Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Теківської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно - жилий будинок [ADDRESS] та сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий 18.02.1997 року Виноградівською РДА. Згідно довідки Теківської сільської ради від 16.11.2011 року за №830/02-28 вищевказаний жилий будинок з надвірними спорудами будівництвом завершений та згідно погосподарської книги рахується за [PERSON], про що і зазначено в довідці КП «ВиноградІвське РБТІ» за №214 від 01.12.2011року. Все своє майно на випадок своєї смерті вона заповіла позивачу [PERSON], про що нею складено заповіт, посвідчений Теківською сільською радою 05-09.1997 року, зареєстрований у реєстрі за №97. Оригінал заповіту залишений державним нотаріусом Виноградівської нотаріальної контори у матеріалах спадкової справи, про який зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданим на ім'я позивача [PERSON], 27.02.2014 року за реєстром №183. Даним свідоцтвом оформлено право позивача на спадщину на земельну частку (пай). Позивачем [PERSON] у встановлений законом термін прийнято спадщину за померлою матір'ю: так як він проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті за адресою [ADDRESS] та проживає і надалі. Добросовісно та відкрито користується жилим будинком, обробляє город, сплачує комунальні послуги. Фактично позивач [PERSON] вступив в управління та володіння майном спадкодавця.Інших спадкоємців щодо майна померлої немає. Доказом прийняття спадщини слугує видане на ім'я позивача вище зазначене свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З урахуванням всього вищевикладеного, позивачка вважає, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачкою права власності на вище вказане нерухоме майно. Позивачка [PERSON], про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач-представник Теківської сільської ради Виноградівського району, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяви про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно - жилий будинок [ADDRESS] та сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий 18.02.1997 року Виноградівською РДА. Згідно довідки Теківської сільської ради від 16.11.2011 року за №830/02-28 вищевказаний жилий будинок з надвірними спорудами будівництвом завершений та згідно погосподарської книги рахується за [PERSON], про що і зазначено в довідці КП «ВиноградІвське РБТІ» за №214 від 01.12.2011року. Все своє майно на випадок своєї смерті вона заповіла позивачу [PERSON], про що нею складено заповіт, посвідчений Теківською сільською радою 05-09.1997 року, зареєстрований у реєстрі за №97. Оригінал заповіту залишений державним нотаріусом Виноградівської нотаріальної контори у матеріалах спадкової справи, про який зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданим на ім'я позивача [PERSON], 27.02.2014 року за реєстром №183. Даним свідоцтвом оформлено право позивача на спадщину на земельну частку (пай). Позивачем [PERSON] у встановлений законом термін прийнято спадщину за померлою матір'ю: так як він проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті за адресою [ADDRESS] та проживає і надалі. Добросовісно та відкрито користується жилим будинком, обробляє город, сплачує комунальні послуги. Фактично позивач [PERSON] вступив в управління та володіння майном спадкодавця. Відповідно до ст.549 ЦК України від 18.07.1963 року, особа визнається такою, що прийняла спадщину, якщо вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Отже, вказані вимоги діючого на той час ЦК УРСР щодо спадщини його матері позивачем виконано повністю. Відповідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України його норми поширюються на відносини, які виникли до набрання ним чинності та продовжують існувати після набрання ним чинності. Інших спадкоємців щодо майна померлої немає. Доказом прийняття спадщини слугує видане на ім'я позивача вище зазначене свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Для прийняття та оформлення спадщини на жилий будинок позивач звернувся у Виноградівську державну нотаріальну контору, однак у оформленні права на неї позивачу було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документу на жилий будинок. Таким чином, недивлячись на той факт, що позивач фактично прийняв спадщину, однак у зв'язку з відмовою її нотаріального оформлення він не в змозі оформити своє право на спадщину. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвєціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. Як визначено ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть і фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за гя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України "Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї". Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13,12,1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п, 4 Інструкції), в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п,20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 13.06.2012року та листа ВСС України від 27.09.2012р. №10-1387/0/4-12 - право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Крім того, згідно п.5 ч.1 ст19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем [PERSON], права власності на вище вказане нерухомого майна.

Outcome: approved