути із відповідача ПП "Пік" на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1000 грн. В задоволенні решти частини позову щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1207 грн. (витрати на лікування), оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження понесення вказаних витрат саме внаслідок винних дій [PERSON] В силу\~ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial