Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

15 лютого 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити з-під арештів нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: квартиру, загальною площею 65,50 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], накладених: державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 року (виконавче провадження № 46983835); державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.02.2015 року (виконавче провадження № 40890188); державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.02.2012 року (виконавче провадження № 31361313). Заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права іпотеко держателя щодо квартири, загальною площею 65,50 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що наявність арештів, накладених Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області позбавляє Позивача можливості застосувати позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки, як спосіб стягнення, який дозволяє задовольнити грошові вимоги переважно перед іншими кредиторами. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «Приват Банк» не зявився, одночасно з подачею позову просив в разі повторної неявки відповідача розглянути справу в заочному провадженні без представника Банку, позовні вимоги підтримав в повному обсязі Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання також не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01.07.2005 року між [PERSON] та Закритим Акціонерним Товариством КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ODH0GL00492305, відповідно до умов якого Відповідачу був наданий кредит у розмірі 19\~457 дол. США, в обмін на зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати передбачених Кредитним договором платежів. В забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, 04.07.2005 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір іпотеки №б/н. Згідно із п. 6. Договору іпотеки, в забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 65,50 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Невського, буд, 49, кв.75. Предмет іпотеки належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі під № 2-5213. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. 06.07.2005 року приватним нотаріусом [PERSON] Одеського міського нотаріального округу на підставі ст 73 Закону України "Про нотаріат" та у зв'язку з посвідченням Договору іпотеки була накладена заборона відчуження Предмету іпотеки, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як зазначає позивач, на теперішній час стало відомо про наявність арешту на вищевказане нерухоме майно. Дійсно, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 65888173, на майно, яке належить [PERSON], накладені наступні арешти: запис про обтяження № 12560335 від 16.12.2015 р. про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 року (виконавче провадження №46983835); запис про обтяження № 8953349 від 05.03.2015 р. про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.02.2015 року (виконавче провадження №40890188); запис про обтяження № 12174124 під 16 07 2012 р. про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.02.2012 року (виконавче провадження №31261313). Разом з тим, згідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Наклавши арешти на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, виконавчою службою були порушені права Позивача, які він набув відповідно до наведеного вище договору, оскільки Позивач, який є Іпотекодержателем за Іпотечним договором має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки. Це право передбачене ч. 1 ст. 33, ст. 36 Закону України «Про іпотеку», так у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, Іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути здійснене на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі. Так іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом - ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» Частиною 5 та 6 ст. З Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і е дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору . У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки інотекодержатель мас право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоїн яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до приписів ч. 7 ст. З Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації Згідно із ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення нрава застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Записи щодо накладення арешту внесені після реєстрації обтяження іпотекою предмета іпотеки. А тому Позивач, як іпотекодержатель, в першу чергу має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, а саме: квартири за номером 75 в будинку номер 49 по вулиці Олександра Невського у місті Одесі. Внаслідок накладення виконавчою службою арештів на Предмет іпотеки Позивач взагалі позбавлений можливості реалізувати свої права Іпотекодержателя, які передбачені законодавством України та договорами укладеними між сторонами. Таким чином, наявність арештів, накладених на підставі Постанов Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, позбавляє Позивача можливості застосувати позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки, як спосіб стягнення, який дозволяє задовольнити грошові вимоги переважно перед іншими кредиторами Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині звільнення іпотечного майна з під арешту підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Позовні вимоги в частині заборони органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права іпотекодержателя щодо квартири, загальною площею 65,50 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] задоволеню не підлягають, оскільки вказана вимога не відповідає передбаченим законом способу захисту прав та є вимогою на майбутнє. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Положеннями ст. 3 ч. 1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір за вимогу про звільнення майна з-під арешту у розмірі 1600 гривень, та судовий збір за клопотання про витребування у розмірі 800 гривень, оскільки позовну заяву задоволено частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial