Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення донькою віку повноліття та витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2011 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із нею та знаходяться на її утриманні. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з травня 2016 року. З того моменту вони мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету. Деякий час вона сподівалася, що відповідач у добровільному порядку надаватиме матеріальну допомогу на утримання дитини, але її сподівання виявилися марними, він звільнив себе від виконання свого батьківського обов'язку щодо матеріального забезпечення дитини, тому позивач бажає, щоб з відповідача стягувались аліменти на утримання неповнолітньої доньки у порядку, передбаченому законом. Позивач повідомляє, що офіційне місце роботи відповідача їй не відоме, також як і розмір отриманих ним прибутків, по іншим виконавчим листам стягнення не проводяться, непрацездатніих осіб на його утриманні також не має. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно з вимогами ч.9 ст.74, 77 ЦПК України шляхом публікації оголошення в пресі, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2\~ст.158, 169, 224 ЦПК України. 15 червня 2017 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони з 05 серпня 2011 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за №379 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, актовий запис №609 від 18 вересня 2013 року (а.с.6), довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №66379 від 2.2.2017 підписаною фахівцем ТОВ "ЄРЦ КП" [PERSON] (а.с.7). Сторони мешкають окремо, відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак він добровільно не здійснює матеріальної допомоги на утримання дитини, чим порушує вимоги ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, аналогічна правова позиція викладена в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.81 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідач не надав заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. З цих підстав, враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачем позовних вимог, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.79, п.2, 6 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. За ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, та не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Абзацом 4 п.48 постанови Пленуму Верховного Суду України від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем наданий суду договір від 07 лютого 2017 року, згідно якого адвокат [PERSON] надала юридичні послуги, які полягають у підготовці позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за що оплачено 300 грн. З наданих позивачем документів не вбачається розрахунку витрат на правову допомогу, тому це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За розміщення оголошення в газетах «Вісті Придніпров'я» та "Урядовий кур'єр" про виклик відповідача у судове засідання, позивач сплатив 300,00 гривень та 630,00 гривень відповідно (а.с.30, 31). Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень на користь держави.

Outcome: approved