Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", 3-тя особа: ТОВ Українське бюро кредитних історій" про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у квітні 2006 року мав намір придбати в магазині "Домотехніка" у м. Києві фотоапарат вартістю 1698 грн. Працівники магазину запропонували заповнити анкету для отримання кредиту, що він і зробив, та пояснили, що рішення щодо кредиту буде відоме через деякий час. В подальшому, [PERSON] відмовився купувати вказаний вище фотоапарат у зв'язку з тим, що ним було придбано інший фотоапарат. Відповідно у позивача зникла необхідність в одержанні відповідного кредиту, щодо якого було заповнено попередню анкету. Через деякий проміжок часу [PERSON] зателефонували щодо фотоапарата та кредиту, проте він відмовився від купівлі та кредиту, пояснивши, що фотоапарат вже придбав. Проте 12.01.2009 року ЗАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із заявою про видачу наказу про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по договору кредиту від 27.04.2006 року в сумі 5284,84 грн. та судових витрат, про що 16.02.2009 року Святошинський районний суд м. Києва було видано судовий наказ у справі № 2н-24-1/09. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.04.2009 у справі 2н-24-1/09 було скасовано судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2009 року, оскільки [PERSON] надіслав заяву про те, що він заперечує проти вимог ЗАТ КБ "Приватбанк" та обгрунтовує свою заяву тим, що не укладав з ЗАТ КБ "Приватбанк" кредитного договору. За захистом свої прав, внаслідок незаконних дій працівників ПАТ КБ "Приватбанк", [PERSON] також звертався до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, про що була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.06.2009 року, на підставі того, що дані відносини носять цивільно-правовий характер. У 2010 році ЗАТ КБ "Приватбанк" звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 4799,19 грн. За результатом розгляду цього позову, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2010 року у справі № 2-552-1/10 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю, з огляду на те, що такого документу як "кредитний договір" з [PERSON] у банку не існує, він не укладався з [PERSON], умови надання кредиту фізичним особам він не підписував, доказів ознайомлення [PERSON] з такими умовами у банку відсутні, безпосередньо кредитні кошти банком [PERSON] не передавались. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2010 року у справі № 22-16068/2010 за апеляційною скаргою ЗАТ КБ "Приватбанк" вказане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2010 року було залишене без змін, апеляційну скаргу відхилено. Тією ж ухвалою встановлено, що кредитний договір між сторонами у встановленому законом порядку не укладався; доказів щодо перерахунку кредитних коштів [PERSON] ЗАТ КБ "Приватбанк" не надав. У 2013 році ПАТ КБ "Приватбанк" знову звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з тим же неукладеним договором. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.112013 року провадження № 2/759/6167/13 у цій справі було закрите з огляду на те, що існує рішення що набрало законної сили з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав. Окрім вище вказаних обставин, дії Відповідача щодо незаконного вимагання повернення неіснуючої заборгованості призвели до безпідставного формування негативної кредитної історії позивача. На запит [PERSON] Українське бюро кредитних історій листом від 19.03.2015 року № 156 надало позивачу кредитний звіт щодо кредитної історії [PERSON], в якому вказано, що за інформацією, наданою ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] має невиконані грошові зобов'язання, а саме прострочену заборгованість у розмірі 10318, 80 грн. станом на березень 2015 року. Крім того, просив стягнути моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100000,00 грн., посилаючись на те, що протягом 10 років, діями відповідача та колекторських компаній, які діяли за дорученням відповідача з вимагання сплати неіснуючої заборгованості, а також поширення неправдивої інформації та спотвернення кредитної історії [PERSON] було завдано моральні страждання. У зв'язку з неправомірними вимогами відповідача, колекторів які діють за дорученням відповідача, щодо сплати неіснуючої заборгованості, спотворенням кредитної історії, [PERSON] для захисту своїх прав був змушений понести витрати на правову допомогу в сумі 16331,12 грн., які просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, подав заперечення проти позову в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 16.02.2009 року Святошинський районний суд м. Києва було видано судовий наказ у справі № 2н-24-1/09 за заявою ЗАТ КБ "Приватбанк" про видачу наказу про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по договору кредиту від 27.04.2006 року в сумі 5284,84 грн. та судових витрат (а.с. 12). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.04.2009 року вищезазначений судовий наказ було скасовано (а.с. 13). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2010 року по цивільній справі №2-552-1/10 за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення боргу в задоволенні позову було відмовлено (а.с. 16-17). Крім того, вказаним рішенням суду встановлено, що в задоволенні позову було відмовлено з огляду на те, що кредитний договір з [PERSON] у банку не існує, він не укладався з [PERSON], умови надання кредиту фізичним особам він не підписував, доказів ознайомлення [PERSON] з такими умовами у банку відсутні, безпосередньо кредитні кошти банком [PERSON] не передавались. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2010 року у справі № 22-16068/2010 за апеляційною скаргою ЗАТ КБ "Приватбанк" вказане рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2010 року було залишене без змін, апеляційну скаргу відхилено. Окрім того, ухвалою апеляційного суду м. Києва встановлено, що кредитний договір між сторонами у встановленому законом порядку не укладався; доказів щодо перерахунку кредитних коштів [PERSON] ЗАТ КБ "Приватбанк" не надав (а.с. 18-19). Крім того, ПАТ КБ "Приватбанк" в 2013 році звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з тим же неукладеним договором, провадження по якому було закрито ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року, з огляду на те, що існує рішення що набрало законної сили з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав. Відповідно до роздруківок, [PERSON] по теперішній час надходять смс-повідомлення про заборгованість. (а.с. 26, 74). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання незаконними дії ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" з вимагання від [PERSON] сплати заборгованості за договором № DNH4KS11800456 від 27.04.2006 та зобов'язання ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" припинити дії, які порушують права [PERSON], а саме: надсилати листи, смс-повідомлення, повідомлення, здійснені із використанням інших засобів зв'язку, здійснювати телефонні дзвінки до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії всю інформацію щодо заборгованості [PERSON] за договором № DNH4KS11800456, то суд вважає за необхідне відмовити в цій частині з огляду на наступне. Згідно кредитної історії, виданої ТОВ "Українське бюро кредитних історій", у [PERSON] є заборгованість по кредитному договору від 27.04.2006 року перед ПАТ КБ "Приватбанк" у розмірі: загальна сума заборгованості - 10318,8 грн., загальна сума простроченої заборгованості - 10318,8 грн., загальна сума обов'язкового платежу - 8833,28 грн. (а.с. 28-30). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію: 1) про себе, що ідентифікує його як Користувача; 2) про суб'єкта кредитної історії, яка визначена пунктами 1 і 2 частини першої статті 7 цього Закону. Відповідно до ст. 10 ч. 1 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», Бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними. Відповідно до ст. 13 ч. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», суб'єкт кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал. Заява має включати коментар обсягом не більше ніж 100 слів щодо інформації, що заперечується. Відповідно до ст. 13 ч. 11 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», суб'єкт кредитної історії має право оскаржити в судовому порядку дії Бюро або Користувача, які порушують його права. З огляду на вищезазначене, суб'єкт кредитної історії, який не згодний з інформацією щодо себе, яка міститься в кредитній історії, може звернутись із заявою до Бюро для вилучення інформації. Проте, позивачем та представником позивача не було надано до суду доказів звернення до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» з заявою про вилучення інформації щодо заборгованості [PERSON] за договором № DNH4KS11800456, а тому позовні вимоги є передчасними і не підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди то позивачу слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України. В свою чергу, завдання моральної шкоди позивачу, не підтверджується жодними належними та допустими доказами, а тому у стягненні моральної шкоди з відповідача, на користь позивача слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення коштів за правову допомогу, то суд вважає за необхідне задовольнити позовній вимоги в цій частині, оскільки позивачем надано до суду Акт наданих послуг № 1 за Договором №02-03/15 від 02.03.2015 року, додаткову угоду № 1 до договору № 2-03/15 про надання юридичних послуг від 02.03.2015 року та квитанції, відповідно до яких [PERSON] сплатив ТОВ «А.ДВА.КА» грошові кошти за надану йому правову допомогу у розмірі 16331,12 грн. (а.с. 39, 40, 41, 42). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial