Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

26.11.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ "Українська Страхова Компанія "Гарант-Авто" в особі Одеської філії ПАТ "УСК "Гарант - Авто" про визнання ненадання інформації про послуги порушенням прав споживача, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві та в наданій суду 22.01.2015р. заяві зазначив, що 07.11.2012р. між ним та відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 08.10.2013р. позивач надав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування, проте відповідач порушив строки виплати та сплатив суму 1228грн. 66коп. лише 17.06.2014р. Крім того, позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом, відповідь на який, так і не отримав. Несплата вчасно страхового відшкодування та ненадання відповіді на інформаційний запит, спричинили моральної шкоди позивачу, завдавши йому моральні страждання та переживання. Просив визнати ненадання інформації про послуги порушенням прав споживача, стягнути з відповідача неустойку в розмірі 5971грн. 28коп. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 6000грн. 22.01.2015р. позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Представник відповідача в судове засідання 23.12.2014р. та 22.01.2015р. повторно не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення (а.с. № 6, 11), про причини не явки суд не сповістив. Таким чином, відповідно до вимог ч. 4 ст.169, ч. 2 ст. 197, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами та винести по справі заочне рішення суду, у зв'язку з неодноразовою неявкою відповідача, який належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, та заперечень суду не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Судом встановлено, що позивач та відповідач 07.11.2012р. уклали типовий договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чого є поліс АЕ № 577703 (а.с. № 13 зворотна сторона). 08.10.2013р. позивач подав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. № 13) та 17.06.2014р. отримав грошові кошти в розмірі 1228грн. 66 коп. (а.с. № 14). Встановивши наявність підстав для виплати страхового відшкодування, відповідно до положень ст. 36.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач повинен був не пізніше ніж як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування виплатити позивачу страхове відшкодування. Натомість, відповідач сплатив страхове відшкодування з порушенням строків виплати на 162дні, а тому вимоги позивача щодо стягнення неустойки в розмірі 3% від вартості послуг за кожен день прострочки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму неустойки в розмірі 5971грн. 28коп. ( 1228,66*3%*162 = 5971грн.28коп.). Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо відшкодування йому моральної шкоди, то ця частина його позову підлягає частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що сума 6000грн., на стягненні якої наполягає позивач, не відповідає ступеню та характеру його моральних страждань. Так, [PERSON] не дивлячись на те, що відповідач прострочив виконання свого зобов'язання, все ж все-таки отримав страхове відшкодування в розмірі 1228грн. 66 коп., а тому з урахування роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 400грн., що буде складати близько 1/3 частини від розміру страхового відшкодування, оскільки неправомірні дії відповідача змусили позивача витрачати додатково час на звернення до суду із захистом своїх прав, що призвело до порушень у встановленому способі життя позивача. Що ж стосується позовних вимог про визнання ненадання інформації про послуги порушенням прав споживача, то в задоволені цієї частини вимог слід відмовити, виходячи з наступного. 30.04.2014р. позивач подав відповідачу інформаційний запит відповідно до положень Закону України "Про доступ до публічної інформації". Згідно копії поштового повідомлення, наданого позивачем, запит було отримано в страховій компанії 13.05.2014р. (а.с. № 15). Відповідно до ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону. В статті 13 вищевказаного Закону України наведений перелік осіб, які є розпорядниками інформації та ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант -Авто" не підпадає під визначення з жодного з них, а тому положення Закону України "Про доступ до публічної інформації" в частини не надання інформації у визначений строк на відповідача по справі не може бути поширено. Таким чином, в задоволені позовних вимог в частині визнання ненадання інформації про послуги порушенням прав споживача слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про захист прав споживачів" та позовні вимоги задоволено в частині стягнення з відповідача неустойки в загальному розмірі 5971грн. 28коп., то відповідно до ставок, визначених ст. 4 Закону України "Про судовий збір", як для позовів майнового характеру, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243грн.60коп. Крім того, за частину позовних вимог, яка стосується стягнення моральної шкоди, з відповідача з тих же підстав на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243грн.60коп. Отже, загальний розмір судового збору, який слід стягнути з відповідача на користь держави складає 487грн. 20коп. (243грн. 60коп. х 2 = 487грн. 20коп.). З огляду на те, що в іншій частині позовних вимог позивачу, звільненому при подачі позову від сплати судового збору відмовлено, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 243грн.60коп. слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial