Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Заявник 15 серпня 2018 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України (а.с. 2-5), яку згодом уточнювала, остаточно просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року ( а.с. 50-53), мотивуючи наступним. Вона, [PERSON] , [INFO] народилася у с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області. З 1973 року по 1983 рік вона навчалася у середній школі с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області. 16 січня 1985 року вона уклала шлюб з [PERSON] , їй було присвоєно прізвище « [PERSON] » та у 1984 році народила доньку [PERSON] . З 15 березня 1984 року по 12 грудня 1986 року працювала продавцем у Червоногригорівському СПО. Також 15 березня 1985 року вона отримала паспорт колишнього СРСР серії [NUMBER] , на цей час вона була зареєстрована по [ADDRESS] . З 15 грудня 1986 року по 12 серпня 1987 року вона працювала кочегаром на Новопавлівському кар`єрі, з 21 січня 1988 року по 01 листопада 1988 року працювала прибиральницею у військовій частині та з 17 грудня 1993 року по 21 грудня 1998 року працювала свинаркою у колгоспі «Аврора» с. Придніпровське. 05\~червня 1987\~року вона\~була знята\~з реєстрації,\~хоча продовжувала\~проживати у\~с.\~ПридніпровськеНікопольського району Дніпропетровської області. Восени 1990 року вона поїхала до чоловіка до м. Владикавказ Російської Федерації, де [INFO] народився син [PERSON] . Через два місяці вона повернулася на Україну. Згодом на Україну повернувся і її чоловік. У 1994 році вона зверталася до районного відділу паспортного столу для заміни її паспорта колишнього [NUMBER] , виданого Нікопольським МВ ВС від 15 березня 1985 року на паспорт громадянина України, але їй було відмовлено в цьому. Встановлення факту постійного проживання на Україні станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року їй необхідно для подальшого звернення до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства та оформлення паспорта громадянина України. Зазначає, що не існує іншого способу для отримання нею паспорта громадянина України, окрім як встановлення судовим рішенням факту її постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року тому звернулася до суду з відповідною заявою. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року по справі відкрито провадження. В матеріалах справи наявні пояснення по справі представника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] , що надійшли до суду 29 листопада 2019 року (а.с. 31-33). Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги своєї заяви та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи - [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник народилася [INFO] у с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с. 6). 25 червня 1983 року заявник закінчила середню школу у с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області та отримала атестат про середню освіту (а.с. 12). [INFO] заявник народила доньку [PERSON] та 16 січня 1985 року уклала шлюб з [PERSON] , їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 7, 11). Судом встановлено, що 15 березня 1985 року заявник отримала паспорт колишнього СРСР серії [NUMBER] , виданий Нікопольським РВВС, на цей час вона була зареєстрована у с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с. 9, 87). З копії\~трудової книжки\~заявника вбачається,\~що остання\~з 15\~грудня 1986\~року по\~12\~серпня 1987\~року працювала\~кочегаром на\~Новопавлівському кар`єрі,\~ з\~17\~грудня \~1993\~року по\~21\~грудня 1998\~року працювала\~свинаркою у\~колгоспі «Аврора»\~с.\~ПридніпровськеНікопольського району Дніпропетровської області (а.с.8). З 05\~червня 1987\~року [PERSON] \~була знята\~з реєстрації\~з місця\~проживання по\~ [ADDRESS] (а.с. 9). В обґрунтування позову заявник посилалася, на те, що восени 1990 року вона поїхала до чоловіка до м. Владикавказ Російської Федерації, де 28 жовтня того ж року народився син [PERSON] , але через два місяці вона повернулася на Україну, з того часу вона постійно проживає у с. придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Згідно довідки Придніпровської сільської ради за № 230 від 09 лютого 2019 року, [PERSON] з 1990 року по 1994 рік проживала зі своїм чоловіком, донькою [PERSON] та сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] без реєстрації (а.с.10). Згідно довідки Нікопольської АЗПСМ Нікопольського районного Центру ПМСД» від 12 червня 2019 року № 32, [PERSON] 1990 року народження знаходиться під наглядом амбулаторії з 1990 року (а.с. 64). Вирішуючи заяву, суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. \~Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України»\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.\~ Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом); В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 127 Конституції України від 14 березня 2002 року № 4-у/2002 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив: "До громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні в цілому не менше ніж 183 дні у календарному році. Законом України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Згідно ст. 1 Закон України «Про громадянство України», громадянами України безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року має для [PERSON] юридичне значення та необхідно їй для подальшого отримання громадянства України. Оскільки від встановлення вказаного факту залежить виникнення у заявника права встановлення належності до громадянства України, суд приходить до переконання про наявність підстав для встановлення зазначеного факту у судовому порядку. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, аналізуючи пояснення заявника та свідків по справі, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заявник [PERSON] постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, а тому її заяву про встановлення факту слід задовольнити, що надасть можливість заявнику звернутись до відповідних державних органів для встановлення належності її до громадянства України.

Outcome: approved