Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що наказом Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи №93 від 10.04.2014 року її звільнено з посади лікаря-кардіолога міжрайонної спеціалізованої МСЕК №1 у зв'язку із набранням законної сили вироку Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року на підставі п. 7-1 ст. 36 КЗпП України. Вважає, такий наказ незаконним, оскільки посада лікаря-кардіолога не є державною службою та до її службових обов'язків не входить виконання організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов'язків (повноважень), а отже вона вправі працювати на вищевказаній посаді. Зазначає, що враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, при поновленні на роботу роботодавець зобов'язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 6289,08 (шість тисяч двісті вісімдесят дев"ять гривень 08 коп.) грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів викладених у запереченні. Зокрема, вважає, що спірний наказ про звільнення з посади лікаря-кардіолога є законним, оскільки прийнятий на підставі вироку Личаківського районного суду м. Львова, який набрав законної сили. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2007р. на підставі наказу № 127 від 01.08.2007 року, позивача було прийнято па посаду лікаря-терапевта (реабілітолога) Шевченківської МСЕК. 20.01.2012р. [PERSON] переведена на посаду лікаря-кардіолога міжрайонної спеціалізованої МСЕК № 1 (наказ № 27 від 20.01.2012 року). Відповідно до вироку Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 р. [PERSON], [INFO] визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України (в редакції закону станом на 01.07.2011 року) та засуджено за ч.3 ст. 28, ч.3 ст.368 КК України (в редакції закону станом на 01.07.2011 року) до 5 (п'яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських повноважень строком на 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено засуджену [PERSON], [INFO] від відбування призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік. На підставі ст.76 КК України зобов'язано засуджену [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з'являтися на реєстрацію в кримінально-виконавчу інспекцію. Строк покарання засудженій [PERSON] рахувати з часу проголошення вироку. 10.04.2014 року згідно наказу Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи № 93 від 10.04.2014 року [PERSON] звільнено з посади лікаря-кардіолога міжрайонної спеціалізованої МСЕК № 1, у зв'язку із набранням законної сили вироку Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року, на підставі п. 7-1 ст. 36 КЗпП України. Згідно п. 7-1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Відповідно до листа Головного управління юстиції у Львівській області №9310/0/1-14 від 26.03.2014 року професія лікаря (так як і вчителя) не класифікується за своєю посадою ні за категорією, ні за рангом передбаченим Законом України "Про державну службу", хоча такі посади фінансуються за рахунок коштів державного бюджету. Згідно до вимог статті 2 Закону України "Про державну службу" вбачається, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку накладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Отже, детальний аналіз законодавства дає підстави вважати, що хоча посада лікаря, зокрема лікаря-кардіолога, і має в собі ознаки професії державної служби, однак, такою не є. Крім того, відповідно до посадової інструкції лікаря-кардіолога міжрайонної спеціалізованої кардіологічної медико-соціальної експертної комісії Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи до його службових обов'язків не входить виконання організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов'язків (повноважень), а отже позивач, вправі працювати на вищезазначеній посаді. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] не є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачене ст. 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" і відповідно не може бути звільнена на підставі п. 7-1 ст. 36 КЗпП України. Частиною 1 ст.233 КзПП України передбачено працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Частинами 1, 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При цьому в розумінні ст.235 КЗпП України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 вищевказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 10.04.2014 року, середньомісячна заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за жовтень 2012 року та листопад 2012 року, що згідно довідки про середню заробітну плату [PERSON], в сумі становить 4567,19 грн. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Оскільки календарних днів у жовтні 2012 року та листопаді 2012 року було 61, то середньоденна заробітна плата становить 74,87 грн., а тому за час вимушеного прогулу, який на день ухваленні рішення у справі становить 84 календарні дні, середній заробіток складає: 74,78 грн. * 84 дні = 6289,08 (шість тисяч двісті вісімдесят дев"ять гривень 08 коп.) грн. З огляду на викладене, оскільки звільнення позивача відбулось без законної підстави, вона підлягає поновленню на роботі та на її користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, дослідивши всі обставини справи та належні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити. Судові витрати необхідно покласти на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved