Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. та стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що являється власником садибного житлового будинку по [ADDRESS], який придбаний нею на підставі Договору купівлі-продажу від 09.11.1971 року. На даний час позивачка виготовляє правовстановлюючі документи на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,0212 га. Сусід [PERSON] перешкоджає їй у користуванні земельною ділянкою, а саме, розбив цегляний мурований паркан, самовільно зайняв частину земельної ділянки. Заявами від 09.04.2015 року та 14.05.2015 року було збільшено та уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивачка просила зобов"язати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати у користуванні земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,0212 га, яка знаходиться по [ADDRESS], що належить [PERSON], стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь майнову шкоду в розмірі 1 981,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 22.04.2015 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Відділ Держземагенства у м.Івано-Франківську. 27.08.2015 року із зустрічною позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] треті особи що не заявляють самостиійних вимог на предмет спору: Відділ Держземагенства у м.Івано-Франківську, [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку шляхом демонтажу самочинно збудованої споруди. Зустрічний позов мотивує тим, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 31.03.1995 року [PERSON] на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 18.05.1994 року №182 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Суміжна із земельною ділянкою [PERSON]([ADDRESS]) ділянка ([ADDRESS]) використовується [PERSON], яка самовільно здійснила будівництво капітальної господарської споруди сараю(курятника) на межі земельних ділянок, частково зайнявши земельну ділянку [PERSON] Жодних погоджень із позивачами за зустрічним позовом як власниками суміжної земельної ділянки [PERSON] не здійснила. [PERSON] посилається на Договір купівлі-продажу від 1971 р. як на підставу виникнення у неї права власності на будинковолодіння та земельну ділянку по [ADDRESS], проте, жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є предметом спору, ні витягу про державну реєстрацію її права власності на вказані об"єкти нерухомого майна(будинковолодіння і земельну ділянку) не надала. Зважаючи на відсутність у [PERSON] правовстановлюючих документів на земельну ділянку, первісний позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є передчасним, а тому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на земельну ділянку, що належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, шляхом знесення самочинно збудованої капітальної споруди сараю та повернення у власність [PERSON] частини самовільно зайнятої [PERSON] земельної ділянки площею 1,48 кв.м. Ухвалою суду від 14.09.2015 року об'єднано в одне провадження вимоги [PERSON] до [PERSON] та вимоги [PERSON] до [PERSON] та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON]. Крім того, ухвалою суду від 23.11.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON]. Представники позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позові, вимоги зустрічного позову заперечили. Відповідачка, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позові, вимоги первісного позову заперечили. Представник третьої особи відділу Держземагенства у м.Івано-Франківську в судове засідання не з"явився попередньо подав заяву, якою проти первісного позову заперечив з підстав викладених у письмовому поясненні, просив розглянути справу без участі їхнього представника (а.с.216-221). Третя особа [PERSON] в судове засідання 13.09.2016 року не з»явився попередньо подав до суду заяву, якою просив слухати справу без його участі, проти первісного позову заперечив, у зустрічному позові просив не відмовляти (а.с.209). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась з невідомих суду причин хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що у 1989 році сарай був дерев"яний, згодом старий знесли та встановили цегляний сарай. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивачка [PERSON] стверджує, що вона являється власником садибного (індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS], що придбаний нею на підставі Договору купівлі-прожажу від 09.11.1971 року за реєстром № 001/Д. Проте, як вбачається з вищезазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] придбала цілий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], [ADDRESS], та складається це домоволодіння в цілому з одного дерев"яного будинку, житловою площею 40,10 кв.м. та господарських будівель (а.с.6, 7). Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, що передбачає ч.1 ст.381 ЦК України. Житловий будинок є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного в ній проживання. Жодних посилань чи доказів на те, що позивачка за даним договором придбала садибу немає. Статтею 26 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що технічна документація із землеустрою розробляється на замовлення землекористувачів юридичними та фізичними особами, які отримали ліцензії на проведення господарської діяльності щодо провадження землевпорядних робіт. Крім, того як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується листом Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області Відділу держземагенства у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл. від 08.07.2015 року №29-28-0.2-664/2-15, відповідно до якого [PERSON] не зверталась у Відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську щодо погодження документації із землеустрою, щодо оформлення права власності(користування) чи договору оренди на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.120). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч.1 ст. 81 цього кодексу, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У відповідності до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 125 вищезазначеного кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки, на момент розгляду справи в суді позивач [PERSON] до землевпорядних організацій не зверталась, не було визначено меж її земельної ділянки в натурі, відсутня технічна документація та правовстановлюючі документи на вищезазначену земельну ділянку, яка знаходиться під її житловим будинком по [ADDRESS], а тому , суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про зобов"язання [PERSON] не перешкоджати їй у користуванні земельною ділянкою слід відмовити, оскільки дана вимога є передчасною. Щодо вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів у розмірі 1 981,50 грн. за спричинену майнову шкоду, внаслідок руйнування частини цегляної огорожі, що знаходиться по [ADDRESS], то суд вважає наступне. Як вбачається із звіту №15/05/03 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику майна внаслідок руйнування частини цегляної огорожі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] - вартість матеріального збитку складає: 1 981,50 грн.(а.с.53-62). Крім того, у матеріалах справи наявні фотоматеріали з яких не можливо встановити в чому полягають пошкодження огорожі (а.с. 29-37). З висновку від 03.10.2014 року винесеного старшим дільничним інспектором міліції ВДІМ Івано-Франківського МВ УМВС ст. лейтенантом міліції Лабант В.М. вбачається, що 11.09.2014 року гр. [PERSON] звернулась в Івано-Франківський МВ УМВС з приводу пошкодження огорожі її сусідом [PERSON] З пояснень [PERSON] було встановлено, що у них з сусідами на протязі тривалого часу виникають конфлікти з приводу паркану, який розділяє їхні домоволодіння. 11.08.2014 р. [PERSON] продовжив розбирати паркан та на її думку такими діями намагається захопити частину її домоволодіння. Опитаний [PERSON] повідомив, що у них із сусідами дійсно виникають конфлікти з приводу паркану, який розділяє їхні домоволодіння, оскільки, він вважає, що побудувавши паркан, останні захопили частину його земельної ділянки, будівництво здійснили без його згоди. В подальшому має намір звернутись до суду для вирішення даного питання по суті. Отже, беручи до уваги даний висновок не можливо встановити, що 11.08.2014 року чи 11.09.2014 року відбулося пошкодження огорожі і що саме [PERSON] це було зроблено. Інспектор прийшов до висновку, що в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини. Протягом всього строку розгляду справи позивачем не представлено суду жодних доказів нанесення [PERSON] майнової шкоди. Суд звертає увагу на те, що позивачка [PERSON] просить про солідарне стягнення матеріальної шкоди, однак, під час розгляду справи в суді жодних пояснень чи доказів щодо спричинення такої шкоди зі сторони [PERSON] не надавала. Крім того, діями [PERSON] на переконання [PERSON] їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що через таку поведінку відповідача постійно перебуває у стресі та хвилюваннях. Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Приймаючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, висновку винесеного дільничним інспектором міліції Івано-Франківського МВ УМВС лейтенантом міліції Боліковським В.В., за зверненням [PERSON], який просить провести профілактичну бесіду з його сусідами, які проживають по [ADDRESS], а саме, [PERSON] та її донькою [PERSON], які на його думку зводять систематичні наклепи щодо нього та членів його родини, можна зробити висновки, що саме зі сторони [PERSON] та її родни виникають конфліктні ситуації, які порушують звичний ритм життя [PERSON]. А щодо підтвердження спричинення [PERSON] моральної шкоди [PERSON], то такі докази в матеріалах справи відсутні, а тому, суд вважає, що вимога про стягнення 10 000,00 грн. моральної шкоди є необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог, то вимога про стягнення судових витрат до задоволення не підлягає. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] то судом встановлено наступне. Згідно ст. 158 ЗК України та ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] від 31.03.1995 року [PERSON] на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 18.05.1994 року №182 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Суміжна із земельною ділянкою [PERSON]([ADDRESS]) ділянка ([ADDRESS]) використовується [PERSON], яка самовільно здійснила будівництво капітальної господарської споруди сараю(курятника) на межі земельних ділянок, оскільки, правовстановлюючих документів на земельну ділянку у неї немає, так як згідно Договору купівлі-прожажу від 09.11.1971 року придбала лише "цілий будинок з господарськими будівлями" чим частково зайняла земельну ділянку [PERSON], що було встановлено в судовому засіданні. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 28.03.1997 року посвідченого Івано-Франківського державною нотаріальною конторою №3Д-155 відповіднодо якого [PERSON] продав, а [PERSON] Купила 49/100 частин будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с.168) та є суміжним землекористувачем із [PERSON] В судовому засіданні позивачка за первісним позовом заперечила щодо самовільного будівництва та повідомила, що дана будівля існувала з самого початку та була дерев"яною(розвалювалась), згодом позивачка на тому ж місці звела цегляні стіни, не порушуючи меж. Проте, як вбачається з технічного паспорта від 14.08.1997 року на домоволодіння по [ADDRESS] у плані присадибної ділянки вказано: житловий будинок (літера А), сарай (літера Б), вбиральня (В, Г). На вказаному плані чітко прослідковується, що будівля "Б" (сарай) розміщена біля житлового будинку "А", посередині верхньої межі земельної ділянки. Як було встановлено в судовому засіданні, у зв"язку із здійсненням самовільної прибудови до житлового будинку "А", [PERSON] було здійснено знесення капітальної споруди сараю "Б" біля житлового будинку. Згодом [PERSON] самовільно збудувала на межі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS], де чітко зображено у технічному