Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 03.04.2014 року на підставі кредитного договору № 500933580 відповідач отримав кредит у розмірі 27792,41 грн. у строк з 03.04.2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, неустойки та інших передбачених платежів в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком погашення кредиту. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв'язку із чим, станом на 21.09.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 27792,41 грн., за відсотками 2912,43 грн. та по комісії 7535,93 грн. Також у звязку з систематичними порушеннями боржником своїх обовязків зі сплати кредиту їй нарахована неустойка у сумі 1400,00 грн. На підставі цього ПАТ «Альфа-Банк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 39640,77 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач у судове засідання не зявилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Оскільки відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500933580, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 27792,41 грн. у строк з 03.04.2014 року, зі сплатою 15,99 відсотків за користування кредитом, неустойки та інших передбачених платежів в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком погашення кредиту. Згідно пункту 2.6. кредитного договору, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та терміни, у порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів. Відповідач своєчасно не виконав взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту та допустив порушення строків його виплати. Згідно пункту 15 розділу 2 кредитного договору, банк має право в будь-якому разі вимагати, в т.ч. у судовому порядку дострокового виконання всіх зобовязань позивальника за договором у разі прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обовязкового платежу за кредитом. У відповідності до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, станом на 21.09.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 27792,41 грн., за відсотками 2912,43 грн. та по комісії 7535,93 грн. Згідно пункту 4 кредитного договору, позичальник зобовязується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом № 1 цього Договору та/або інших платежів за Договором, сплата яких передбачена цим Договором сплатити Банку штраф у розмірі 50,00 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває пять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Через невиконання відповідачем своїх кредитних зобовязань, позивач листом від 27.09.2016р. вих. № 76077-102 б/б звернувся до [PERSON] з вимогою про дострокове повернення кредиту, у відповідності до якого вимагав протягом 30-денного строку здійснити сплату наявної заборгованості за кредитним договором в сумі 39640,77 грн. Відповідач предявлені вимоги позивача не виконав, наявну заборгованість не сплатив. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем сум заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. Визнаючи обґрунтованим позовні вимоги щодо основної суми боргу та відсотків за користування кредитом, суд при вирішенні питання відносно стягнення суми штрафу в розмірі 1400,00 грн. приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума штрафу була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу з 04.05.2014 року. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку м. Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м.Маріуполя. З матеріалів справи вбачається, що останнім місцем реєстрації відповідача є адреса: [ADDRESS]. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по сьогоднішній день для боржника, який зареєстрований на території м.Маріуполя не відповідає вимогам закону. З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається нарахування в період дії обмежувального закону штрафних санкцій на загальну суму 1400,00 грн. На підставі зазначеного суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу [PERSON] штрафних санкцій в сумі 1400,00 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування неустойки, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимоги слід задовольнити частково зменшивши їх розмір на 1400,00 грн. Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1329,21 грн.

Outcome: partial