Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

22 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом , а пізніше з уточненнями до нього, в яких просила суд визнати недійсним договір купівлі - продажу від 15.05.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" та [PERSON]; визнати недійсним договір дарування від 11.06.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення - магазин загальною площею 107,9 кв.м., розташований на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS]; витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] нежитлове приміщення - магазин, загальною площею 107,9 кв.м., розташований на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.02.2014 року за нею визнано право власності на нежитлове приміщення - магазин № 2, загальною площею 107,9 кв.м., розташованого на першому поверсі багатоквартирного будинку (гуртожитку), за адресою: [ADDRESS]. З метою реєстрації свого права на нерухоме майно звернулася до Реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції, де їй відмовили в реєстрації права та повідомили, що спірне нерухоме майно ще до постановлення рішення суду вибуло з власності ТОВ "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія", оскільки згідно договору купівлі - продажу від 15.05.2013 року було продано [PERSON], а згідно договору дарування від 11.06.2013 року подаровано [PERSON] Отже, під час судового розгляду цивільної справи за її позовом до ТОВ "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" про визнання права власності на спірне нерухоме майно, товариство продало своєму працівнику ([PERSON]), спірне майно, після чого останній також до постановлення наведеного судового рішення подарував майно [PERSON], тому зазначені договори, вважає такими, що порушують її конституційні права, не відповідають моральним засадам суспільства, принципу добросовісності, оскільки призвели до позбавлення її права власності на нерухоме майно, та свідчать про те, що ТОВ "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" мала на меті уникнути виконання зобов'язання за Договором на участь у будівництві від 19.04.2012 року, тому у відповідності до ст. 203, 215 ЦК України вважає їх недійсними та згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України просить суд витребувати спірне нерухоме майно у добросовісного набувача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з тих же підстав та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судове засідання представник ТОВ "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав посилаючись на те, що він правомірно набув право власності на нежитлове приміщення - магазин загальною площею 107,9 кв.м., розташований на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представник третьої особи: Реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції, не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 19.04.2012 року між ТОВ "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" та [PERSON] в письмовій формі укладено договір на участь у будівництві, згідно умов якого товариство зобов'язалося побудувати та передати у власність [PERSON] нежитлове приміщення магазину № 2, загальною площею 107 кв.м., яке розташоване на першому поверсі багатоквартирного будинку (гуртожитку), за адресою: [ADDRESS], зазначивши строк закінчення будівництва і здачі об'єкта в експлуатацію - 01.06.2012 року, а [PERSON] сплатила стовідсоткову вартість нежитлового приміщення у розмірі 160000 грн. Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.02.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" про визнання права власності, за [PERSON] визнано право власності на нежитлове приміщення - магазин № 2, загальною площею 107,9 кв.м., розташованого на першому поверсі багатоквартирного будинку (гуртожитку), за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення суду було скасовано рішенням апеляційної інстанції від 18.11.2014 року за апеляційною скаргою [PERSON], та постановлено рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено виходячи з того, що [PERSON] з 11.06.2013 року є власником спірного приміщення, але його право позивачем у встановленому законом порядку не оспорене. 15.05.2013 року між ТОВ "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу, відповідно до якого [PERSON] придбав спірне нерухоме майно; 11.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] спірне нерухоме майно, право власності на яке [PERSON] зареєстрував 11.06.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребували його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з чим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсності наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. В цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Отже, аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачами не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, бо позивач не набула права власності на спірне нерухоме майно на підставі договору на участь у будівництві від 19.04.2012 року, в той час як сторона зазначеного договору ТОВ "Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія" розпорядилася спірним нерухомим майном, продавши його [PERSON], а той в свою чергу, подарував його [PERSON], тобто спірне нерухоме майно було відчужена третій особі, тому норма частини першої статті 216 ЦК, в даному випадку, не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, оскільки в цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, але позивач не надавав суду докази на підтвердження існування таких обставин; посилання позивач на вимоги ч. 3 ст. 388 ЦК України, як на підставу витребування спірного майна від [PERSON], то вони є безпідставними, бо також розповсюджується на сторони недійсного правочину; посилання позивача на ч. 1 ст. 203 ЦК України , згідно якої вважає, що оспорювані договори суперечать інтересам суспільства і його моральним засадам, внаслідок чого у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними, суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження існування таких обставин позивачем суду не надано. При цьому посилання на ту обставину, що товариство продало спірне нерухоме майно за ціною нижчою собівартості, а [PERSON] безпідставно подарував спірне нерухоме майно [PERSON], суд сприймає критично, оскільки такі дії відповідачів не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, які в тому числі передбачають свободу договору (п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). За таких підстав позов задоволенню не підлягає, та виходячи з цього підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 29 вересня 2014 року по даній цивільній справі. На підставі ст. ст. 3, 11 - 13, 15 - 16, 20, 203, 215, 216, 328, 330, 334, 388 ЦК України;

Outcome: dismissed