Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У лютому 2015 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] (далі по тексту - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (далі по тексту - відповідач) про розірвання договору банківського строкового вкладу, стягнення грошових коштів та витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.01.2015 між сторонами було укладено Договір №300937/6615/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" в доларах США (далі по тексту - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок [NUMBER] у сумі 6000,00 доларів США на наступні строки, визначені п.п. 1.1.1.-1.1.13 Договору. Відповідно до п. 2.4. Договору, повернення суми вкладу Клієнту здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору. Згідно п. 2.9. Договору, після закінчення будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. 09.02.2015 позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, однак, така залишилась без задоволення. З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду з позовом, відповідно якого просить розірвати Договір, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 6000,00 доларів США, 3% річних та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, починаючи з 10.02.2015 по день фактичної видачі та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. В судовому засідання сторона позивача зменшила розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу, а саме просила стягнути заборгованість у розмірі 4407,76 доларів США, витрати на правову допомогу просила стягнути у розмірі 2923,20 грн. Щодо стягнення 3% річних та суми боргу з урахуванням встановленого індексу надала розрахунок, відповідно якого просить стягнути з відповідача 709,65 доларів США. В судовому засіданні, яке відбулося 15.04.2015, позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання, яке відбулося 15.04.2015, не з'явився, направив на адресу суду письмові заперечення, відповідно яких заперечує з приводу задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у справі. Зазначає, що на момент звернення позивача до відповідача діяла Постанова НБУ №758 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" від 01.12.2014, яка є обов'язковою для виконання банками, у разі невиконання якої банки можуть бути притягнуті до відповідальності. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 21.01.2015 між сторонами було укладено Договір №300937/6615/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" в доларах США, відповідно до п. 1.1. якого, позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок [NUMBER] у сумі 6000,00 доларів США на наступні строки, визначені п.п. 1.1.1.-1.1.13 Договору. Відповідно до п. 2.4. Договору, повернення суми вкладу Клієнту здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору. Згідно п. 2.9. Договору, після закінчення будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку [NUMBER] повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. Клієнт зобов'язаний надати банку зазначену письмову вимогу: у випадку повернення суми вкладу, що перевищує 6000,00 доларів США - не пізніше, ніж за два робочих дні до закінчення того строку із числа, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору, після закінчення якого Клієнт письмово вимагає повернення Вкладу; у випадку повернення суми вкладу, що не перевищує 6000,00 доларів США - не пізніше дати закінчення того строку із числа, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору, після закінчення якого Клієнт письмово вимагає повернення Вкладу. 09.02.2015 позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів. Не заслуговують увагу посилання представника відповідача на дію Постанови НБУ №758 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", п. 6 ч. 9 якої передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів (вкладу) та процентів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим, нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління. У зв'язку з цим, посилання відповідача на постанову Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року №758 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", п. 6 ч. 9 якої передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси. Зважаючи на викладене, позовні вимоги в частині стягнення вкладу у розмірі 4407,76 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6.2. Договору, цей Договір припиняє свою дію у випадках, передбачених п.п. 2.6., 2.8., 2.9. 2.11 цього Договору; у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. З огляду на те, що розірвання договору банківського владу не врегульовані главою 71 цього Кодексу, слід застосовувати главу 72 цього Кодексу, статтею 1075 якої передбачений порядок розірвання договору банківського рахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Таким чином, позивач виявив своє бажання розірвати договір, у зв'язку з чим вимоги позивача про розірвання договору банківського вкладу підлягають задоволенню. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 14,86 доларів США є такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2923,20 грн. підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Частиною 1 статті 88 ЦПК Українипередбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно зазначеної норми, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду договір №08/02-2015 про надання юридичних послуг від 08.02.2015, укладений між позивачем та [PERSON]; рахунок №08 від 08.02.2015 про сплату послуг за юридичні послуги у розмірі 3000,00 грн.; виписку по рахунку про сплату позивачем коштів у розмірі 3000,00 грн. за юридичні послуги за договором №08/02-2015 від 08.02.2015; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2920; Витяг з Єдиного Реєстру адвокатів України; розрахунок витрат на правову допомогу та довіреність, якою позивач уповноважує [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] представляти його інтереси. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Слід зазначити, що у перелік виконаних послуг, за які позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу, включено подання позову до суду, виконання якого оцінено у розмірі 487,20 грн. та подання клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, виконання якого оцінено у розмірі 243,60 грн. Разом з тим, слід зазначити, що позовна заява подана до канцелярії суду представником [PERSON], однак, дана особа не є стороною Договору №08/02-2015 про надання юридичних послуг від 08.02.2015, у зв'язку з чим при вирішенні вимог в частині стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суд не враховує подання позову до суду, як належне надання юридичних послуг саме [PERSON] Що стосується витрат в частині подання клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, виконання якого оцінюється у розмірі 243,60 грн., суд також не враховує сплачену суму за подання цього клопотання, з огляду на те, що таке клопотання подано в судовому засіданні 31.03.2015, вартість якого оцінена окремо. Крім того, суд вважає за необхідне зменшити вартість розміру компенсації витрат на правову допомогу на складання розрахунку 3% річних та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцію, а саме на 243,60 грн. з огляду на фактично витрачений розумний час, необхідний для складання такого розрахунку. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що понесені відповідачем витрати на правову допомогу підлягають задоволенню, виходячи з співвідношення задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1675,97 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляції, позов в цій частині не підлягає задоволенню, з огляду на те, що грошове зобов'язання у відповідності до ст. 533 ЦК України має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як передбачено нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено у гривні. Як вбачається зі змісту Договору, укладеного між сторонами, предметом Договору є банківський вклад в іноземній валюті - долари США, в зв'язку з чим іноземна валюта не підлягає індексації, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу у розмірі 4407,76 доларів США та 3 % річних у розмірі 14,86 доларів США. Частиною 2 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 15.04.2015 року Національним банком України встановлений офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США - 100 доларів - 2292,66 грн. Таким чином, грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 101025 грн. 86 коп. - сума вкладу (4407,76*22,92) та 340,59 грн. - 3% річних (14,86*22,92).

Outcome: partial