Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, грошової компенсації за невикористану відпустку та компенсацію втрати частини заробітку. Позовні вимоги мотивує тим, що чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] працював в ПАТ «Мукачівприлад» на посаді заступника начальника комерційного відділу по збуту і маркетингу. Згідно довідки відповідача № 136 від 30.10.2018 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01.10.2018 року складає 19 803, 32 гривень. Чоловік позивача помер [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб від 15.10.2015 року позивач проживала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] спільно, однією сім`єю, тому являється членом сім`ї. Норми, що передбачають виплату заробітної плати померлого працівника членам його сім`ї, викладені у розпорядженні Ради Міністрів Української РСР від 22.11.84 р. № 620- р «Щодо видачі заробітної плати, не одержаної до дня смерті робітника чи службовця» та в постанові Ради Міністрів СРСР від 19.11.84 р, № 1153 «Про порядок видачі заробітної плати, яка не була отримана до дня смерті робітника чи службовця». Право на отримання заробітної плати померлого працівника мають лише члени його сім`ї. Саме дружина має повноцінне право на отримання заробітної плати покійного чоловіка, оскільки вона відповідає всім необхідним критеріям для визнання її відповідно до ст. З СКУ особою, яка утворювала сім`ю з покійним спадкодавцем, а тому є членом такої сім`ї. Підтвердженням цього є й абз. 5 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 р. № 1768-ІП, відповідно до якого до складу сім`ї включаються: чоловік, дружина; рідні, усиновлені та підопічні діти цих осіб тощо, Статтею 47 Кодексу законів про працю України та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, передбачено, що власник або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з унесенням запису про звільнення і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На виконання приписів статті 116 КЗпП України [PERSON] та [PERSON] пред`явили вимоги про розрахунок, що підтверджується довідками про заборгованість від 30.10.2018 року № 134, 136, згідно яких до розрахунку при звільненню підлягає: працівнику [PERSON] - 19803, 32 грн., працівнику [PERSON] - 16 889, 17 грн. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. (Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. З точки зору Закону заходи, встановлені статтею 117 Кодексу законів про працю України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Одним з основних законодавчих актів, яким регулюється нарахування заробітної плати, утримань із нарахованих сум, а також виплата заробітної плати є Закон України «Про оплату праці». У відповідності до статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно довідки від 30.10.2019 року № 136 заборгованість [PERSON] по заробітній платі за період квітень 2018 року - вересень 2018 року складає 19 803,32 грн. Згідно запису у трудовій книжці, [PERSON] звільнено 08.10.2018 року. В день звільнення розрахунок не проведено. Розрахунок середнього заробітку [PERSON] за весь час затримки по день звернення з позовом до суду: за період квітень 2018 року (20 днів) - 3516.96 грн - 175, 84 грн 1/день; за період травень 2018 року (20 днів) - 4630,00 грн - 23 1,50 грн І/день; за період червень 2018 року (20 днів) - 4630,00 грн - 231.50 грн: за період липень 2018 року (22 дні) - 4630,00 грн - 210,40 грн 1/день; за період серпень 2018 року (22 дні) - 4630,00 грн - 210,40 грн 1/день; за період вересень 2018 року (20 днів) - 2872,86 грн - 143,60 грн 1/день, тобто, за один робочий день підлягало сплаті 200,53 грн. Таким чином, за період з 08.10.2018 року по 01.04,2019 року (124 дні) відшкодування [PERSON] за час затримки належних звільненому працівникові сум складає 24 464, 66 грн. Також, згідно ч. 1 ст. 83 КЗІІП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи . Грошова компенсація невикористаної відпустки [PERSON] складає 2855, 39 грн., що підтверджується внутрішньою бухгалтерською роздруківкою за жовтень 2018 року. Згідно історії по картковому рахунку 1068 і 87900 від 22.03.2019 року AT „Райффайзен Банк Аваль". 12.02.2019 року працівнику [PERSON] надійшли кошти у розмірі 16 561, 20 грн. тобто, проведено частковий розрахунок згідно наданої довідки від 30.10.2018 року № 134 ВАТ «Мукачівприлад» про заборгованість. Залишок невиплачених коштів, згідно довідки від 30.10.2018 року № 134 ВАТ «Мукачівприлад», складає 328,62 грн. Розрахунок середнього заробітку [PERSON] за весь час затримки по 12.02.2019 року (день фактичного розрахунку): за період квітень 2018 року (20 днів) - 3381,69 грн - 169,08 грн. 1/день: за період травень 2018 року (20 днів) - 3387,99 грн - 169,39 грн 1/день; за період червень 2018 року (20 днів) - 4630,00 грн - 1 82.55 грн 1/день; за період липень 2018 року (22 дні) - 4630,00 грн - 216,11 грн 1/день; за період серпень 2018 року (22 дні) - 4630,00 грн - 141, 27 грн 1/день; за період вересень 2018 року (20 днів) - 2872,86 грн - 148.03 грн 1/день, тобто, за один робочий день підлягало сплаті 171,07 грн. Таким чином, за період з 01.11.2018 року по 12/02.2019 року (70 днів) відшкодування [PERSON] за час затримки належних звільненому працівникові сум складає 11 974,90 грн. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-111 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Необхідною ознакою при вирішенні спору, є встановлення факту нарахування доходу, про що вказано в ст. 3 цього Закону, Такі факти підтверджуються довідками від 30.10.2018 року №№ 134, 136 ВАТ «Мукачівприлад». За змістом ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрат частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 21.02.2001 року № 159 слідує , що підставою для здійснення компенсації громадян втрати частини доходів є дотримання наступних умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. При цьому, як вже було зазначено, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 вказано, що положенням статті 34 Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1. 2 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІП підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо. На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плата у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати, ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Також, Конституційний суд України дійшов висновку, що компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, як складових належної працівнику заробітної плати не обмежено будь-яким строком та не залежить від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким чином, додатково підлягає стягненню з ВАТ «Мукачівприлад» на користь компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати: працівникові [PERSON] , - 969,28 грн. працівникові [PERSON] - 828,39 грн. 11.06.2019 року від позивача надійшла заяв про збільшення позовних вимог, яку мотивувала тим, що у зв`язку з підготовче засідання не закінчено, станом на 06.06.2019 року час затримки виплати заробітної плати збільшився на 48 трудових днів, у зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 08.10.2018 року по 06.06.2019 у розмірі 34 090, 10 гривень. 02.07.2019 року від представника позивача надійшли пояснення з приводу пред`явленого позову, в яких останній вказав наступне. Загальний розмір не виплаченої суми що належала померлому працівнику [PERSON] на сьогоднішній день становить 19 305,92 грн. (17 007,33 грн. заробітна плата + 2298,59 грн. компенсація за 23 дні невикористаної відпустки - 19 305,92 грн.). Зокрема даний факт підтверджується актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗК 49/217/АВ від 30.01.2019 року та Приписом про усунення виявлю них порушень №ЗК 49/217/АВ/П від 30.01.2019 року. Також, даний факт підтверджується Довідкою про доходи [PERSON] від 17 квітня 2019 року №55. Зокрема з даної довідки вбачається, що заробітна плата належна [PERSON] за квітень 2018 року була виплачена в два етапи по 50%: 1) 29.10.2018 року в сумі 1398,00 грн. (платіжне доручення №17 від 29.10.2018 року), та 2) 22.11.2018 року в сумі 1397,99 грн. (платіжне доручення №19 від 22.11.2018 року). Таким чином, сума невиплаченої померлому працівнику [PERSON] заробітної плати за період з травня 2018 року по день смерті [INFO] становить 17 007,33 грн. Сума компенсація за невикористані 23 календарні дні відпустки становить 2298,59 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.10.2018 року по 06.06.2019 року у розмірі 34 090,10 грн. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.10.2018 року по 06.06.2019 року у розмірі 34 090,10 грн., дана вимога не підлягає до задоволення з наступних правових підстав. Згідно положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, згідно положень ст. 117 КЗпП України, право на отримання середнього заробітку за весь час затримки належних працівникові сум має виключно звільнений працівник. Трудове законодавство України передбачає лише два варіанти розриву трудових відносин між підприємством та працівником, а саме: звільнення з роботи та припинення трудового договору. На перший погляд, це одне і теж, але насправді ці поняття не є тотожними. Трудовий договір відображає поточний стан відносин між працівником та підприємством, він може бути розірваний, змінений, продовжений або припинений. Трудове законодавство передбачає такі випадки звільнення працівник, як: звільнення за власним бажанням, звільнення за ініціативою роботодавця, та звільнення за взаємною згодою сторін. Тому, у разі смерті працівника, відбувається саме припинення трудового договору із ним, а не звільнення. Колишній працівник [PERSON] помер [INFO] . Згідно Наказу №18/к від 08.10.2018 року, трудовий договір між підприємством та [PERSON] був саме припинений 01.10.2018 року у зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. [PERSON] помер передчасно у віці 37 років 01.10.2018 року. Тобто в день припинення трудового договору (в день смерті) 01.10.2018 року на роботу він так і не вийшов. Відтак, вини роботодавця ПАТ «Мукачівприлад» в тому, що в день припинення трудових відносин з померлим працівником [PERSON] з ним не було проведено розрахунку немає, оскільки останній помер ще до виходу на роботу. Частина 1 ст. 116 КЗпП України, чітко передбачає, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Жодних заяв від [PERSON] про виплату належних йому сум після припинення трудового договору не надходило і цілком очевидно, що і не могло надійти у зв`язку з його смертю. Положення ст. 117 КЗпП України чітко передбачають, що право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має виключно звільнений працівник. Права ж на отримання членами сім`ї померлого працівника чи його спадкоємцями померлого серед середнього заробітку у випадку не проведення розрахунку з померлим працівником в день його смерті законодавством взагалі не передбачено. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відтак, у випадку припинення трудових відносин з працівником у зв`язку з його смертю спірні відносини вже врегульовуються положеннями ч, 1 ст. 1227 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. З заявою про виплату належних померлому працівникові [PERSON] сум до 20 лютого 2019 року ніхто з членів сім`ї померлого до ПАТ «Мукачівприлад» не звертався. 20 лютого 2019 року до ПАТ «Мукачівприлад» з даною заявою звернулася мати померлого - [PERSON] . Проте, дана сума їй не була виплачена у зв`язку з тим, що із доданих до заяви документів не можливо встановити чи являлася [PERSON] членом сім`ї померлого, у зв`язку з тим, що у них з померлим працівником різне місце реєстрації проживання. Дружина ж померлого, позивач по справі, з заявою про виплату їй належних померлому [PERSON] сум звернулася до ПАТ «Мукачівприлад» тільки 13.03.2019 року. Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані померлим [PERSON] календарні дні відпустки. В позовній заяві позивач просить стягнути на її користь 2855,39 грн. належної померлому [PERSON] грошової компенсації за невикористану відпустку. Проте, 2855,39 гри. це сума нарахованої померлому [PERSON] грошової компенсації за 23 дні невикористаної відпустки разом із необхідними до відрахування податками і зборами. На руки ж до виплати [PERSON] належало після відрахування всіх належних податків і зборів належало 2298,59 грн. Порядок виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки врегульований положеннями ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки». Як уже зазначалася вище, сума до виплати компенсації за невикористані померлим [PERSON] 23 календарні дні щорічної відпустки нарахована в жовтні 2018 року в сумі 2298,59 грн. Згідно ч. 6 ст. 83 КЗпП України, у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи ІІ І групи, виплачується спадкоємцям. Аналогічне положення закріплене і в ч. 6 ст. 24 Закону України «Про відпустки», згідно якої: у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, виплачується спадкоємцям. Відтак, право на отримання належної колишньому працівнику [PERSON] компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної відпустки мають виключно спадкоємці померлого. Згідно положень Глави 84 Книги шостої «Спадкове право» ЦК України, коло спадкоємців померлого визначається виключно нотаріусами. Враховую те, що згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, сума компенсації за 23 календарні дні щорічної відпустки повинна бути виплачена усім спадкоємцям [PERSON] в рівних частках. З заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулися мати померлого [PERSON] дружина померлого, позивач [PERSON] Чи прийняв ще хто-небудь із спадкоємців спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] ПАТ «Мукачівприлад» невідомо, оскільки жоден з них не подав ні свідоцтва про прийняття спадщини, ні будь-якої іншої довідки від нотаріуса щодо кола спадкоємців. Відповідно позивач не має права на отримання належної колишньому працівнику [PERSON] компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної відпустки в повному розмірі - 2298,59 грн. позивач не має, оскільки спадкоємців щонайменше двоє: мати померлого [PERSON] та позивач. Відтак, до моменту встановлення нотаріальними органами кола спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті колишнього працівника [PERSON] , встановлення нотаріусом часток даних спадкоємців у праві на спадщину та подання заявниками відповідних документів до ПАТ «Мукачівприлад» належна колишньому працівнику [PERSON] компенсація за невикористані 23 календарні дні щорічної відпустки виплачена бути не може. Визначити ж частку грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної відпустки право на яку має позивач як спадкоємець з наданих суду документів на сьогоднішній день неможливо. Відповідно відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача компенсації за невикористані померлим [PERSON] 23 календарні дні щорічної відпустки в розмірі 2298,59 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітку у розмір 969,28 грн., ту слід вказати наступне. Згідно ст. 3 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ПІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Розрахунок розміру компенсації у відповідності до ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ПІ та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21.02.2001 р. Відтак, розмір компенсації втрати частини заробітку [PERSON] становить 332,87 грн., а не 969,28 грн. як просить стягнути позивач. При цьому жодного розрахунку компенсації втрати частини доходів позивачем не надано. Щодо вимоги про стягнення залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі за період з квітня по 30 жовтня 2018 року у розмірі 328,62 грн. Повідомляємо, що заробітна плата колишньому працівнику [PERSON] за період з квітня по 30 жовтня 2018 року виплачена в повному обсязі. Загальний розмір заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] станом на 28.10.2018 року складав 19249,64 грн., що підтверджується довідкою №54 від 17.04.2019 року. Заробітна плата належна [PERSON] за квітень 2018 року була виплачена в два етапи по 50%: 1) 29.10.2018 року в сумі 1344,22 грн. (платіжне доручення №17 від 29.10.2018 року), та 2) 22.11.2018 року в сумі 1344,22 грн. (платіжне доручення №19 від 22.11.2018 року). Станом на 30 січня 2019 року розмір заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] становив 16 561, 20 грн., з них 15 507,13 грн. заробітна плата, 1054,07 грн. компенсація за невикористані 9 днів щорічної відпустки. Даний факт підтверджується Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗК 49/217/АВ від 30.01.2019 року та Приписом про усунення виявлю них порушень №ЗК 49/217/АВ/П від 30.01.2019 року. 12 лютого 2019 року ПАТ «Мукачівприлад» виплатило [PERSON] 16 561,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №31 від 12.02.2019 року та визнається безпосередньо позивачем в позовній заяві. Відтак, загальна сума коштів виплачених [PERSON] в якості заробітної плати та компенсації за невикористані 9 днів щорічної, відпустки у період з 29.10.218 року по сьогоднішній день становить 19 249,64 грн. Таким чином, жодного залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі за період з квітня по 30 жовтня 2018 року перед [PERSON] ПАТ «Мукачівприлалд» не має. В позовній заяві позивач просить стягнути на її користь 328.62 грн. залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі. Жодного ж розрахунку звідки позивач нарахувала 328,62 грн. залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі до позовної заяви не додано. Тож не зрозуміло чим керується позивач стверджуючи про 328,62 грн. залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі. Жодного залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] ПАТ «Мукачівприлалд» не має. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2018 року по 12.02.2019 року у розмірі 11 974,90 грн. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач була звільнена з роботи 30.10.2018 року наказом №19/к від 30.10.2018 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін. В жовтні 2018 року позивач загалом пропрацювала тільки 64 години за цілий місяць. Позивач була присутня на роботі 01.10.2018р. - 8 годин, 10.10.2018р. - 8 годин, 11.10.2018р. 8 годин, 16.10.2018р. - 8 годин, 23.10.2018р., - 8 годин, 24.10.2018р. - 8 годин, 25.10.2018р. 8 годин та 29.10.2018р. - 8 годин. В день звільнення 30.10.2018 року, останній робочий день, позивач не працювала, була відсутня на роботі, її заява про звільнення від 30.10.2018 року була залишена у чергового на контрольно-пропускному пункті. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Жодної вимоги про виплату всіх сум позивач підприємству не пред`являла. Натомість, 30 січня 2019 року за заявою позивачки до управління держпраці в Закарпатській області було проведено інспекційне відвідування підприємства та складено припис про усунення виявлених порушень. На виконання даного припису підприємством 12.02.2019 року і було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. До моменту виплати 12.02.2019 року жодних заяв від позивача про виплату їй всіх сум, що належали на день звільнення так і не надходило. Також від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, якій позивач просила не враховувати викладені у відзиві доводи з підстав, вказаних в позовній заяві. Судом встановлено, що чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] працював в ПАТ «Мукачівприлад» на посаді заступника начальника комерційного відділу по збуту і маркетингу. Згідно довідки відповідача № 136 від 30.10.2018 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01.10.2018 року складає 19 803, 32 гривень. Чоловік позивача помер [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб від 15.10.2015 року позивач проживала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] спільно, однією сім`єю, тому являється членом сім`ї. Позивач просить стягнути відповідача кошти, належні її чоловікові працівникові [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 19 803, 32 гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 24 164, 66 гривень; грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 855, 39 гривень; компенсацію втрати частини заробітку у розмірі 969, 28 гривен. Також позивач просить на її користь належні їй залишок невиплаченої заборгованості по заробітній платі в розмірі 328, 62 гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11 974, 90 гривень; компенсацію втрати частини заробітку у розмірі 828, 39 гривень. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Загальний розмір не виплаченої суми що належала померлому працівнику [PERSON] на сьогоднішній день становить 19 305,92 грн. (17 007,33 грн. заробітна плата + 2298,59 грн. компенсація за 23 дні невикористаної відпустки - 19 305,92 грн.), що підтверджується актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗК 49/217/АВ від 30.01.2019 року та Приписом про усунення виявлю них порушень №ЗК 49/217/АВ/П від 30.01.2019 року та довідкою про доходи [PERSON] від 17 квітня 2019 року №55. Зокрема з даної довідки вбачається, що заробітна плата належна [PERSON] за квітень 2018 року була виплачена в два етапи по 50%: 1) 29.10.2018 року в сумі 1398,00 грн. (платіжне доручення №17 від 29.10.2018 року), та 2) 22.11.2018 року в сумі 1397,99 грн. (платіжне доручення №19 від 22.11.2018 року). Таким чином, сума невиплаченої померлому працівнику [PERSON] заробітної плати за період з травня 2018 року по день смерті [INFO] становить 17 007,33 грн. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.10.2018 року по 06.06.2019 року у розмірі 34 090,10 грн., дана вимога не підлягає до задоволення з наступних правових підстав. Згідно положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, згідно положень ст. 117 КЗпП України, право на отримання середнього заробітку за весь час затримки належних працівникові сум має виключно звільнений працівник. Колишній працівник [PERSON] помер [INFO] . Згідно Наказу №18/к від 08.10.2018 року, трудовий договір між підприємством та [PERSON] був саме припинений 01.10.2018 року у зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. [PERSON] помер [INFO] , тобто в день припинення трудового договору (в день смерті) [INFO] . Відтак, вини роботодавця ПАТ «Мукачівприлад» в тому, що в день припинення трудових відносин з померлим працівником [PERSON] з ним не було проведено розрахунку немає, оскільки останній помер ще до виходу на роботу. Частина 1 ст. 116 КЗпП України, чітко передбачає, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Жодних заяв від [PERSON] про виплату належних йому сум після припинення трудового договору не надходило і цілком очевидно, що і не могло надійти у зв`язку з його смертю. Положення ст. 117 КЗпП України чітко передбачають, що право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має виключно звільнений працівник. Права ж на отримання членами сім`ї померлого працівника чи його спадкоємцями померлого серед середнього заробітку у випадку не проведення розрахунку з померлим працівником в день його смерті законодавством взагалі не передбачено. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відтак, у випадку припинення трудових відносин з працівником у зв`язку з його смертю спірні відносини вже врегульовуються положеннями ч, 1 ст. 1227 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. З заявою про виплату належних померлому працівникові [PERSON] сум до 20 лютого 2019 року ніхто з членів сім`ї померлого до ПАТ «Мукачівприлад» не звертався. Позивач по справі, з заявою про виплату їй належних померлому [PERSON] сум звернулася до ПАТ «Мукачівприлад» тільки 13.03.2019 року. Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані померлим [PERSON] календарні дні відпустки. В позовній заяві позивач просить стягнути на її користь 2855,39 грн. належної померлому [PERSON] грошової компенсації за невикористану відпустку. Проте, 2855,39 гри. це сума нарахованої померлому [PERSON] грошової компенсації за 23 дні невикористаної відпустки разом із необхідними до відрахування податками і зборами. На руки ж до виплати [PERSON] належало після відрахування всіх належних податків і зборів належало 2298,59 грн. Порядок виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки врегульований положеннями ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки». Згідно ч. 6 ст. 83 КЗпП України, у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи ІІ І групи, виплачується спадкоємцям. Відтак, право на отримання належної колишньому працівнику [PERSON] компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної відпустки мають виключно спадкоємці померлого. Згідно положень Глави 84 Книги шостої «Спадкове право» ЦК України, коло спадкоємців померлого визначається виключно нотаріусами. Враховую те, що згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, сума компенсації за 23 календарні дні щорічної відпустки повинна бути виплачена усім спадкоємцям [PERSON] в рівних частках. З заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулися мати померлого [PERSON] дружина померлого, позивач [PERSON] Чи прийняв ще хто-небудь із спадкоємців спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] ПАТ «Мукачівприлад» невідомо, оскільки жоден з них не подав ні свідоцтва про прийняття спадщини, ні будь-якої іншої довідки від нотаріуса щодо кола спадкоємців. Відповідно позивач не має права на отримання належної колишньому працівнику [PERSON] компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної відпустки в повному розмірі - 2298,59 грн. позивач не має, оскільки спадкоємців щонайменше двоє: мати померлого [PERSON] та позивач. Визначити ж частку грошової компенсації за невикористані 23 календарні дні щорічної відпустки право на яку має позивач як спадкоємець з наданих суду документів на сьогоднішній день неможливо. Відповідно відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача компенсації за невикористані померлим [PERSON] 23 календарні дні щорічної відпустки в розмірі 2298,59 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітку у розмір 969,28 грн., ту слід вказати наступне. Згідно ст. 3 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ПІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Розрахунок розміру компенсації у відповідності до ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ПІ та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" від 21.02.2001 р. Відтак, розмір компенсації втрати частини заробітку [PERSON] становить 332,87 грн., а не 969,28 грн. як просить стягнути позивач. При цьому жодного розрахунку компенсації втрати частини доходів позивачем не надано. Щодо вимоги про стягнення залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі за період з квітня по 30 жовтня 2018 року у розмірі 328,62 грн. Заробітна плата колишньому працівнику [PERSON] за період з квітня по 30 жовтня 2018 року виплачена в повному обсязі. Загальний розмір заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] станом на 28.10.2018 року складав 19249,64 грн., що підтверджується довідкою №54 від 17.04.2019 року. Заробітна плата належна [PERSON] за квітень 2018 року була виплачена в два етапи по 50%: 1) 29.10.2018 року в сумі 1344,22 грн. (платіжне доручення №17 від 29.10.2018 року), та 2) 22.11.2018 року в сумі 1344,22 грн. (платіжне доручення №19 від 22.11.2018 року). Станом на 30 січня 2019 року розмір заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] становив 16 561, 20 грн., з них 15 507,13 грн. заробітна плата, 1054,07 грн. компенсація за невикористані 9 днів щорічної відпустки. Даний факт підтверджується Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗК 49/217/АВ від 30.01.2019 року та Приписом про усунення виявлю них порушень №ЗК 49/217/АВ/П від 30.01.2019 року. 12 лютого 2019 року ПАТ «Мукачівприлад» виплатило [PERSON] 16 561,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №31 від 12.02.2019 року. Відтак, загальна сума коштів виплачених [PERSON] в якості заробітної плати та компенсації за невикористані 9 днів щорічної, відпустки у період з 29.10.218 року по сьогоднішній день становить 19 249,64 грн. Таким чином, жодного залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі за період з квітня по 30 жовтня 2018 року перед [PERSON] ПАТ «Мукачівприлалд» не має. В позовній заяві позивач просить стягнути на її користь 328.62 грн. залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі. Жодного ж розрахунку звідки позивач нарахувала 328,62 грн. залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі до позовної заяви не додано. Тож не зрозуміло чим керується позивач стверджуючи про 328,62 грн. залишку невиплаченої заборгованості по заробітній платі. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2018 року по 12.02.2019 року у розмірі 11 974,90 грн. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач була звільнена з роботи 30.10.2018 року наказом №19/к від 30.10.2018 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін. В жовтні 2018 року позивач загалом пропрацювала тільки 64 години за цілий місяць. Позивач була присутня на роботі 01.10.2018р. - 8 годин, 10.10.2018р. - 8 годин, 11.10.2018р. 8 годин, 16.10.2018р. - 8 годин, 23.10.2018р., - 8 годин, 24.10.2018р. - 8 годин, 25.10.2018р. 8 годин та 29.10.2018р. - 8 годин. В день звільнення 30.10.2018 року, останній робочий день, позивач не працювала, була відсутня на роботі, її заява про звільнення від 30.10.2018 року була залишена у чергового на контрольно-пропускному пункті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме: слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з квітня по 08 жовтня 2018 року у розмірі 17 007, 33 гривень.

Outcome: approved