Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

04 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини. Зазначила, що її дочка [PERSON], [INFO], перебуваючи на тимчасово окупованій території у місті Донецьку, в Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства [INFO] року народила дівчинку, про що свідчить дублікат лікарського свідоцтва про народження № [NUMBER], виданого 26.06.2017 року. Але, відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк є населеним пунктом, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Таким чином, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану на тимчасово окупованій території не має змоги. Заявник звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження їй було відмовлено, оскільки медичне свідоцтво не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545. Зазначає, що вона бажає зареєструвати дитину та отримати свідоцтво про народження на території України та змушена звернутися до суду, просить встановити факт народження дитини. В судовому засіданні заявник [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним у заяві, підтримала заявлені вимоги, просила встановити факт народження онуки. Додатково пояснила, що донька у зареєстрованому шлюбі не перебуває, вага дитини при народженні була 3250 г, вагітність у доньки була перша, пологи - перші. Дитина в теперішній час перебуває з матір"ю - [PERSON]. Представник заінтересованої особи Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив справу розглянути без участі представника (а.с. 19). Заінтересована особа [PERSON] до суду не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що самостійно не зверталася до суду з аналогічною заявою, просила суд встановити факт народження її доньки (а.с. 20). Свідок [PERSON] суду показала, що донька заявниці [PERSON] [INFO] року народила дівчинку в Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства. Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши заявника, свідка, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, місце реєстрації - Калінінський відділ реєстрації актів громадянського стану м. Горлівки Донецької області, актовий запис № 324, про що Калінінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Горлівки Донецької області 28 грудня 1999 року видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER], в свідоцтві про народження її батьками зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] 17.08.2001 року одружилася з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.11). Тобто, заявник [PERSON] є матір'ю заінтересованої особи [PERSON] [PERSON] є громадянкою України про що свідчить копія паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 03 жовтня 2001 року Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с. 5). [PERSON] є громадянкою України про що свідчить копія паспорту громадянки України серії [NUMBER], виданого 19 серпня 2011 року РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області (а. с. 7). Згідно дубліката лікарського свідоцтва про народження № [NUMBER], виданого 26.06.2017 року Донецьким республіканським центром охорони материнства та дитинства, [PERSON] [INFO] року народила дівчинку вагою 3250,0 г, пологи перші (а.с. 12). Також, заявник підтверджує факт народження дитини фотоілюстраціями дитини та породіллі (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров"я про народження нею дитини. Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Заявник вказує, що її дочка [PERSON], [INFO], народила дитину в м. Донецьк Донецької області, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією. Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану в м. Донецька Донецької області тимчасово призупинено. Заявник зверталася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження їй було відмовлено, оскільки медичне свідоцтво не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоров"я України від 08.08.2006 року № 545 (а.с. 13). Відповідно до п.7 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками, або іншими законними представниками дитини до суду за межами такої території України, яка розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Стаття 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок). Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану",якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Суд сприймає наданий заявником дублікат лікарського свідоцтва про народження № [NUMBER], виданого 26.06.2017 року Донецьким республіканським центром охорони материнства та дитинства, як носії конкретної інформації факту народження [PERSON] [INFO] року в медичному закладі дитини жіночої статі, при цьому не може визнати його належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України. Суд вважає, що досліджені судом докази: надані заявником фотоілюстрації з зображенням матері та дитини, показання свідка, у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду заявником обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, а також про неможливість одержання свідоцтва про народження дитини іншим шляхом. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту народження дитини є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Встановлення вказаного факту для заявника має юридичне значення, оскільки дозволяє їй реалізувати право на державну реєстрацію народження дитини.

Outcome: approved