Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

15.04.2014 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 08.04.2013 р. о 01 год. 50 хв. відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем «Форд Транзит», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. К.Маркса у м. Павлограді, при зміні напрямку руху (повороті ліворуч) не надав перевагу у русі та здійснив зіткнення із автомобілем “Деу Нексиа”, д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановами Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.04.2013 р. та 08.05.2013 р. по адміністративним справам за ст.ст. 124, 130 КУпАП [PERSON] був визнаний винним, у т.ч. у дорожньо-транспортній пригоді та притягнутий до адміністративної відповідальності. Внаслідок зіткнення автомобілю “Деу Нексиа”, д.н.з. [NUMBER], завдано шкоду, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 079/13 від 11.04.2013 року, згідно якого розмір матеріального збитку складає 11 209, 43 гривень. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, перед третіми особами здійснено товариством з додатковою відповідальністю "страхова компанія "ПРОВІТА", що підтверджується страховим полісом № АЕ 08887, від 19.12.2012 р., проте останнє не виплатило позивачу страхове відшкодування. Крім матеріальної, позивач зазнав також і моральної шкоди, яку він оцінює у 10 000,00 гривень. Моральні страждання позивача полягали у тому, що він зазнав душевних страждань через пошкодження автомобіля, змінив звичайний образ життя. На підставі викладеного, позивач і звернувся до суду з даним позовом про відшкодування завданої йому шкоди. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, заперечень до суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідач ТДВ «СК «Провіта» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, надіслав до суду заперечення на позов, частково визнає позов у сумі 10 559, 43 грн. Зазначає, що сума франшизи (1000 грн.) підлягає стягненню із відповідача [PERSON] Також вважає, що позивачем не доведено характер та обсяг страждань, яких він зазнав, та законних підстав для стягнення із відповідача моральної шкоди немає. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено в судому засіданні та підтверджено матеріалами справи, що 08.04.2013 р. о 01 год. 50 хв. відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем "Форд Транзит», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. К.Маркса біля будинку № 96 у м. Павлограді, при зміні напрямку руху (повороті ліворуч) не надав перевагу у русі та здійснив зіткнення із автомобілем “Деу Нексіа”, д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача, внаслідок чого сталося зіткнення. При цьому було пошкоджено транспортний засіб, який належить позивачу, тобто [PERSON] допустив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 24.04.2013 року постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по адміністративній справи № 185/4175/13-п [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень (а.с.8). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, зазначена постанова є підставою звільнення від доказування, оскільки обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 079/13 від 11.04.2013 року, здійсненого експертом - авто товарознавцем [PERSON], свідоцтво Міністерства юстиції України [NUMBER] від 16.11.2012 р., вартість матеріального збитку, щодо автомобіля “Деу Нексіа”, д.н.з. [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, становить 11 209, 43 гривень, виходячи із вартості відновлювального ремонту із врахуванням фізичного зносу (а.с.13-16). Вартість проведення даного дослідження складала 350,00 гривень (а.с.17). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1148080 від 19.12.2012 р., укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА" та [PERSON] страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) (а.с.18) Із заперечень проти позову ТзДВ"СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА" від 12.05.2014 р. вих. № 322/4610 випливає, що вказаний відповідач визнач позов частково у сумі 10 559, 43 грн. (а.с.45-48) Докази здійснення відповідачем страхового відшкодування у справі відсутні. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування" та Цивільним кодексом України, а також постановою пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася із вини [PERSON], який керував автомобілем "Форд Транзит», д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст.978 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 979 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним у сфері страхування цивільно-правової відповідальності, яка здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників шляхом здійснення такого відшкодування страховиком при настанні страхового випадку. Нормами ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За приписами ст. 990 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звертався до ТДВ «СК «Провіта» 13.05.2013 р. (а.с. 12). Враховуючи, що вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу, як власнику транспортного засобу, пошкодженого в наслідок ДТП, становить 11 559, 43 гривень, а розмір франшизи - 1000,00 гривень, ТОВАРИСТВОМ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА", повинне було здійснити страхове відшкодування на користь позивача у сумі 10 559, 43 гривень. Вирішуючи позовні вимоги, щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача 1000,00 гривень франшизи, суд приходить до наступного. Згідно зі п. 37.5 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. За таких обставин, враховуючи вищезазначену норму законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 1000,00 гривень, в рахунок компенсації франшизи. Розглянувши позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів 10 000,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, що виразилась у переживаннях із приводу пошкодження транспортного засобу та неможливості ним користуватися, що негативно вплинуло на звичайний режим роботи та життя позивача, суд вважає за можливе їх задовольнити частково, стягнувши із відповідача [PERSON], при цьому виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє об'єктивне підтвердження факт спричинення відповідачем [PERSON] матеріальної шкоди автомобілю позивача, суд приходить до висновку про наявність права позивача на відшкодування йому моральної шкоди. Внаслідок винних дій відповідача було порушено право власності позивача, а саме пошкоджено його автомобіль, він протягом тривалого часу був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдану шкоду, позивач внаслідок дій відповідача був змушений змінювати звичні умови свого життя та побуту, оскільки неможливість користуватися транспортним засобом спричинила позивачу певні незручності для організації життя. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з даних підстав підлягають задоволенню частково у сумі 500 гривень, оскільки саме така сума є співмірною завданій шкоді та доведена належними доказами у справі. Підстав для солідарного стягнення з ТДВ «СК «Провіта» моральної шкоди суд не знаходить, оскільки відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, а наявність такої шкоди позивачем не доведено. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial