Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.03.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з умовами якого банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 03/13, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 1000,00 грн. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. При укладанні договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України, який визначає, що договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з умовами договору банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 03/13, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 1000,00 грн., в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Згідно з умовами кредитного договору б/н від 30.03.2006 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином до сьогодні не виконав, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", відповідно до детального розрахунку станом на 29.12.2014 р. складає 2270,18 грн. Згідно з ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і, як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони [PERSON], мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Датою 03/13 ( останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату дія здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за Кредитним договором б/н від 30.03.2006 року та припинення зобов'язань в цілому. Отримані кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що кредитний договір б/н від 30.03.2006 року, не є розірваним чи припиненим, згідно до правових підстав визначених ст.ст 599,651,654 ЦК України, відповідно до п.4.8 Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Стаття 256 ЦК України дає визначення позовної давність як: "строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного праву або інтересу. Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 30.03.2006 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення сроку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки, умовами Кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання Боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у Позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Про що наголошує і ст. 536 ЦК України згідно якої, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відсотки є платою за користування чужими коштами. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з Боржника [PERSON], на користь Банку суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності зг ідно ст. 257 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в зв»язку з пропущенням позивачем строків позовної давності та дав пояснення у відповідності до поданих письмових заперечень. Із матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з умовами якого банком передано відповідачу кредитну карту зі встановленим початковим кредитним лімітом на суму 1000,00 грн.. Судовим наказом Дубенського міськрайонного суду від 07 травня 2008 року стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2006 року в сумі 2983 грн. 20 коп., суму судового збору 25 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 15 грн. У вересні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі цього ж кредитного договору визначив суму заборгованості по відсотках відповідача за останні три роки в розмірі 4980 грн. 77 копійок. Проте, суд вважає, що підстав для задоволення вимог позивача про стягнення повторно з відповідача заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року немає. Згідно роз'яснень, викладених в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України. З вимогами на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми Банк до суду не звертався. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed