Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно у суд звернувся [PERSON] до Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області з вищевказаними позовними вимогами. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері позивача - [PERSON], яка померла [INFO], спадщину (шляхом вступу в управління спадковим майном) прийняв її чоловік - [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті останнього залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 0,2784 га у межах згідно з планом, призначена для ведення особистого підсобного господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 00904. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області до суду не з'явився, в матеріалах справи міститься заява за підписом голови Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання позовних вимог /а.с. 31/. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року /а.с. 14 - копія свідоцтва про смерть/. Після смерті [PERSON] П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що: факт прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] підтверджується тим, що спадкоємець безпосередньою перед смертю спадкодавця проживав та був прописаний разом з ним в квартирі [ADDRESS], що підтверджується штампом в його паспорті, про прописку у вказаній квартирі з 09.02.2001, та відсутністю штампа про зняття з реєстраційного обліку тощо /а.с. 37/; [PERSON] подала заяву, з якої вбачається, що вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] та до суду з питанням продовження строку для прийняття спадщини звертатися не буде /а.с. 38/; інші особи шляхом подання заяви про прийняття спадщини, окрім [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] не прийняли. Оскільки в позовній заяви порушено питання про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, державний акт на яку виданий на імя [PERSON], чоловіка [PERSON], суд, вирішуючи питання про наявність підстав для спадкування, виходить з наступного. 14 вересня 1957 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб /а.с. 16 - копія свідоцтва про шлюб/. Після укладення шлюбу «[PERSON]» зміна прізвище на «[PERSON]». [PERSON] померла [INFO] /а.с. 12/. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] - [INFO] діяли норми ЦК УРСР в редакції 1963 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми цього кодексу. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду той факт, що [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном після смерті [PERSON] Таким чином, [PERSON] відповідно до діючого на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] законодавства, прийняв її шляхом вступу в управління спадковим майном, що підтверджується викладеним вище. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 03.07.1997 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення 9 сесії 22 скликання Одинцівської сільської ради народних депутатів від 11 листопада 1996 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,28 га для ведення особистого підсобного господарства /а.с. 17 - копія Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 00904/. Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, оскільки батько позивача [PERSON] не встиг за життя оформити право власності на вищевказану земельну ділянку на своє і'мя після смерті своєї дружини [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 00904, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,2784 га, кадастровий номер 7422086501:69:022:0001 /а.с. 19/. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 квітня 2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер 7422086501:69:022:0001, площа 0,2784 га - відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані - а.с. 19. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадану земельну ділянку.

Outcome: approved