Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася в порядку цивільного судочинства до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк") про визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] ПАТ "Універсал Банк" про визнання недійсним кредитного договору передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва. 13 березня 2018 року указану справу суддею Оболонського районного суду м. Києва Андрейчуком Т.В. прийнято до свого провадження та постановлено розглянути справу в загальному позовному провадженні. [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 16 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" (далі - ВАТ "Банк Універсальний"), правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір №03-2/6628-К, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 24000,00 доларів США на строк 204 місяці до 15 березня 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12,5% річних. [INFO] року позичальник [PERSON] померла. Одним зі спадкоємців після її смерті є позивач [PERSON] Як стверджувала позивач, при укладенні оспорюваного кредитного договору від 16 березня 2007 року №03-2/6628-К ВАТ "Банк Універсальний" у порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не надав позичальнику [PERSON] у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту. З цих підстав позивач просила суд визнати недійсним кредитний договір від 16 березня 2007 року №03-2/6628-К, укладений між ВАТ "Банк Універсальний" та [PERSON] Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] ПАТ "Універсал Банк" про визнання недійсним кредитного договору передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року указану справу прийнято до провадження та постановлено розглянути справу в загальному позовному провадженні. Позивач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір №03-2/6628-К, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 24000,00 доларів США на строк 204 місяці до 15 березня 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12,5% річних. [INFO] року позичальник [PERSON] померла. Одним зі спадкоємців за законом після її смерті є [PERSON] (а. с. 68-94). Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору). [PERSON] отримала кредит для придбання житла (а. с. 98), а тому за своїм змістом кредитний договір від 16 березня 2007 року №03-2/6628-К є договором про надання споживчого кредиту. За приписами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Механізм повідомлення кредитодавцями позичальників про відомості, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору), було встановлено лише з прийняттям 10 травня 2007 року правлінням Національного банку України постанови "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" №168, які були зареєстровані у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808 (постанова втратила чинність на підставі постанови Національного банку України від 08 червня 2016 року №49). До цього часу порядок ознайомлення кредитором позичальника з інформацією, яка передбачена ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору), визначений не був. На момент укладення кредитного договорувід 16 березня 2007 року №03-2/6628-К постанова правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 не діяла. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Умови кредитного договору викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування. Про отримання [PERSON] перед укладенням кредитного договору від 16 березня 2007 року №03-2/6628-К у письмовій формі інформації про умови кредитування та інших відомостей, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору), свідчить її особистий підпис в заяві на отримання кредиту (а. с. 98). Також слід зазначити, що навіть у випадку невиконання кредитодавцем положень ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) відповідно до ст. ст. 15 23 цього Закону це не тягне за собою визнання кредитного договору недійсним з цих підстав. Цими статтями Закону визначається відповідальність кредитодавця за порушення норми ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з наведених позивачем підстав. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 11, 15, 23 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній станом на 16 березня 2007 року) та,

Outcome: dismissed