Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

12.05.2021 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на її - [PERSON] користь грошові кошти у розмірі 72\~960,00 грн. за невиконання грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу від 25.06.2020 року, з яких: 66\~480,00 грн. попередня оплата за меблі, 6\~480,00 грн. штраф за невиконання умов договору, та судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 25 червня 2020 року між нею - [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] було укладений договір купівлі-продажу меблів, відповідно до якого, продавець - ФОП [PERSON] зобов`язалася передати належний їй товар «Диван Честер» у власність [PERSON] , яка, в свою чергу, зобов`язалася сплатити за відповідний товар грошову суму в розмірі 2 400 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на дату звернення до суду з позовом становить 66\~480,00 грн. Під час укладання договору, як зазначає позивач, вона сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 2 400 доларів США, що підтверджується відміткою у договорі (п.2.1) - «оплачено». Позивач вказує, що відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу меблів від 25.06.2020 року, укладеного між нею - [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] , строк передачі товару від покупця до продавця встановлено у 60 календарних днів з моменту внесення попередньої оплати товару. Однак, як стверджує позивач, відповідач своє зобов`язання не виконала, у визначений договором строк товар не надала і сплачені грошові кошти не повернула. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору купівлі-продажу меблів від 25.06.2020 року зумовило звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 13.05.2021 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою[PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 07.09.2021 року позивач не з`явилась, однак її представник надіслав на електронну адресу суду заяви, в яких просив розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного. Відповідач Фізична особа-підприємець [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлена належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлений належним чином. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, видом діяльності якої є: роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах. 25 червня 2020 року між [PERSON] (покупець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (продавець) було укладено договір купівлі-продажу меблів. Відповідно до п. 1.1., п. 1.2. вказаного договору, продавець зобов`язується передати належаний йому товар «диван [PERSON] », у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах цього договору. Пунктом 2.1. договору визначено ціну товару та умови оплати, а саме, загальна ціна товару за цим договором складає суму 2400 у.е., яка сплачена покупцем на момент укладення договору, що підтверджується відміткою у договорі (п.2.1.) - «оплачено». Згідно з п. 3.1. договору, продавець зобов`язаний передати товар покупцю у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту підписання цього договору та виконання п.2.2. цього договору. Якщо ці події відбулися не одночасно, то протягом 60 календарних днів з дня останньої події. Факт оплати [PERSON] замовлення за вказаним договором підтверджується відміткою у договорі (п.2.1.) - «оплачено». При цьому, сплачена [PERSON] сума у розмірі 2400 у.е. розцінюється судом як 2400 доларів США. Однак, як стверджує позивач, відповідач своє зобов`язання не виконала, у визначений договором строк товар не надала і сплачені грошові кошти не повернула. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо\~правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.\~\~530 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно із ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої\~оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.\~\~ Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів виконання умов укладеного договору купівлі-продажу меблів від 25.06.2020 року, відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. На підставі вищевикладеного судом встановлено, що позивачем належним чином виконані умови договорів купівлі-продажу меблів від 25.06.2020 року шляхом сплати грошових коштів у повному розмірі, обумовленому сторонами, що не спростовано відповідачем по справі, як і не надано доказів на підтвердження належного виконання вказаного договору та повернення позивачу сплачених грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що дійсно між сторонами було укладено договорів купівлі-продажу меблів від 25.06.2020 року, за умовами яких ФОП [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 2400 доларів США, однак умови договору в обумовлений строк належним чином не виконала, внаслідок чого у ФОП [PERSON] виник обов`язок з повернення позивачу грошових коштів в сумі 2400 доларів США за договором від 25.06.2020 року, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ФОП [PERSON] грошових коштів за невиконання вказаного договору купівлі-продажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти за невиконання договору від 25 червня 2020 року у розмірі 2440 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 12.05.2020 року (день звернення до суду з відповідним позовом) становить 66 480 гривень 00 копійок. Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено правові наслідки невиконання зобов`язань, зокрема, відшкодування збитків. Згідно положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 6.3. договору купівлі-продажу меблів від 25.06.2020 року передбачено, що сторони дійшли згоди, що затримка передачі товару покупцеві протягом 90 календарних днів з дня настання строку, зазначеного у п. 3.1. цього договору з причин не поставлення товару продавцеві, не тягне за собою застосування штрафних санкцій до продавця, а може стати лише підставою для відмови від цього договору з боку покупця. Пунктом 6.6. договору купівлі-продажу меблів від 25.06.2020 року передбачено, що за порушення строків передачі товару, яке починає відраховуватись після спливу зазначеного в п.6.3. цього договору строку, продавець сплачує на користь покупця штраф у розмірі 10% від суми, зазначеної у п. 2.2. цього договору. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача\~штрафу за порушення строків передачі товару за договором купівлі-продажу меблів від 25.06.2020 року у розмірі 240 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 12.05.2020 року (день звернення до суду з відповідним позовом) становить 6\~480,00 грн., також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 12\~000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~(далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі\~№ 301/1894/17. У наданій позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 27.03.2021\~року між\~ [PERSON] та адвокатом Папушею Анастасією Олегівною було укладено договір про надання правової допомоги №17. Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат розмір професійної правничої допомоги складає 12\~000,00 грн. Однак, жодного належного доказу того, що позивач дійсно сплатила зазначену суму за надання правової допомоги суду не надано (квитанцій, касовий ордер, акт виконаних робіт, платіжні доручення тощо). Таким чином, вимога про відшкодування судових витрат понесених на правову допомогу є такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial