Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду з позовом до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Акціонерне товариство «Фінанси та кредит», Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» про скасування арешту. В обґрунтування позову зазначає, що згідно відомостей, а саме: №9700124 від 07.04.2010 року; №10290108 від 27.09.2010 року; №10863493 від 19.08.2015 року; №11892573 від 28.11.2011 року; №12319090 від 26.03.2012 року був накладений арешт на все майно, в тому рахунку на квартиру [ADDRESS] належне їй на праві приватної власності. Підставами накладення арешту були постанови Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та постанова відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та заборону його відчуження. Станом на теперішній час будь які виконавчі провадження в органах державної виконавчої служби відсутні, що підтверджується довідкою відповідача Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №3268 від 23.04.2019 року та довідкою відповідача відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №021-33/7314 від 23.05.2019 року, копії яких додаються до даної заяви. Також при зверненні до вказаних відділів їй було роз`яснено, що з приводу зняття арешту необхідно звернутися з позовною заявою до суду, що і явилося причиною такого звернення. Просить суд скасувати арешт накладений на майно, належне їй на праві приватної власності постановами Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а саме: від 08.12.2009 року, від 23.09.2010 року, від 26.03.2012 року, від 11.11.2011 року та постановою відділу примусового виконання рішень Дніпропетровського міського управління юстиції від 18.08.2015 року. У судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, направив суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що виконавче провадження завершено у 2016 році з підстав, що унеможливлювало зняття арешту з майна боржника, а на сьогоднішній день вказані підстави в межах завершеного виконавчого провадження, відсутні, окрім повного, фактичного виконання рішення суду зі сплатою виконавчого збору та виплат виконавчого провадження. Проведені виконавчі дії та вжиті відповідні заходи примусового виконання здійснені в дотримання вимог діючого законодавства, в тому числі ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про іпотеку» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а відповідні процесуальні документи винесені без порушень та відповідають всім вимогам та порядку їх оформлення. Представник третьої особи Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Акціонерного товариства «Фінанси та кредит» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, міститься п`ять записів: перший - від 19.08.2015 року за №23792126 про накладення арешту на все нерухоме майно боржника [PERSON] , запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Письменниковою Г.В. Арешт накладено згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП№48492330, виданий 18.08.2015 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Соловей О.О. Другий запис від 07.04.2010 року за №9700124 про накладення арешту на все нерухоме майно боржника [PERSON] , запис внесено до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №16284767 від 08.12.2009 року. Третій запис від 27.09.2010 року за №10290108 про накладення арешту на все нерухоме майно боржника [PERSON] , запис внесено до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №21560821 від 23.09.2010 року. Четвертий запис від 28.11.2011 року за №11892573 про накладення арешту на все нерухоме майно боржника [PERSON] , запис внесено до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№30054013 від 11.11.2011 року. П`ятий запис від 26.03.2012 року за № 12319090 про накладення арешту на все нерухоме майно боржника [PERSON] , запис внесено до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №31824695 від 26.03.2012 року. Згідно з відповіді відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19.06.2019 року № 02.1-33/8645 на виконанні у Відділі перебувало зведене виконавче провадження з примусового виконання: ВП № 48492330 (виконавчий лист Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15.05.2015 по справі № 186/1895/14-ц, про стягнення солідарно з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Дніпропетровське регіональне управління" код ЄДРПОУ 26460727, МФО 307231, рахунок № [NUMBER] , заборгованість за кредитним договором №003/08- МК/9 від 14 лютого 2008 року, яка складається з 394 139,72 гривень - суми строкової заборгованості по основному кредиту; 69 872,56 гривень - суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 6 728,18 гривень - суми строкової заборгованості по відсотках; 538921,58 гривень - суми простроченої заборгованості по відсотках; 0,00 гривень - суми строкової заборгованості по щомісячній комісії; 106 370,71 гривень - суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 2 3 82 282,90 гривень - пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках та комісії, а всього стягти 3 498 315 (три мільйони чотириста дев`яносто вісім тисяч триста п`ятнадцять) гривень 65 копійок.), ВП № 48524245 (виконавчий лист Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15.05.2015 по справі №186/1895/14-ц, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» судового збору в сумі 913,50 грн. та 87,50 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з викликом відповідача в судове засідання). Зазначені виконавчі провадження завершені відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції), про що 26.02.2016 винесені відповідні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Вищевказані виконавчі документи повторно на адресу відділу не надходили. Згідно з відповіді Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.10.2019 року № 7535 станом на 22 жовтня 2019 року на виконанні у відділі відсутні будь які виконавчі провадження стосовно боржника [PERSON] . Як вбачається з довідки ПАТ «ВіЕйБі Банк» кредитний договір №220/гр від 16.04.2008 року укладений з [PERSON] на суму 16800 гривень, станом на 27 жовтня 2014 року сплачений в повному обсязі. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , прізвище після державної реєстрації дружини [PERSON] , про що 06 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис №57. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що арешт на нерухоме майно позивачки накладався у зв`язку з наявними боргами та відкритими виконавчими провадженнями, так як позивачка сплатила борг, виконавчі провадження на виконанні в органах Управління юстиції у Дніпропетровській області відсутні, тому підстав для подальшого накладення арешту на все нерухоме майно боржника [PERSON] не вбачається. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Тобто, право приватної власності позивачів є непорушним. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах Immobiliare Saffi v. Italy, заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Також, суд наголошує на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі James and Others v. the United Kingdom, п. 50, Series A № 98). Відповідно до положення ст.47 Конституції України держава створює умови, за яких громадянин матиме змогу придбати житло у власність. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що відсутні будь-які зобов`язання по виконавчому провадженню, в межах якого був накладений арешт на нерухоме майно, у зв`язку з чим позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном, тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, насамперед як спосіб захисту прав та інтересів позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved