Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України. У своїй заяві зазначив, що він [INFO] народився у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. 26 травня 1988 року він отримав паспорт громадянина України, який втратив близько 1999 року на території с. Краснознаменка Херсонської області. Він повідомив про втрату паспорта Кам?янський ВП ГУНП у Дніпропетровській\~ області, відповідно до висновку розгляд повідомлення закінчений, у зв?язку із відсутності факту кримінального правопорушення. 08 лютого 2019 року він звернувся\~ до Центру надання адміністративних послуг м. Кам?янське для отримання паспорта громадянина України, проте йому пояснили, що для цього необхідно встановити факт того, що він є громадянином України, у встановленому порядку. На час звернення до суду він втратив паспорт колишнього СРСР та не отримав паспорт громадянина України.\~\~ Тому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року включно. В судовому засідання заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав, посилався на обставини зазначені в заяві. Представник заінтересованої особи Заводського РВ у місті Кам?янському ГУДМС України в Дніпропетровській області Берковська Л.Г. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволенні заяви.\~ Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що заявник дійсно з народження до теперішнього часу проживав на території України. До 2000 року проживав в м. Дніпродзержинську, а потім поїхав жити до Херсонської області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт того, що заявника вона знає з дитинства, та він постійно проживає на території України. Вислухавши заявника, заінтересовану особу, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази, суд вважає вимоги заявника такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , народився в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, УССР (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до Кам?янського ВП із заявою, в якій просить органи поліції зафіксувати факт втрати документів, а саме паспорта громадянина України, військовий квиток на йог ім?я, втратив документи із за своєї неуваги близько двадцяти років. Висновком\~ від 05.02.2019 року про результати звернення [PERSON] розгляд вищезазначеного повідомлення вважати закінченим, тому як факт кримінального правопорушення встановлено не було (а.с.7). Як вбачається з довідки від 28.01.2019 р. [PERSON] [INFO] згідно господарської книги № 3, дійсно з 2000 року і по теперішній час проживає на території ради без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.8), а зареєстрованим значиться в Дніпропетровській [ADDRESS] м [ADDRESS] з 20.08.1991 року по теперішній час (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, з облікової картки к військовому білету [NUMBER] [PERSON] проходив військову службу в 1989 році. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 315 ЦІІК України факти які мають юридичне значення встановлюються судом. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом); В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 127 Конституції України від 14 березня 2002 року № 4-у/2002 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив: "До громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні в цілому не менше ніж 183 дні у календарному році. Законом України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Згідно ст. 1 Закон України «Про громадянство України», громадянами України безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Аналізуючи зібрані по справі докази, пояснення заявника та свідка, суд вважає, що вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки останнім було доведено факт проживання його в період з 24 серпня 1991 по 13 листопада 1991 року на території України на законних підставах.

Outcome: approved