Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, вказавши, що 30.04.2014 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема із житлового будинку №26 по вул.Вишневецького у м.Скалаті та земельної ділянки площею 0, 1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою. Позивач як спадкоємець за заповітом, посилаючись на обставину прийняття спадщини та відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині самовільного будівництва, просить визнати її право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 173,9 кв.м., житловою площею 120,1 кв.м. по вул. Вишневецького, 26 у м.Скалаті Підволочиського району. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить суд визнати за нею право власності на будинок, належний її батькові. Представник відповідача Скалатської міської ради в суд не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив такі факти: 30.04.2014 р. помер [PERSON], після чого відкрилася спадщина. Позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом [PERSON] від 21.03.2006 р. Постановою приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу [PERSON] від 26.01.2016 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №26 по вул.Вишневецького у м.Скалаті по тій підставі, що при огляді наданих документів виявлено розбіжності щодо площ житлового будинку та надвірних будівель. Підставою для відмови послужила розбіжність щодо площ житлового будинку та надвірних будівель, тобто по факту самочинного будівництва. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], суд виходить із наступного: Як випливає із договору купівлі-продажу спірного будинковолодіння, на час його придбання [PERSON] 31.03.1981 року, воно складалося із: житлового будинку із сараєм, загальна корисна площа жилого будинку 109, 90 кв.м., жила 59, 40 кв.м. Станом на 22.12.2015 р., тобто після смерті власника будинку, це будинковолодіння уже складалося із житлового будинку з підвалом та мезоніном цегляний, загальна площа 173, 9 кв.м., житлова площа 120, 1 кв.м., що зазначено під літерами «А», а, а1», розташовані наступні надвірні будівлі і споруди: хлів літ. «Б», літня кухня літ. «В», гараж літ. «Г», господарська будівля літ. «Д», вбиральня літ. «Е», огорожа та замощення під №№1,2. Приватним нотаріусом [PERSON] було подано запит в бюро технічної інвентаризації Підволочиського району Тернопільської області про надання повної інформації з інвентарної справи про технічний опис житлового будинку як на момент купівлі [PERSON] вищезазначеного житлового будинку, так і на момент видачі інформації, довідки про технічний опис обєкта та технічного паспорта на житловий будинок, а також чи було проведено самочинне будівництво. Згідно відповіді від 04.01.2016 р. на момент купівлі вказаного будинку в матеріалах інвентарної справи зазначені наступні обєкти: літ. А житловий будинок з підвалом і тамбуром цегляний, житлова площа 59, 4 кв.м., загальна площа 109, 9 кв.м., літ. Б сарай цегляний, №1 огорожа штахетник; на момент поточної інвентаризації 22 грудня 2015 року було виявлено наступне: літ. А житловий будинок з підвалом та мезоніном цегляний, загальна площа 173, 9 кв.м., житлова площа 120, 1 кв.м. Загальна та житлова площі збільшені за рахунок включення площі підвалу, який був вказаний при купівлі будинку, але площа його не була вказана у загальну, а також за рахунок збільшення площі мезоніну, проведено самовільно до 1992 року, літ. Б хлів, літ. В літня кухня, яка одержана в результаті самовільного переобладнання частини хліва в 1985 році, літ. Г, самовільно збудований в 1985 році, літ. Д господарська будівля та літ. Е вбиральня, збудовані самовільно в 1986 році, №1 огорожа сортове залізо, №2 замощення бетонне. Таким чином, загальна площа будинку становить 173,9 кв.м., житлова 120,1 кв.м., що свідчить про самочинне будівництво. Разом з тим, відповідно до вимог ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю; згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок вважається самочинним, якщо він збудований без належного дозволу. Оскільки [PERSON] не було отримано відповідного дозволу на початок будівництва, то збудовані ним приміщення являються самочинним будівництвом. Крім того, як випливає із частини 1 статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Як зазначалося у ст.105 ЦК України від 1960 р., чинної на час самовільного будівництва, громадянин, побудувавший будинок або суттєво здійснивший його перебудову або добудову без установленного дозволу, або без належно засвідченого проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком або частиною його (продавати, дарувати, здавати в оренду і т.п.). За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Як зазначено у ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови №6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. У листі ВССУ від 16.05.2013 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено: "Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має грунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: - рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; - ступінь готовності самочинного будівництва; - чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; - в якому році було зведено самочинні будівлі; - відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; - наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; - якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради". Проаналізувавши наведене у сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні усі необхідні вищезазначені докази, будинковолодіння №26 по вул. Вишневецького (раніше Комсомольська) являється самочинним, а тому позивач не вправі набути права власності на самочинно збудоване спадкоємцем будинковолодіння, у задоволенні його вимог про визнання права власності на самочинно збудоване будинковолодіння у порядку спадкування слід відмовити. На підставі ст. ст. 328, 376, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: dismissed