Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], котра померла [INFO] року в с. Васловівці Заставнівського району ; а також просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок із господарськими спорудами, який розсташований в [ADDRESS] в порядку спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в с.Васловівці Заставнівського району Чернівецької області. В мотивування позову посилається на те, що після смерті останньої відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 2,09 в умовних кадастрових гектарах , що знаходиться в с.Васловівці та житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS]. За життя остання зробила розпорядження своїм майном, а саме: все своє майно заповіла [PERSON]. Представник позивачки посилається на те, що позивачка прийняла вчасно шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме хоронила матір, після смерті останньої доглядала за житловим будинком, обробляла земельну ділянку, користується рухомим її майном. На даний час бажає оформити своє право власності, однак цього зробити не може , оскільки у померлої не було правовстановлюючих документів на житловий будинок. Спадкоємцем котрий має право на обов"язкову частку в спадщині є дочка спадкодавця [PERSON], котра від своєї частки в спадщині відмовилась, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала повністю, мотивувала його вищенаведеним. Представник територіальної громади в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина , яка складається із права на земельну частку (пай) розміром 2.09 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в с.Васловівці Заставнівського району і належав померлій на підставі сертифікату серії [NUMBER] та житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] За життя остання зробила розпорядження своїм майном, склавши 28.02.2003 року заповіт, який був посвідчений секретарем Васловівської сільської ради за реєстровим № 63, згідно якого житловий будинок заповіла [PERSON]. Відповідно до ст. 548 ЦК України ( в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України ( в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Встановлено, що [PERSON] фактично вступила в упраління та володіння спадковим майно, оскільки після смерті [PERSON] доглядала за будинком та зробила ремонт у ньому, обробляла земельну дялянку, а тому вважається такою , що прийняла спадщину. Відповідно до положення ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свiдоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.01.2016 року. Встановлено, що [PERSON] за життя не оформила документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його в органах БТІ. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель ", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується інвентарною справою та довідками з погосподарської книги, виданими Васловівською сільською радою. Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку на земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями , що розташований в с.Васловівці по вул.Хотинській, 22 Заставнівського району побудований в 1965-1985 р.р.. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи, ту обставину, що позивачка [PERSON] на час смерті [PERSON] здійснювала догляд за житловим будинком, обробляла земельну ділянку, користувалася її рухомим майном, суд вважає, що підлягає встановленню факт прийняття спадщини. Враховуючи наведене,

Outcome: approved