паспорті на будинковолодіння [ADDRESS] за 2004 рік, на схемі земельної ділянки, де сарай "Б" розміщено в крайньому лівому куті верхньої межі земельної ділянки. Даний факт в судовому засіданні підтвердив [PERSON], а саме, що будівництво цегляного сараю відбулось після 2004 року, до того були лише туалети з боку [PERSON] та [PERSON]. Коли він у 1997 році купив частину будинку - сараю не було, а паркан був старий дерев"яний. Даний сарай знаходиться дуже близько до будинку, від нього йшов поганий запах, через що виникали постійні конфлікти. [PERSON] повідомив, що [PERSON] теж зайшла на його земельну ділянку, але він відступив їй частину своєї земельної ділянки. Крім того, даний факт підтверджується план(схемою) земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.130) та планом земельної ділянки [ADDRESS], які виготовлені ліцензованою землевпорядною організацією ТОВ "Гектар ІФ" та встановлено, що частина земельної ділянки зайнята сторонньою нежитловою будівлею. Площа земельної ділянки [PERSON], зайнятої вказаною спорудою становить 1,48 м.кв.(а.с.131). Відповідно до ч.2. ст.152 3К України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. П. 6 ч.3 ст. 152 ЗК України способом захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ч.8 ст. 23 Закону "Про планування і забудову територій", планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд. Статтею 29 Закону "Про планування і забудову територій" дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі проектної документації, документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою, угоди про право забудови земельної ділянки. Рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл не будівництво об"єкта містобудування, комплексного висновку державної інвестиційної експертизи, документа про призначення відповідальних виконавців робіт. З приводу самовільної забудови сусідкою [PERSON] - [PERSON] звернулась із відповідними запитами до Управління ДАБК та Відділу Держземагенства. Та листом №848/1009/02-38/215 від 06.07.2015 Управління ДАБК в Івано-Франківській області повідомило, що в Управління відсутня будь-яка інформація, стосовно реєстрації [PERSON] документів дозвільного характеру чи готовності об"єкту до експлуатації нежитлової господарської будівлі (курятника) розташованої на межі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS](а.с.119). Листом Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області Відділу держземагенства у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області від 08.07.2015 року №29-28-0.2-664/2-15, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] не зверталась у Відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську щодо погодження документації із землеустрою, щодо оформлення права власності(користування) чи договору оренди на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.120). Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до ч.3 ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Пунктом 3.25 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень" затверджених наказом Держкоммістобудування 17.04.92 р. №44, встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, які запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону "Про пожежну безпеку" забороняється будівництво, реконструкція, технічне переоснащення приміщень, випуск пожежонебезпечної продукції без попередньої експертизи (перевірки) проектної та іншої документації на відповідність нормативним актам з пожежної безпеки. Отже, під час самовільного будівництва зазначені вище вимоги земельного, пожежного, містобудівного законодавства, а також спеціальні будівельні норми не були дотримані. У ході судового розгляду справи було встановлено, що жодних погоджень із [PERSON], як власницею суміжної земельної ділянки, [PERSON] не здійснила. Факт самовільного будівництва сараю(курятника) та вигрібної вбиральні на межі земельних ділянок, а частково і на земельній ділянці [PERSON] істотно порушує її право власності та створює значні незручності у використанні належної їм земельної ділянки(неприємні запахи і забруднення). З даного приводу позивачі за зустрічним позовом звертались до уповноважених органів. Як вбачається із листа Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради КП "Муніципальна інспекція з благоустрою" №140 від 20.08.2013 року, було розглянуто заяву [PERSON] з питання збудованого курятника і туалету на межі границь на [ADDRESS]. Та вручено письмовий припис №605 від 13.08.13 року з вимогою своєчасно очищати надвірний туалет і курятник та в період з 15 березня по 01 жовтня проводити не менше одного разу на тиждень їх дезінфекційну обробку(а.с.126). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 3гідно ч.3 ст. 16 Цього кодексу, зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, утому числі, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так як, земельна ділянка для будівництва на ній господарських споруд відповідачці за зустрічним позовом не виділялась, а самовільне будівництво порушує права інших співвласників будинку та чинить їм перешкоди у користуванні земельною ділянкою, земельна ділянка підлягає приведенню у попередній стан, зокрема шляхом знесення нежитлової господарської будівлі (сараю), позначеного літерою "Б" у технічному паспорті від 29.04.2004 року по [ADDRESS]-[ADDRESS] та повернення у власність [PERSON] частини самовільно зайнятої [PERSON] земельної ділянки площею 1,48 кв.м. по [ADDRESS]. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову є обгрунтованими та такими, щ підлягають до повного задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 26 Закону України "Про землеустрій", ст.ст. 23, 29 Закону України "Про планування і забудову територій", ст.ст. 10, 34 Закону України "Про пожежну безпеку", ст.ст. 78, 81, 116, 125, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 23, 321, 375, 376 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 651, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed