Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

18.09.2020 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд: - визнати протиправною бездіяльність АТ «Полтавагаз» щодо невиконання Закону України «Про ринок природного газу», «Кодексу газорозподільних систем», який затверджено постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, постанови НКРЕКП №1510 від 23.11.2018, яка у п. 1 заборонила АТ «Полтавагаз» при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов, для здійснення комерційних розрахунків за використаних природний газ побутовими споживачами, Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушуючи відносини з фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією, АТ «Полтавагаз» займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам у донарахуванні об`ємів використаного природного газу понад обсяги, визначені лічильниками, при здійсненні комерційних розрахунків, при різному застосуванні норм учасниками і Регулятором цих відносин, що призвело до ущемлення інтересів споживача; Закону України «Про захист прав споживачів» у ст. 5 п. 1 Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції до їх потреб і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності; - зобов`язати АТ «Полтавагаз» припинити порушення законодавства «Про захист економічної конкуренції», Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, постанови НКРЕКП №1510 від 23.11.2018, Закону України «Про захист прав споживачів» та усунути наслідки порушення законодавства шляхом здійснення перерахунку йому, як побутовому споживачу, у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача на підставі даних лічильника природного газу починаючи з жовтня 2018 року; - встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання АТ «Полтавагаз» подати у визначений судом термін з моменту набрання рішення законної сили, звіт про виконання рішення суду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є споживачем природнього газу. У його будинку по [ADDRESS] , як у споживача, за його кошти встановлено лічильник газу, за яким визнається величина спожитого ним природного газу. У січні 2020 року він отримав два рахунки, один за газ, як товар, а другий - за його доставку, в яких він знайшов багато нерозуміння суті проведення розрахунків за отриманий ним природний газ. За транспортування газу до його будинку взято газовий рік з 01.10.2018 по 30 вересня 2019. За показниками його лічильника газу за використаний природний газ ним проведено всі розрахунки, а також наприкінці 2019 проведено звірку платежів. Згідно запису до 01.01.2020 заборгованості він не має, ні за газ, як товар, ні за його транспортування. Є переплата у сумі 369,60 грн. Раніше в платіжках за газ, як товар сума була врахована і за його доставку. Позивач вважає, що станом на 01.01.2020 за двома складовими, а саме: плата за газ, як товар та плата за його транспортування до його будинку, він виконав добросовісно. Вся сума за спожитий газ оплачена повністю, з переплатою у сумі 369,90 грн. Вказує, що у подальшому він зобов`язаний платити тільки за ті послуги, які він отримав у січні, лютому, березні 2020 року тощо. Оскільки у отриманих рахунках АТ «Полтавагаз» сума нарахувань, на думку позивача, значно більша він змушений платити за одну і туж послугу двічі. Щодо нього, як позивача, застосовано «холодний» коефіцієнт (приведення обсягів спожитого газу побутовим споживачем до стандартних умов) за 2018-2019 опалювальний рік. Фактично за цей період ним спожито 1695 куб.м., а йому відповідачем зараховано 1719,36 куб.м., що більше на 24,36 куб.м. Крім цього, автоматично АТ «Полтавагаз» збільшило плату за розподіл газу. Позивач постилається на постанову НКРЕКП № 1510 від 23.11.2018, яка у п. 1 заборонила АТ «Полтавагаз» при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов, для здійснення комерційних розрахунків за використаних природний газ побутовими споживачами. Зазначає, що у січні 2020 року ним спожито природного газу 246 куб.м. за встановленою ціною 5,87 грн за 1 куб.м та вважає, що для визначення вартості оплати за розподіл слід проводити наступним чином: 246куб. м х 1,14 грн : 12 місяців. У платіжці за січень 2020 року АТ «Полтавагаз» врахував величину річної потужності з фактичного обсягу, яку сам і завищив на 24,36 куб.м, що за їх підрахунками склало 1719,36 куб.м та становить стабільну суму 163,34 грн щомісячно. Окрім того, вважає, що типовий договір розподілу природного газу, який є правочином між оператором ГРМ та позивачем , як фізичною особою споживачем, заява-приєднання та Акт балансової належності його прибудинкового газогону є недійсними, оскільки вони із ним не узгоджені та ним не підписані. З огляду на зазначене, позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду\~від 28.09.2020\~позовну заяву\~ [PERSON] ,\~залишено без\~руху у\~зв`язку з\~її невідповідністю\~вимогам п.\~7\~та\~п.\~10\~ч.\~3\~ст.175 ЦПК України, позивачу надано строк на усунення вказаних в ухвалі недоліків. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду, 13.10.2020 суддею Романенко О.О. відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. 12.11.2020 до суду надійшов відзив АТ Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» (а.с.102-106), у якому він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їхньому задоволенні, посилаючись на наступне. 23.02.2016 [PERSON] підписав заяву-приєднання, отже погодився з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, та набув статусу побутового споживача. Йому у встановленому законом порядку присвоєно персональний код ідентифікації споживача (ЕІС-код) 56ХМ26J210023125. Об`єкт споживання розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності АТ «Полтавагаз» за КВЕД 35.11 є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи. Вказує, що у відповідності до чинного законодавства АТ «Полтавагаз» здійснюючи комерційний облік газу зобов`язаний, у тому числі, здійснювати приведення газу до стандартних умов, розрахунок спожитого обсягу енергії природного газу, про який повідомляється споживач у платіжному документі. Порядок комерційного обліку природного газу по об`єктах споживача (у тому числі побутового) здійснюється згідно договору розподілу природного газу, укладеного між споживачем та Оператором ГРМ та з урахуванням вимог Кодексу ГРС. Нормами Кодексу ГРС та типового договору встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку , які не наділені корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показниками побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу. Вказує на безпідставність посилань позивача на постанову НКРЕКП №1510 від 23.11.2018, оскільки нею заборонено приведення до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків саме за використаний природний газ, а не за його розподіл. Та зазначив, що відповідач здійснює приведення до стандартних умов розподілений природний газ, а не за використаний. Зазначив, що на даний момент 23400 побутових споживачі АТ «Полтавагаз» користуються лічильниками газу з вмонтованими елементами корекції показників ЗВТ по температурі та здійснюють оплату за розподілений природний газ, приведений до стандартних умов. 13.11.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.113- 114), а 11.01.2021 - відповідь на звернення (а.с.123-125), у яких зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити. Вказує, що відзив є безпідставним. Посилається на те, що заява-приєднання до умов договору розподілу та акт передачі його прибудинкового газогону підписані раніше, ніж було утворено АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз», що згідно Протоколу № 22 відбулось 12.04.2019, а зареєстровано у Державному реєстрі юридичних осіб 16.05.2019 №03351912. Вважає, що саме після цієї дати директор АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» [PERSON] отримав право підписувати договори. У зв`язку з наведеним вважає посилання на те, що підписанням заяви-приєднання він погодився з умовами договору розподілу природного газу нікчемним. Посилається на недотримання відповідачем принципів об`єктивності, прозорості, недискримінації. Вказує на те, що проведення газопроводу до його будинку здійснено ним за власний рахунок, і незаконно взято на баланс відповідачем. Дії оператора ГРМ «Полтавагаз» призвели до того, що у 2021 році з жовтня 2019 по вересень 2020 оплата за розподіл газу для нього зросла на 341,58 грн. 12.01.2021 відповідачем надано до суду заперечення, у якому зазначив, що підписання заяву-приєднання позивачем свідчить про встановлення договірних відносин між сторонами. Вказує, що дії відповідача відповідають вимогам та принципам Кодексу ГМС. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволені позову (а.с.129-131). Ухвалою суду\~від 08.02.2021\~закрито підготовчепровадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судове\~засідання з`явились позивач та представник відповідача. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що за доставку газу за 2018-2019 роки у нього не було боргу, а була переплата. Тому вважає, що відповідач має здійснити перерахунок з урахуванням суми переплати. Вказує, що відповідач не має права приводити показники до стандартних вимог, оскільки це заборонено постановою НКРЕКП № 1510 від 23.11.2018. Посилається на те, що газогін він встановив самостійно, однак відповідач взяв його на свій баланс. Посилається на те, що Антимонопольний комітет дав йому відповідь, що з боку відповідача дійсно були порушення. Повідомив, що газовий лічильник, встановлений у його будинку з 90-х років, декілька разів пройшов повірку та не обладнаний корекцією тиску та температури. Посилався на те, що Методика № 116 не розповсюджується на побутових споживачів. Вважає, що Методика № 116 забороняє приведення газу до стандартних умов для побутових споживачів. Зазначив, що не звертався до сектору НКРЕКП у Полтавській області для перевірки фактів та з`ясування обставин, викладених у його зверненні до НКРЕКП. Вказав, що не укладав договору на розподіл газу та не підписував. Посилався на те, що у наданих відповідачем договорах та заяві-приєднанні стоїть не його підпис. Судом роз`яснено право на з`явлення клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи. Однак клопотання про призначення експертизи позивач не заявив, запропонував суду порівняти підписи. Повивач посилається також на те, що переплата за використаний природний газ на 01.01.2020 відповідачем не врахована, а з 2018 року включно знову проведено нарахування платежів за доставку газу. Вказує, що платить і за використання газу, і за його доставку відповідачу АТ «Полтавагаз», тому саме відповідач повинен здійснити перерахунок з урахуванням наявної у нього переплати. Просив також врахувати те, що розподіл, доставка та споживання газу це одне й теж саме. Представник Відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що заявлених позовних вимог не визнає та просить відмовити у їхньому задоволенні. Суду пояснив, що постановою НКРЕКП № 1510 від 23.11.2018 заборонено приведення до стандартних умов саме використаного газу з жовтня 2018. Вказав, що кошти, які були перераховані до 01.01.2020 належать постачальнику газу ТОВ «Полтавагаз Збут», а не «АТ «Полтавагаз». Приведення газу до стандартних умов для визначення вартості за доставку (транспортування) газу є обов`язком, а не правом відповідача. Окрім того, вказав, що постанова НКРЕКП № 1510 від 23.11.2018 не зареєстрована у Міністерстві юстиції, як визначено в Указі Президента України № 493 від 03.10.1992, а тому є недійсною та не використовується у діяльності відповідачем. Методикою № 116 визначено порядок приведення газу у відповідність до стандартних умов та не заборонено приводити газ у відповідність до стандартних умов щодо побутових споживачів. Пояснив, що згідно глави 6 розділу 6 Кодексу ГРС з 01.01.2020 АТ «Полтавагаз» розраховує оплату за розподіл природного газу, виходячи з показників лічильника, переданих споживачем. До 06.11.2020 таке нарахування з приведенням газу до стандартних умов, здійснювалось у відповідності до Методики № 116, а з 06.11.2020 здійснюється згідно вимог самого кодексу ГРС. До 2020 року постачальник природного газу платив за його розподіл, тому переплата позивачем була здійснена саме постачальнику ТОВ «Полтавагаз Збут». Тому відповідач не може здійснити зарахування переплати, здійсненої постачальнику природного газу ТОВ «Полтавагаз збут», оскільки АТ «Полтавагаз» та ТОВ «Полтавагаз Збут» є різними юридичними особами. Наголосив на тому, що з січня 2020 рокуАТ «Полтавагаз» здійснює розрахунки саме за розподіл (доставку) природного газу, а не за його використання. Нарахування виплат за використання природного газу здійснює ТОВ «Полтавагаз Збут». Також вказав, що договір про доставку газу було укладено з позивачем 23.02.2016. Окрім того, договір розподілу газу є публічним та згідно п. 1.3. цього договору фактом приєднання до нього є вчинення дій з оплати отриманих послуг, сплата рахунків. Позивач приєднався до вказаного договору з 2020 року. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорта серія [NUMBER] (а.с.7) та не заперечується сторонами у справі. 27.07.2015 між позивачем, як споживачем, ТОВ «Полтавагаз Збут», як постачальником, та Газорозподільним підприємством ПАТ «Полтавагаз», як газорозподільним підприємством, укладено тристоронній договір № 2312 (а.с.9-11), підписаний його учасниками. Підписання даного договору не оспорювалося позивачем у судовому засіданні. За умовами вказаного договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги. Газорозподільне підприємство, зокрема, через газові мережі якого постачальник постачає газ споживачеві, забезпечує транспортування газу від газорозподільних станцій до об`єкта споживача. Взаємовідносини між постачальником та газорозподільним підприємством в частині розподілу газу споживачам регулюються окремим договором на розподіл природного газу, укладеним між постачальником та газорозподільним підприємством. 23.02.2016 позивачем підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с.107). Підписання даної заяви заперечено позивачем в судовому засіданні, однак належних і допустимих доказів на підтвердження даних заперечень суду не надано. Згідно вказаної заяви-приєднання [PERSON] ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2598 на офіційному сайті НКРЕКП, сайті ПАТ «Полтавагаз» в мережі інтернет та в друкованому виданні Всеукраїнська Громадсько-політична газета «Зоря Полтавщини» в редакції від 25.12.2015, приєднується до умов договору. Оператором ГРМ має бути здійснено присвоєння ЕІС-коду окремій точці комерційного обліку споживача (об`єкту побутового споживача) відповідно до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498. Так, на підставі заяви-приєднання, за адресою споживання: [ADDRESS] присвоєно персональний код ідентифікації споживача (ЕІС-код) 56ХМ26J210023125. Об`єкт споживання розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП\~№2498\~від 30.09.2015 (далі Типовий договір) встановлено, що цей договір є договором приєднання , що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГР направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 цього догвовору та/або сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до пункту 5.1 Типового договору облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Згідно пункту 5.2 Типового договору визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором. Пунктом 5.3 Типового договору розподілу природного газу установлено, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем. Згідно з п.5.4 Типового договору порядок визначення об`єму розподіленого Споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього Договору. До Типового договору також додано акт №2312 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ та споживачем (а.с. 43), який [PERSON] не підписаний. У житловому будинку позивача встановлено лічильник газу G6 мембранного типу, дата первинної повірки березень 2000 року, дата чергової повірки березень 2017 року, що підтверджується паспортом Ю7 2.833.00 ПС та актом про монтаж засобу вимірювальної техніки (а.с.12-13). Вказаний лічильник, не обладнаний корекцією тиску та температури, що вбачається з паспорта газового лічильника (а.с.12) та не заперечується самим позивачем. Згідно таблиці об`ємів розподілу природного газу, побутовому споживачу [PERSON] за минулий газовий рік (з жовтня 2018 по вересень 2019), вбачається, що розрахунок оплати за розподіл природного газу йому здійснюються із приведенням до стандартних умов (а.с.108). У період з січня по вересень 2020 року [PERSON] оплачено послуги за розподіл природного газу за унікальним кодом споживача 2312 на рахунок АТ «Полтавагаз», що підтверджується копіями повідомлень про сплату (а.с.45-54). Станом на січень 2020 у копії повідомлення про сплату (а.с.46) відсутні відомості про переплату за послуги з розподілу природного газу. На підтвердження наявності переплати за послуги з розподілу природного газу позивачем надано до суду копію квитанції про сплату [PERSON] на рахунок ТОВ «Полтавагаз Збут» 726,00 грн за 246 куб.м газу на показник 81795.9 (а.с.44). Окрім того, на аркуші справи 44 міститься також копія аркуша паперу з рукописним написом «На показник 81549 куб.м 1.01. переплата - 369-60. Ціна з січня 100% 6 гр 91 к, 50% 3-46. 27.01.20 р.». Даний аркуш не містить відомостей про особу, яка його здійснила, підпису, печатки чи будь-яких інших реквізитів. Постановою НКРЕКП від 23.11.2018 № 1510 заборонено ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами. У разі приведення у жовтні 2018 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» необхідно здійснити за жовтень 2018 року перерахунок об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів відповідно до фактичних показань лічильників природного газу (а.с.55). 05.02.2020 позивач звернувся до відповідача зі скаргою, у якій вказував на невірний обсяг спожитого ним газу для, який взято для розрахунку вартості послуг з розподілу газу (а.с.15-16). Листом від 02.03.2020 № 14.1/2330/П-3425 АТ «Полтавагаз» повідомлено позивача про те, що відповідно до п.5.3. типового договору розподілу природного газу за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі газорозподільних систем (далі Кодексу ГРС). Обсяг газу побутовим споживачам приводиться до стандартних умов (тиск 760 міліметрів ртутного стовпа і температура 20 градусів за Цельсієм). Зазначені у рахунку за послуги розподілу газу обсяги споживання за газовий рік приведені до стандартних умов, тому вони відрізняються від фактично спожитих обсягів газу споживачами за газовий рік, що передував розрахунковому календарному 2020 року. Вказано, що [PERSON] за газовий рік спожито 1695 куб.м природного газу, обсяг газу приведений до стандартних умов та складає 1719,36 куб. м, середньомісячний обсяг спожитого газу для оплати послуг розподілу у 2020 році складає 143,28 куб.м (1719,36/12), сума сплати у 1 півріччі 2020 року щомісячно складає 163,34 грн. (а.с.17) На скаргу позивача, НКРЕКП листом від 19.03.2020 № 4122/162.2./9-20 повідомлено [PERSON] про те, що через карантинні заходи у загопостачальних та газорозподільних підприємств відсутня можливість надання до НКРЕКП відповідної інформації з підтверджуючими документами щодо обставин справи, викладених у зверненні. Вищевказане унеможливлює здійснення перевірки фактів та надання обґрунтованої відповіді щодо дотримання АТ «Полтавагаз» та ТОВ «Полтавагаз Збут» вимог чинного законодавства. Рекомендовано звернутись із письмовою заявою до сектору НКРЕКП у Полтавській області та/або центрального апарату НКРЕКП для перевірки фатів та з`ясування викладених ним обставин після закінчення проведення заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19 (а.с.21-22). На заяву [PERSON] (23-25), Антимонопольний комітет листом від 24.03.2020 №\~143-17.1/10-4223 повідомив, що не наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням положень інших галузей законодавства, крім законодавства про захист економічної конкуренції. З листа також вбачається, що АМК 10.12.2019 прийнято рішення №785-р - №800-р, щодо 16 груп про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу. Цими рішенням визнано, що: -групи протягом грудня 2015 року по серпень 2019 року займала монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам у межах території ліцензійної діяльності Оператора ГРМ. -дії груп, які полягають у донарахуванні об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу понад обсяги, визначені лічильниками, при здійсненні комерційних розрахунків, при різному застосуванні норм законодавства учасниками й Регулятором цих відносин з жовтня 2018 по серпень 2019 року було визначено порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам в межах території ліцензійної діяльності Оператора ГРМ, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Вказані рішення Антимонопольного комітету України оскаржено до господарського суду, що зупиняє їхнє виконання. Суд звертає увагу на те, що серед зазначених у листі Антимонопольного комітету України груп, щодо яких виявлено порушення, АТ «Полтавагаз» відсутнє. Спір у справі виник із договірних правовідносин у сфері розподілу природного газу та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства та законодавства у сфері функціонування ринку природного газу в Україні, зокрема, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 №2494, Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 2, 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Щодо наявності договірних відносин між сторонами. Пунктом 7 Глави 3 Розділу VI Кодексу ГРС України встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом, позивач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015\~\~№2498, що зареєстрований у Мінюсті України 06.11.2015 за № 1384/27829 (а.с.31-42), шляхом підписання заяви-приєднання № 2312 від 23.02.2016 (а.с.107). Умови типового договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України\~«Про ринок\~природного газу» і Кодексу Газорозподільних систем. Твердження позивача про те, що ним не підписано зазначеної заяви-приєднання суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами, зокрема висновком почеркознавчої експертизи. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім того, зважаючи на те, оскільки [PERSON] сплачує рахунки Оператора ГРМ, що підтверджується повідомленнями про сплату за період з січня 2020 по серпень 2020, наданими самим позивачем (а.с.47-54), у відповідності до вимог пункту 7 Глави 3 Розділу VI Кодексу ГРС, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами акцептування позивачем договору розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015\~\~№2498, що зареєстрований у Мінюсті України 06.11.2015 за № 1384/27829. Щодо розмежування повноважень з газопостачання та розподілу газу, суд зазначає наступне. У 2015 році відповідно до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» відбулось реформування газової сфери, а саме: розмежовано функції розподілу та постачання природного газу населенню. З 1 липня 2015 року відповідно до постанови НКРЕКП № 1732 від 11 червня 2015 року анульовано дію ліцензії ПАТ «Полтавагаз» щодо надання послуг з газопостачання за регульованим тарифом всім категоріям споживачів. Для побутових споживачів в зоні обслуговування ПАТ «Полтавагаз» в Полтавській області реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється суб`єктом господарювання гарантованим постачальником газу з 1 липня 2015 року згідно з рішення НКРЕКП №1734 від 11 червня 2015 року ТОВ «Полтавагаз Збут». На виконання\~Закону України\~«Про ліцензування\~певних видів\~господарської діяльності»\~НКРЕКП 26.03.2015 постановою №929 видано ПАТ по газопостачанню та газифікації «ПОЛТАВАГАЗ» ліцензії на право провадження господарської діяльності\~\~з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Комсомольськ, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського та Кременчуцького районів Полтавської області та села Радянське Кобеляцького району Полтавської області) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «ПОЛТАВАГАЗ», терміном дії з 07.04.2015 по 06.04.2020. Постановами НКРЕКП від15.06.2017 № 778 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Горішні Плавні, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського, Кременчуцького районів та села Радянське Кобеляцького району Полтавської області), де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» без обмеження строку дії. Відповідно до виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності АТ «Оператор газорозподільної системи Полтавагаз» за КВЕД 35.11 є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (а.с.110). Відтак, відповідач, як Оператор ГРМ на території ліцензійної діяльності у Полтавській області здійснює облік спожитого природного газу, зокрема, визначення спожитих побутовими споживачами обсягів природного газу згідно положень гл.1 розд. IX, п. 5 гл. 4 розділу IX, п. 6 гл.1 розд. XV Кодексу ГРС. Суб`єктом господарювання, що виступає гарантованим постачальником газу для побутових споживачів Полтавської області, тобто забезпечує споживачів ресурсом природного газу є ТОВ «Полтавагаз Збут». Таким чином, відповідач на підставі ліцензії здійснює повноваження саме щодо розподілу природного газу, а не газопостачання. З огляду на зазначене, посилання позивача на те, що і постачання і розподіл природного газу здійснюється одним підприємством, а саме відповідачем, не відповідають нормам чинного законодавства та обставинам, встановленим справи. Твердження позивача про те, що він оплачує саме відповідачу і послуги з газопостачання, і послуги з розподілу природного газу суд не бере до уваги, як такі, що спростовуються нормами чинного законодавства та матеріалами справи, зокрема квитанцією за січень 2020 року про оплату послуг ТОВ «Полтавагаз Збут» (а.с.44) та повідомленнями про сплату послуг АТ «Полтавагаз» за розподіл природного газу (а.с.46-54). Вказане свідчить про розмежування самим позивачем платежів за постачання природного газу та за його розподіл. Щодо тверджень позивача про наявність переплати за розподіл природного газу, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вже встановлено судом, станом на січень 2020 відсутні відомості про переплату Позивачем за послуги з розподілу природного газу, що підтверджується копією повідомлення про сплату за послуги розподілу природного газу за січень 2020 (а.с.46). Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів наявності у нього переплати за послуги з постачання газу чи послуги з розподілу природного газу. Так, суд не бере до уваги копію квитанції про сплату [PERSON] на рахунок ТОВ «Полтавагаз Збут» 726,00 грн за 246 куб.м газу на показник 81795.9 (а.с.44), як таку, що не має доказового значення у справі, оскільки вона не містить інформації про переплату та лише підтверджує сплату позивачем послуг саме за постачання природного газу, а не за його розподіл. Суд не бере до уваги також копію аркуша паперу з рукописним написом «На показник 81549 куб.м 1.01. переплата - 369-60. Ціна з січня 100% 6 гр 91 к, 50% 3-46. 27.01.20 р.» (а.с.44), оскільки даний аркуш не містить відомостей про особу, яка його здійснила, підпису, печатки чи будь-яких інших реквізитів, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі. Також, суд враховує те, що [PERSON] сам зазначає, що переплата у розмірі 369,60 грн у нього була наявна станом на 01.01.2020, тобто у період, коли оплата послуг за розподіл природного газу сплачувалась ним на рахунок постачальника ТОВ «Полтавагаз Збут» загальним платежем, тобто зі здійсненням одночасної оплати за послугу постачання природного газу. Таким чином, навіть у випадку наявності переплати неможливим є встановлення за яку саме послугу здійснено переплату за використаний обсяг природного газу (постачання) чи за розподіл (доставку) природного газу. Окрім того, суд зауважує, що будь-яка переплата, що утворилася станом на 01.01.2020 залишилася на рахунку постачальника ТОВ «Полтавагаз Збут», а не на рахунку АТ «Полтавагаз». Зазначені підприємства є окремими самостійними юридичними особами. Тому, АТ «Полтавагаз» не має можливості, внаслідок відсутності таких повноважень, втручатися в господарську діяльність іншого підприємства та вчиняти дії щодо врахування певних сум переплати, здійсненої на рахунок іншої юридичної особи, під час проведення нарахування оплати за розподіл (доставку) природного газу певному споживачу. Що стосується твердження позивача про безпідставне нарахування йому заборгованості, про яку він повідомляється у платіжних документах та СМС-повідомленнях на мобільний телефон, суд зазначає, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений. Споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів, тобто доводити незаконність нарахування такої заборгованості, її частини, тощо у іншому спорі. Під час розгляду справи в суді позивач пояснив, що будь-яких позовних вимог, зокрема щодо стягнення заборгованості, відповідачем до нього не пред`явлено. Щодо приведення газу до стандартних умов, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 1 Глави 1 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними. Пунктом 2 Глави 1 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VI цього Кодексу. Згідно пункту 3 Глави 1 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках. Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу. Норма пункту 3 глави 1 Розділу ІХ Кодексу є чіткою та дає змогу дійти однозначного висновку про те, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, шляхом: 1) приведення газу до стандартних умов; 2) переведення об`єму газу, приведеного до стандартних умов в одиниці енергії. Відповідно до абзацу 6 пункту 3 глави 1 Розділу ІХ Кодексу, оператор ГРМ зобов`язаний за підсумками місяця, але не пізніше 8-го числа, наступного за розрахунковим місяцем, опублікувати на власному сайті фактичні дані щодо розміру середньозваженої вищої теплоти згоряння природного газу за кожним маршрутом; передбачити у платіжних документах споживачів за послуги з розподілу природного газу, а також в особистому кабінеті споживача, інформацію про величину коефіцієнту приведення до стандартних умов (якщо вузол обліку природного газу споживача не приводить в автоматичному режимі об`єм природного газу до стандартних умов), розмір середньозваженої вищої теплоти згоряння за розрахунковий період, а також розмір спожитого обсягу енергії природного газу (за трьома одиницями виміру: кВт.год, Гкал, МДж (абз.3 пункту 3 глави 1 Розділу ІХ Кодексу). З урахуваннями наведеного вбачається, що на відповідача, АТ «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз», покладено обов`язок при комерційному обліку газу, в тому числі, здійснювати дві окремі процедури: 1) приведення газу до стандартних умов; 2) переведення об`єму газу, приведеного до стандартних умов в одиниці енергії, про що має бути повідомлено споживача в платіжному документі. Пунктом 1 Глави 1 Розділу ХV Кодексу газорозподільних систем установлено, що обсяг енергії виміряного об`єму газу за певний період розраховують шляхом перемноження цього об`єму, приведеного до стандартних умов, на середньозважене значення вищої теплоти згоряння газу за цей період. Порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи регламентовано Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27829. Відповідно до пункту 1.2 Типового договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України\~«Про ринок\~природного газу» і Кодексу. Згідно п. 37 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про ринок\~природного газу» споживач - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Відповідно до пункту 4 розділу 1 Глави І Кодексу споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Відповідно до пункту 5.1 Типового договору розподілу природного газу облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Згідно пункту 5.2 Типового договору розподілу природного газу визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором. Пунктом 5.3 Типового договору розподілу природного газу установлено, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем. За змістом пункту 5.6 Типового договору розподілу природного газу після визначення загального об`єму розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, Оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатись за трьома одиницями виміру: в - кВт·год, в - Гкал, в - МДж. Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті Споживача (після його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим Договором. Оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником Споживача. Споживач (крім побутового) зобов`язується довести інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого та спожитого природного газу за відповідний період своєму постачальнику. Визначені за умовами цього Договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між Споживачем та його постачальником. Пунктом 1 глави 2 розділу 1Х Кодексу ГРМ передбачено, що величина об`єму (обсягу) приймання-передачі природного газу на межі балансової належності між газотранспортною системою та газорозподільною системою (в точках виходу з газотранспортної системи) визначається відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи (ГТС ) та на підставі договору транспортування природного газу, що укладається між Оператором ГТС та Оператором ГРМ за формою Типового договору транспортування природного газу та у порядку, визначеному Кодексом ГТС. Пунктом 1 глави 2 розділу І Кодексу газотранспортних систем зазначено, що визначення обсягу та фізико-хімічних показників природного газу проводиться за нормальних та стандартних умов. Відповідно до визначень, наведених в п. 31 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», природний газ є товарною продукцією, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура 20 градусів за Цельсієм). Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Результати вимірювань вузла обліку природного газу можуть бути використані за умови забезпечення єдності вимірювань. За ч. 1 ст.\~38\~Закону України\~«Про ринок\~природного газу» права та обов`язки Оператора ГРМ визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу. Згідно пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ, об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з порядком (методикою), затвердженим (затвердженою) центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовій галузі. Згідно з пунктом 1 розділу III «Порядок постачання природного газу побутовим споживачам» Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, які набрали чинності 27.11.2015, визначено, що підставою для постачання природного газу побутовому споживачу є наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що відповідач, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», як оператор газорозподільної системи, зобов`язаний привести обсяг енергії виміряного об`єму газу за певний період до стандартних умов. Пунктом 6 розділу XV глави 1 Кодексу визначено, що для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.02.2004 № 116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.03.2004 за № 346/8945. Методика приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу (далі Методика 116 ) призначена для приведення об`єму природного газу, який вимірюється побутовими лічильниками газу в робочих умовах, до стандартних умов за результатами вимірювання об`єму газу низького тиску лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів у разі зміни температури та тиску газу. Розрахунки об`єму газу, приведеного до стандартних умов, здійснюються з урахуванням коефіцієнтів коригування показів лічильників, визначених у цій Методиці. Такі розрахунки виконуються споживачами газу самостійно. Суд відхиляє твердження позивача, які обґрунтовані тим, що положення Методики не поширюється на побутових споживачів, оскільки зазначена вище норма Кодексу пов`язує приведення об`єму спожитого природного газу до стандартних умов не з порядком та процедурою, визначеними Методикою, а з числовими значеннями коефіцієнтів, які зазначені в додатках до методики. Крім того, Кодекс ГРМ розроблений та затверджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг нормативно-правове регулювання з цих питань є повноваженням саме Комісією. Тому суд не може тлумачити норми Кодексу ГРМ. Відповідно до положень статті 18\~Закону «Про\~ринок природного\~газу» та пункту 6 розділу 1 глави Х Кодексу ГРМ вимоги до складових частин вузла обліку природного газу, правил експлуатації приладів обліку, порядку вимірювання обсягів та визначення якості природного газу визначається технічними регламентами та нормами, правилами і стандартами, що встановлюються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі Таким нормативним документом є Правила обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими Наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 року № 618. Згідно з п.1 глави 2 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, ці правила поширюються на суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з постачання та транспортування природного газу розподільними мережами, споживачів газу, крім населення, суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з проектування, налагоджування вузлів обліку газу, а також з розроблення та виготовлення засобів вимірювальної техніки, які призначені для використання на вузлах обліку газу. Правила не застосовуються щодо умов визначення об`єму газу та порядку перевірок технічного стану комерційних вузлів обліку газу у разі підключення об`єктів системи газопостачання споживача до магістральних трубопроводів газотранспортних підприємств та до трубопроводів газовидобувних підприємств. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №911/2549/18. Під час розгляду справи, судом встановлено, що лічильник газу позивача не обладнаний вмонтованими елементами корекції показів температури та тиску. Дані обставини зазначені самим позивачем, тому додаткового доказування не потребують. Таким чином, суд прийшов до переконання про правомірність дій відповідача щодо приведення до стандартних умов обсягів розподіленого населенню природного газу протягом спірного періоду, оскільки застосування коефіцієнту приведення до стандартних умов при визначенні обсягу розподіленого природного газу по об`єктах побутових споживачів, вузли обліку яких не обладнані корекцією тиску та температури, повністю відповідає вимогам чинного законодавства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо приведення об`єму природного газу до стандартних умов при здійсненні обліку та розрахунків за розподіл природного газу побутовому споживачу [PERSON] , відповідають чинному законодавству та прямо передбачені Кодексом газорозподільчих систем та Типовим договором розподілу природного газу, враховуючи те, що встановлений у даного споживача прилад обліку газу не приводить обсяг спожитого природного газу до стандартних умов автоматично, тобто не обладнаний вмонтованими елементами корекції показів температури та тиску. Щодо доводів позивача, що Кодекс ГРС (в контексті Методики №116) не містить положень, які регулюють процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, суд приходить до висновку, що вони є помилковими, з огляду на наступне. Наказом Міністерства\~палива та\~енергетики України\~№116\~від 26.02.2004\~ (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 19.03.2004р. за № 346/8945) затверджено Методику приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу (далі Методика №\~116). Згідно п.1 Методики №116, вона призначена для приведення об`єму природного газу, який вимірюється побутовими лічильниками газу в робочих умовах, до стандартних умов за результатами вимірювання об`єму газу низького тиску лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів у разі зміни температури та тиску газу. Розрахунки об`єму газу, приведеного до стандартних умов, здійснюються з урахуванням коефіцієнтів коригування показів лічильників, визначених у цій Методиці. Відповідно до пункту 6 глави 1 Розділу XV Кодексу для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (к) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року № 116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 березня 2004 року за № 346/8945. З цих самих підстав суд відхиляє доводи Позивача про те, що дія Методики №116 не поширюється на побутових споживачів, адже відповідно до буквального тлумачення пунктом 6 глави 1 Розділу XV Кодексу, дана норма пов`язує приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов не з порядком та процедурою, що визначені Методикою №116, а з числовими значеннями коефіцієнтів, які зазначені в додатках до методики. Таким чином, при приведенні обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов необхідно застосовувати лише відповідний коефіцієнт, який зазначений в додатках до Методики 116. Отже, АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» правомірно та достовірно здійснює комерційний облік природного газу при наданні послуги з розподілу природного газу побутовим споживачам. Посилання позивача на постанову НКРЕКП № 1510 від 23.11.2018 також є безпідставними з огляду на наступне. Зазначеною постановою НКРЕКП № 1510 від 23.11.2018, заборонено ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків саме за використаний природний газ. У разі приведення у жовтні 2018 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» необхідно здійснити за жовтень 2018 року перерахунок об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів відповідно до фактичних показань лічильників природного газу (а.с.55). У той же час, як вже встановлено судом, ПТ «Оператор газопостачальної системи «Полтавагаз» не наділений повноваженнями здійснювати комерційних розрахунків за використаний природний газ, оскільки він надає послуги з розподілу природного газу, а не постачання. Окрім того, вказана постанова не зареєстрована у Міністерстві юстиції України у відповідності до вимог п. 2 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 № 493. Згідно п. 2 вказаного Указу Президента України №493, нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Таким чином, оскільки постанова НКРЕКП № 1510 від 23.11.2018 не зареєстрована у встановленому указом порядку, вона не набрала чинності, а відповідно не підлягає виконанню. Суд також не бере до уваги посилання позивача на лист Антимонопольного\~комітету від\~24.03.2020\~№\~143-17.1/10-4223\~(а.с.26-28) згідно якого рішеннями №785-р - №800-р, встановлено порушення 16-ма групами законодавства про захист економічної конкуренції та накладено штрафи зважаючи на наступне. Згідно ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду. Вказані рішення Антимонопольного комітету України оскаржено до господарського суду, що зупиняє їхнє виконання. Господарським судом м. Києва вказані рішення Антимонопольного комітету скасовані. На даний час справи перебувають на стадії апеляційного розгляду. Окрім того, з листа (а.с.26-28) також вбачається, що серед зазначених груп, у діях яких Антимонопольним комітетом виявлено порушення законодавства та накладено штрафи, АТ «Полтавагаз» відсутнє. Тобто вказаний лист не має доказового значення у даній справі та не може бути належним та допустимим доказом. Що стосується посилання позивача на інтерв`ю заступника голови правління АТ «Полтавагаз» Сергія Мокрого, опубліковане у газеті «Решетилівський вісник» від 24.01.2020 (а.с.73), то у розумінні ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України зазначена публікація не є належним, допустимим та достовірним доказом у даній справі. Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання вимог Законів України не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про економічну конкуренцію» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України. Таким чином, вирішення питання дотримання чи недотримання відповідачем вимог вказаного закону не може бути предметом розгляду справи у порядку цивільного судочинства. Окрім того, суд зауважує, що застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів. Позивач же просить припинити бездіяльність відповідача, яка полягає у невиконанні законодавства, цитуючи при цьому норми права. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо. Суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, шляхом формулювання позовних вимог про припинення бездіяльності відповідача щодо невиконання переліку Законів України та припинення порушення переліку Законів України не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до відновлення конкретних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо. Окрім того, під час розгляду даної справи судом встановлено відсутність порушення відповідачем норм чинного законодавства при здійсненні розрахунку оплати за розподілений природний газ, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити на безпідставністю. Суд також окремо зауважує, що нормами ЦПК не передбачено встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі\~вищевикладеного та\~ куруючись п.п. 3, 7 глави 3 розділу VІ, розділами IX, XV Кодексу газорозподільних систем, ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, ст. ст.\~12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed