Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

05 лютого 2020 року позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме, на Ѕ частину в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , та на Ѕ частину як за членом колишнього колгоспного двору, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, вона позбавлена можливості оформити спадщину на своє ім`я, а тому вимушена звернутись з позовом до суду. 06 лютого 2020 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання. В підготовче засідання учасники справи не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили: представник позивача - про підтримання позову, відповідач - про визнання позову, третя особа свою позицію щодо позову не висловила. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Як слідує з положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідачем позов визнається, про що надано письмову заяву, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до інформації, яка міститься в довідках, виданих виконкомом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 11.03.2020 № 110 та №111, житловий будинок [ADDRESS] , згідно погосподарських книг, був побудований у 1965 році, зареєстрований з 1965 року за [PERSON] , який будував вказаний будинок, володів ним, але правовстановлюючого документу на будинок не отримував. Згідно погосподарського обліку за 1986-1990 (особовий рахунок № [NUMBER] ), а станом на 15.04.1991 (особовий рахунок № [NUMBER] ) дане господарство відносилось до категорії „колгоспний двір", головою якого був [PERSON] , а членом колгоспного двору була його дружина - [PERSON] ( а.с.48-49). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність". Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] як колишні члени колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями, тобто по 1/2 частині кожен. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Після смерті [PERSON] , до спадкового майна належить 1/2 частина вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. Відповідно до копії спадкової справи № 107/2016 , яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.26-31), після померлого [INFO] [PERSON] , спадщину прийняла його дружина - [PERSON] , позивач по справі, якій 04.03.2016 державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б., видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Червона Зірка» села Ведильці Чернігівського району Чернігівської області, розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю), що належало спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 30 серпня 1996 року серії ЧН №0201739, зареєстрованого 30 серпня 1996 року за №739 в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Таким чином, після смерті [PERSON] позивач [PERSON] стала мати право на вказане вище домоволодіння - на 1/2 частину як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка та на 1/2 частку, що належала їй, як колишньому члену колгоспного двору, а отже, на все домоволодіння в цілому. З довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації за № 917 від 26.11.2019 вбачається, що право власності на будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] - не зареєстровано (а.с. 15). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Як вбачається з копії технічного паспорту складеного станом на 21.11.2019 року, вартість домоволодіння становить 80241,00 грн (а.с. 19 ). В зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок на ім`я спадкодавця [PERSON] , позивачу було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що відображено державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. у листі від 29.01.2020 (а.с. 14). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved