Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Костенко О.М. звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого позивачу, як спадкоємцю за заповітом відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,820 га, кадастровий номер 3221984000:03:005:0021, яка розташована на території Малосупоївської сільської ради Згурівського району Київської області, що належала померлому на праві власності згідно Державного акту серії Р1 № 246430, зареєстрованого 10.04.2001 за № 249. Позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянки у зв"язку із невірним зазначенням прізвища власника в Державному акті -« [PERSON] ». Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку в досудовому порядку, внести виправлення до державного акту або отримати державний акт з правильним ім`ям власника. Внесення виправлень до Державних актів є недопустимим, а з 2013 року державні акти взагалі не видаються. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на спірну земельну ділянку та не стягувати з відповідача судові витрати. В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. У своїх заявах представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, відповідач Малосупоївська сільської ради позовні вимоги визнала повністю, треті особи [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позову не заперечували. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи визнання відповідачами позову за наявності для того законних підстав. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, як таке, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що [PERSON] згідно Державного акту серії Р1 № 246430 на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,820 га, яка розташована на території Малосупоївської сільської ради Згурівського району Київської області. Земельна ділянка передана у власність на підставі рішення Малосупоївської сільської ради народних депутатів (XVI сесії XXII скликання) від 23.02.2001 року № 70. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10.04.2001 за № 249, що встановлено з копії Державного акту (а.с.17), довідки Малосупоївської сільської ради (а.с.29). Відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру та земельній ділянці визначений кадастровий номер 3221984000:03:005:0021 (копія витягу з ДЗК про земельну ділянку - а.с.19-25, копія інформації з ДЗК - а.с.26-27). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни. Згідно п. «ґ» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Стаття 126 ЗК України, в редакції яка діяла до 01 січня 2013 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. При виготовленні Державного акту було допущено помилку та прізвище власника зазначено як « [PERSON] », замість правильного - « [PERSON] » ( копія Державного акту - а.с.17). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачу [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на вищевказану земельну ділянку. Заповіт посвідчений 31.01.2019 року Малосупоївською сільською радою та зареєстрований в реєстрі за № 02. Позивач спадщину у встановленому законом порядку прийняв. Інші спадкоємці, дочки померлого - [PERSON] , як спадкоємець іншого майна за заповітом та спадкоємець за законом та [PERSON] , як спадкоємець за законом, спадкові права позивача не оспорюють та на визначену йому за заповітом спадщину не претендують (копія свідоцтва про смерть - а.с.4, копія заповіту - а.с.15, копія спадкової справи № 58/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] - а.с.47-78). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема успадкування. Позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, у зв"язку із тим, що в Державному акті власником земельних ділянок вказаний « [PERSON] », тоді як померлим спадкодавцем є « [PERSON] » (нотаріальна відмова - а.с.5). Позивач не має можливості внести виправлення до Державного акту чи отримати державний акт без помилки із зазначенням правильного імені власника. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 13.03.92 року N 2201-XII "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" не передбачається можливість внесення змін чи виправлень до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою чи державного акта на право власності на земельну ділянку. Згідно із п. п. 4.1, 4.4 Інструкції "Про заповнення бланків на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою" виправити помилку в державному акті про право власності неможливо. Виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Відповідно до Закону України "Про державний земельний кадастр" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру" від 17.10.2012 року N 1051 видача державних актів та їх дублікатів на право власності на земельну ділянку не передбачено. Згідно ч.1, ч. 3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, застосування інших, передбачених законом, способів. В ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,820 га, кадастровий номер 3221984000:03:005:0021, яка розташована на території Малосупоївської сільської ради Згурівського району Київської області, згідно Державного акту серії Р1 № 246430. Зазначена земельна ділянка входить до складу спадщини за заповітом, яка відкрилася позивачу [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] прийняв спадщину. Встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився, спадкові права позивача ніким не оспорюються, інші спадкоємці померлого - третя особи [PERSON] , [PERSON] на спадщину, що визначена позивачу за заповітом, не претендують. Через помилкове зазначення в Державному акті прізвища власника як « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] », позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права, а тому його порушені права підлягають судовому захисту. Належність спірної земельної ділянки саме [PERSON] підтверджується довідкою Малосупоївської сільської ради (а.с.29). Суд вважає за необхідне, визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,820 га, кадастровий номер 3221984000:03:005:0021, яка розташована на території Малосупоївської сільської ради Згурівського району Київської області. Не застосовувати до відповідача Малосупоївської сільської ради ст. 141 ЦПК України та понесені позивачем судові витрати залишити за ним.

Outcome: approved