Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

В серпні 2014 року Лучівське житлово-комунальне підприємство Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області звернулося до суду з первісним позовом, в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 1588,16 грн. та судовий збір в сумі 243, 60 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Квартира знаходиться на балансі житлово-комунального підприємства "Лучівське". За період проживання в квартирі та користування комунальними послугами з 1 березня 2006 року по 1 травня 2014 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 1588, 16 грн., в тому числі, інфляційні втрати - 138,31 грн., та 3% річних - 32, 21 грн. 11 грудня 2014 року, під час розгляду справи, [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву, в якій просив зобов'язати комунальне підприємство укласти з ним договір про надання послуг відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги". В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Щодо зустрічного позову [PERSON], пояснила, що останній відмовився укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що ніяких договірних відносин між сторонами не існує, в зв'язку з чим він не повинен сплачувати за комунальні послуги, до того ж стягнення боргу з 2006 року вважав безпідставним через пропуск строку позовної давності. Свій зустрічний позов він підтримав та просив задовольнити вказавши, що в договорі про надання житлово-комунальних послуг обов'язково повинно бути зазначено розмір всіх тарифів окремо щодо його будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 21 жовтня 1995 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно довідки Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 0634/2-9/14 від 7 квітня 2014 року [PERSON] зареєстрований та проживає в цій квартирі, яка перебуває в обслуговуванні Лучівського житлово-комунального підприємства Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 7,8), яке надавало комунальні послуги мешканцям будинку [ADDRESS] в тому числі і відповідачу за первісним позовом. Послуги надавалися згідно з тарифами, які були затверджені відповідними рішеннями Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Письмового договору між [PERSON] та Лучівським ЖКП про надання комунальних послуг не укладено. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають не тільки з угод письмових чи усних, але й з дій та вчинків осіб. Так, [PERSON] отримував послуги, які надавало це комунальне підприємство, користувався ними, не відмовлявся від них, а також частково їх сплачував. Дані обставини підтверджуються його особовим рахунком, а також не заперечувалися і ним самим. Тому суд вважає, що між Лучівським ЖКП та відповідачем за первісним позовом існував договір про надання комунальних послуг і не приймає його посилання про відсутність між ними договірних відносин. Враховуючи, що [PERSON] є власником житла, тому застосування положень ст.ст. 67, 68 ЖК України в даному випадку не підлягають, оскільки вони регулюють відносини між постачальником комунальних послуг та наймачами житла. Однак, виходячи з положень статей 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду, п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених Постановою КМ України від 24 січня 2006 року №45, власники квартир повинні оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зі свого боку позивач належним чином виконував умови договору. Однак відповідач за первісним позовом не в повному обсязі сплачував отримані комунальні послуги, внаслідок чого станом на 1 травня 2014 року за ним утворилася заборгованість перед комунальним підприємством. Відповідно до особового рахунку ця заборгованість в період з 2006 року по квітень 2014 року складає 1417 грн. 64 коп. Крім цього за несвоєчасну сплату наданих послуг нараховані інфляційні втрати в сумі 138 грн. 31 коп. та 3% річних в сумі 32 грн. 21 коп. Всього борг складає 1588 грн. 16 коп. Доказів на спростування цього розрахунку суду представлено не було. Посилання [PERSON] на застосування позовної давності суд не приймає, оскільки послуги він частково сплачував, що свідчить про визнання ним свого боргу, тому згідно з положеннями ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривався і починався текти заново. Що ж стосується зустрічного позову [PERSON], то слід зазначити, що ст.ст. 16, 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, і споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Договір, який був наданий на підпис [PERSON] Лучівським ЖКП, не суперечить положенням Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Постанові КМ України №529 від 20 травня 2009 року "Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", "Правилам користування приміщеннями житлових будинків", затверджених Постановою КМ України від 24 січня 2006 року №45, та іншим нормативно-правовим актам. Його посилання про невключення ряду пунктів до договору щодо обмеження його права як споживача є безпідставними. Він вважав, що в договір необхідно обов'язково включити розрахунок наданих послуг з розшифруванням кожної позиції послуг. Проте суд не вважає, що це є необхідною обов'язковою умовою умов договору з врахуванням того, що тарифи постійно змінюється. Його умови, права та обов'язки як споживача, передбачені зазначеними вище нормативними актами, тому типовим договором вони не обмежуються. Достовірних доказів про неможливість узгодження сторонами у справі умов договору про утримання будинку і споруд та прибудинкової території не надано. Категорично відмовившись від підписання договору на умовах, запропонованих відповідачем за зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом не надав свій екземпляр договору. Тоді як питання узгодження умов договору залежить від його сторін, оскільки договірні відносини базуються на такому загальному принципі цивільного законодавства, як свобода договору (ст. 3 ЦК України), і шляхом надання пропозиції однієї сторони укласти договір (оферта) та прийняття пропозиції (акцеп) другою стороною. Але доказів того, що позивач за зустрічним позовом звертався до ЖКП з пропозицією про укладення договору з визначенням конкретних його позицій та умов, суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом також підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, сплаченого при поданні позову до суду в розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved