Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом права до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів в сумі 151912, 01 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що між сторонами спору існували відносини в межах договору кредиту №TEAWAU00270010 від 19.01.2006 року, відповідно до якого банком було надано позивачу кредитні кошти в сумі 12.994,00 дол. США на купівлю автомобіля, а також в розмірі 6 367,08 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,15% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору. 19 січня 2006 року між банком (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) укладено договір застави рухомого майна №ТЕAWAU00270010, згідно з яким Заставодавець передає в заставу транспортний засіб «Chevrolet» модель «Niva» державний реєстраційний номер [NUMBER], в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. Умови кредитного договору позичальником належно не виконувались. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 4 грудня 2008 року, що набрало законної сили, по справі №2-6826/08 за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON], розірвано кредитний договір № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року, укладений між банком та [PERSON] Проте, уже після розірвання вищезазначеного договору кредиту, позивачем було сплачено на рахунки відповідача кошти в сумі 22\~229, 16 гривень, що еквівалентно 197\~576, 54 гривень, відтак різниця між сумою сплачених позивачем на рахунки відповідача коштів і сумою, стягненою за рішенням суду від 04.12.2008року в розмірі 45\~664, 53 гривень, складає 151\~912, 01 гривень, яку в добровільному порядку банк повертати позивачу відмовляється. Між сторонами мав місце спір про стягнення з відповідача даних коштів на користь позивача, як сплачених безпідставно в порядку ст. 1212 ЦК України, однак рішенням суду [PERSON] було відмовлено з посиланням на ту обставину, що кошти сплачено на виконання договірного зобовязання, а відтак [PERSON] заявлено новий позов на ту ж суму, однак з інших підстав. Позивач та його представник вимогу підтримали та просять задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, і зазначив, що спірні кошти сплачено банку на виконання додаткових угод до договору кредиту, котрі було підписано сторонами, й дана обставина встановлена рішенням суду, котре набрало законної сили. Дослідивши докази судом встановлено наступні обставини. 19 січня 2006 року між банком та [PERSON] (Позичальником) укладено кредитний договір №TEAWAU00270010. Відповідно до даного договору Банк надав Позичальникові кредитні кошти в розмірі 12.994,00 дол. США на купівлю автомобіля, а також в розмірі 6 367,08 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,15% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору. 19 січня 2006 року між банком (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) укладено договір застави рухомого майна №ТЕAWAU00270010, згідно з яким Заставодавець передає в заставу транспортний засіб «Chevrolet» модель «Niva» державний реєстраційний номер [NUMBER], в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. Умови кредитного договору позичальником належно не виконувались. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 4 грудня 2008 року, що набрало законної сили, по справі №2-6826/08 за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON], розірвано кредитний договір № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року, укладений між банком та [PERSON] Звернено стягнення заборгованості за кредитним договором № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року в розмірі 45664,53 гривень на предмет застави: автомобіль марки «Chevrolet» модель «Niva» державний реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал В, № кузова/шасі X9L21230050099440, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля від [PERSON] ЗАТ КБ "ПриватБанк», з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ЗАТ КБ "ПриветБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Після набрання рішенням суду законної сили, за період з 04.12.2008 року по 22.01.2015 року позивачем сплачено на рахунки відповідача кошти загалом в сумі 20229, 16 доларів США, що еквівалентно 197\~576, 54 гривень, й різницю між цією сумою та сумою коштів, стягнених за рішенням суду від 04.12.2008 року в розмірі 45\~664, 53 гривень, позивач намагався стягнути з відповідача в порядку ст. 1212 ЦК України, як безпідставно одержані кошти. Проте рішенням суду у справі 607\\1312\\15-ц від 28.092015 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22.12.2015 року, позивачу було відмовлено. Відтак [PERSON] звернувся до суду з новим позовом про стягнення коштів, однак в порядку загальних норм зобовязального права, про повернення сплачених коштів. Системний аналіз наданих сторонами доказів дозволяє суду зробити висновок про таке. Загалом погоджуючись з визначеним до стягнення розміром сплачених [PERSON] на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК коштів за період з грудня 2008 року по січень 2015 року, представник банку повідомив суд, що дані кошти було сплачено на виконання додаткових угод до договору кредиту, котрі було підписано сторонами, й дана обставина встановлена рішенням суду, котре набрало законної сили. Отже досліджуючи доводи банку суд звертає увагу на описову та мотивувальну частину ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 22.12.2015 року, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції від 28.09.2015 року у справі 607\\1312\\15-ц. А саме в абзаці другому третьої сторінки ухвали апеляційний суд наголошує, що: «Рішення суду до примусового виконання не пред'явлено. Однак, сторони дійшли домовленості щодо його виконання у добровільному порядку, внаслідок чого між банком та позивачем було укладено додаткову угоду від 19 липня 2011 року до кредитного договору № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року (а.с.112-114) та додаткову угоду від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року (а.с.115-116). А також між сторонами було укладено договір поруки від 20 серпня 2013 року (а.с.118). У судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що автомобіль, на який було звернуто стягнення не був проданий, оскільки він домовився з представниками банку, що буде повертати виниклий за кредитом борг добровільно. Однак, транспортний засіб в нього банком неодноразово вилучався та був повернутий у зв'язку з виконанням кредитних зобов'язань у грудні 2014 року. 29 грудня 2014 року між сторонами було підписано акт прийому-передачі, згідно з яким банком на користь [PERSON] повернуто заставний автомобіль, який не був реалізований у зв'язку із добровільним погашенням заборгованості. У даному акті особистим підписом [PERSON] ствердив, що претензій щодо стану вказаного автомобіля, його комплектності, а також щодо питань, пов'язаних із виконанням кредитного договору №TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року він не має». Обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, котре набрало законної сили, на виконання приписів ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування. А тому презюмується факт сплати позивачем спірних коштів позивачу на виконання узгодженої між сторонами договірної підстави тобто сплата позивачем відповідачу спірних коштів у період з грудня 2008 року по січень 2015 року, та укладання між ними додаткових угод від 19 липня 2011 року до кредитного договору № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року та від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № TEAWAU00270010 від 19 січня 2006 року, свідчить що [PERSON] та Банк своїми діями та подією вчинення додаткових угод, утворили правову підставу сплати грошей. При цьому суд критично оцінює доводи сторони позивача, що згадувані вище додаткові угоди є нікчемними, оскільки нікчемним є правочин в силу прямих приписів в законі, чого в даному випадку немає.

Outcome: dismissed