Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем з 20 липня 1996 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року між ними розірвано. В шлюбі народилися двоє дітей, один з яких - син [PERSON], на даний час є неповнолітнім. Дитина проживає з нею і перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не дає. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і проводити до досягнення дитиною повноліття. В поданій заяві позивачка позовні вимоги підтримала, просить справу слухати в її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, які подані в розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 20 липня 1996 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року між ними розірвано. В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], який на даний час є неповнолітнім. Дитина проживає з матір'ю і перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не дає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст.ст. 1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. Суд, при встановленні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. З врахуванням обставин справи, суд вважає доцільним проводити стягнення аліментів з відповідача у частці від заробітку (доходу) батька. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved