Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ДП «Шахта «Візейська», у позовній заяві вказав, що 27.05.1985р. прийнятий учнем гірника підземного на шахту №8 «Великомостівська». 09.11.1985р. звільнений з роботи по закінченню виробничої практики. 04.09.1985р. прийнятий гірником третього розряду підземним на шахту №8 «Великомостівська». 13.11.1985р. звільнений з роботи по закінченню виробничої практики. 18.03.1986р. прийнятий на роботу гірником третього розряду шахти №8 «Великомостівська». 03.05.1986р. звільнений по закінченню виробничої практики. 12.01.1986р. прийнятий гірником третього розряду на шахту №8 «Великомостівська». 04.11.1986р. звільнений з роботи у зв'язку з призовом на військову службу. 30.12.1988р. прийнятий гірничим майстром на шахту «Великомостівська-Комсомольська». 03.04.2006р. звільнений з роботи у зв'язку із невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров»я. У зв'язку із погіршенням стану здоров»я був змушений неодноразово звертатися за медичною допомогою, лікувався стаціонарно та амбулаторно. Згідно висновку з акту огляду МСЕК від 23.05.2006р. позивачу вперше встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 №021388 від 24.05.2007р. підтверджено 50% втрати профпрацездатності. Згідно довідки МСЕК серії ЛВА-1 №447928 від 30.03.2010р. позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 №028304 від 30.03.2010р. позивачу безтерміново встановлено 60% втрати працездатності. Факт заподіяння шкоди професійним захворюванням підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 04.05.2006р. Зазначає, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням порушені всі нормальні умови життя позивача, він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства, стало важко займатися домашніми справами, що потребують навіть невеликих зусиль. Факт заподіяння моральної шкоди також стверджується оскільки позивач частково на 60% втратив безтерміново професійну працездатність, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання. Виходячи із ступеня втрати професійної працездатності, тривалості страждань та істотності вимушених змін у життєвих стосунках визначає розмір завданої моральної шкоди в сумі 60000грн. З покликанням на ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, постанову Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та рішення Конституційного суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004р., просить суд стягнути з відповідача в його користь 60000грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. В запереченні на позовну заяву представник відповідача ДП «Шахта «Візейська» вказав, що позивачем не підтверджено вини відповідача у спричиненні йому шкоди. Не долучено медичних документів щодо перенесених ним фізичних та душевних страждань. Крім цього, позивачем не обґрунтовано суму відшкодування шкоди в сумі 60000грн., яка не відповідає вимогам розумності та справедливості. Просить у задоволенні позову відмовити, розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача ДП «Шахта «Візейська» в судове засідання не прибув, у поданому запереченні просив розгляд справи проводити без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнано конституційними, при цьому, в рішенні зазначено, що право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також, у роз»ясненнях, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (яка набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім цього, у роз»ясненнях, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Як встановлено із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки на ім»я [PERSON], з 27.05.1985р. він прийнятий учнем гірника підземного на шахту №8 «Великомостівська». 09.11.1985р. звільнений з роботи по закінченню виробничої практики. 04.09.1985р. прийнятий гірником третього розряду підземним на шахту №8 «Великомостівська». 13.11.1985р. звільнений з роботи по закінченню виробничої практики. 18.03.1986р. прийнятий на роботу гірником третього розряду шахти №8 «Великомостівська». 03.05.1986р. звільнений по закінченню виробничої практики. 12.01.1986р. прийнятий гірником третього розряду на шахту №8 «Великомостівська». 04.11.1986р. звільнений з роботи у зв'язку з призовом на військову службу. 30.12.1988р. прийнятий гірничим майстром на шахту «Великомостівська-Комсомольська». 03.04.2006р. позивач звільнений з роботи у зв'язку із невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров»я. Згідно із відомостей, що відображені у висновку з акту огляду МСЕК від 23.05.2006р. позивачу вперше встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 №021388 від 24.05.2007р. позивачу підтверджено 50% втрати профпрацездатності. Згідно довідки МСЕК серії ЛВА-1 №447928 від 30.03.2010р. позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 №028304 від 30.03.2010р. позивачу безтерміново встановлено 60% втрати працездатності. У зв»язку зі наявністю вказаного вище захворювання позивач [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок історій хвороби. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Із дослідженого акта розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] від 04.05.2006р. встановлено, що професійне захворювання виникло в результаті роботи в шкідливих умовах праці на шахті №8 «Великомостівська» (на даний час Візейська). За час виконання даних робіт знаходився в контакті з вугільно-породним пилом в концентрації вище ГДК, шум вище ГДР. Несприятливі фактори мікроклімату призводили до намокання спецодягу і переохолодження організму. Одночасно у акті запропоновано адміністрації шахти «Візейська» вжити ряд заходів для ліквідації та запобігання професійним захворюванням. Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу [PERSON] відповідача державне підприємство «Шахта «Візейська», яка спричинена ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків внаслідок професійного захворювання. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 60000 грн., суд задовольняє частково в сумі 10000грн. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача державне підприємство «Шахта «Візейська».

Outcome: partial