Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками", третя особа [PERSON] та просить суд поновити його на посаді медичної сестри по масажу в ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» та стягнути з відповідача в свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7360 грн., та всі судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він з 27.02.1990 року постійно працював в Моршинському санаторії для дітей з батьками «Пролісок» (раніше «Прикарпаткурорт») на посаді медичної сестри різних відділів, а пізніше медсестрою по масажу. У зв'язку зі зміною власника санаторію, 18.06.2013 року працівників санаторію примусили написати заяви на звільнення від займаних посад (наказ про звільнення № 90-к від 18.06.2013 року) і в той же день його знову було прийнято на ту ж саму посаду, але вже на 0,5 ставки в Товариство з обмеженою відповідальністю "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками". З того часу санаторій фактично вже не працював і тоді адміністрація санаторію попередила працівників, що вони повинні будуть з'являтись на роботу по усній вимозі адміністрації та виконувати будь-яку необхідну роботу. Певний час йому дзвонили і завчасно попереджали про необхідність виходу на роботу, однак з листопада 2014 року вже ніхто не дзвонив. Позивач неодноразово намагався пройти в санаторій, однак охорона санаторію його не впускала, мотивуючи тим, що його немає у списках працівників, яких вони повинні пропускати у санаторій. 12.05.2015 року позивач випадково взнав, що відбудуться збори колективу санаторію і прийшов на ці збори. На зборах начальник медчастини Вайда У.В. повідомила позивачу про те, що він вже звільнений з роботи. Після вказаних зборів позивач неодноразово звертався до начальника відділу кадрів про ознайомлення його із наказом про його звільнення, однак з даним наказом ніхто з адміністрації його не ознайомив, тоді позивач 14.05.2015 року звернувся із письмовою заявою до адміністрації санаторію про видачу йому копії наказу про звільнення та видачі йому трудової книжки. Однак жодної відповіді не отримав. 27.05.2015 року позивач продублював вказану заяву на ім'я директора, яку надіслав цінним листом з описом, на який 04.06.2015 року отримав відповідь, що він 05.06.2015 року може прийти в санаторій з метою отримання трудової книжки, ознайомлення його з наказом про звільнення та дачі пояснень про відсутність на робочому місці 09.01.2015р., 21.01.2015р. та 25.01.2015р. Позивача 05.06.2015 року в санаторій знову не пустили. Тільки 10.06.2015 року позивач отримав трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи від начальника медчастини Вайди У.В. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки трудової дисципліни не порушував та жодних прогулів не вчиняв, а тому змушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити. В судове засідання представник відповідача та третя особа повторно не з'явились, належним чином про час і місце розгляду справи були повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечили. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. З трудової книжки позивача [PERSON] вбачається, що останній працював в санаторії для дітей з батьками «Пролісок» об'єднання «Прикарпаткурорт» на посаді медичної сестри з 27.07.1990 року. 01.02.2000 року переведений на посаду медичної сестри з масажу постійно. Орендне підприємство «Санаторій «Пролісок» з 27.12.2002 року перейменовано в ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок». 18.06.2013 року звільнений від займаної посади за згодою сторін. 18.06.2013 року прийнятий на роботу в ТзОВ Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» на посаду сестри медичної з масажу на 0,5 ставки (а.с. 8-11). Наказом № 07-к/тр від 13 лютого 2015 року [PERSON], що займає посаду сестри медичної з масажу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», звільнений від займаної посади з 13 лютого 2015 року у зв'язку з прогулом без поважних причин, згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою компенсації за 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 18.06.2013р. по 17.06.2014р. та 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 18.06.2014р. по 17.06.2015р. (а.с. 12). З письмової заяви [PERSON] на ім'я головного лікаря ТзОВ Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» [PERSON] надісланого 27.05.2015 року цінним листом вбачається, що позивач [PERSON] звертався до головного лікаря санаторію про ознайомлення його з наказом про звільнення, надання копії такого наказу та видачі належно оформленої трудової книжки, однак жодної відповіді на свою заяву не отримав. З наявної у матеріалах справи розписки, даної сторожем охоронної фірми «Шериф» [PERSON] від 25.01.2015 року, який здійснює охорону санаторію «Пролісок» для дітей з батьками» вбачається, що [PERSON] дійсно приходив в корпус санаторію 25.01.2015 року приблизно о 08 год. 15 хв., однак охоронець його не пропустив через КПП на територію санаторію, оскільки [PERSON] відсутній у списках працівників виданих директором санаторію Швецем І.С. Про те, що позивач [PERSON] відсутній у списках працівників, яких можна пропускати на територію ТзОВ Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» свідчить також і копія списку працівників, які задіяні у чергуванні. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом не здобуто та відповідачем не представлено в судове засідання доказів того, що позивач [PERSON] вчинив прогули 09.01.2015р., 21.01.2015р. та 25.01.2015р. без поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що позивача не допускали на робоче місце без поважних причин по вказівці адміністрації відповідача, що підтверджується відсутністю позивача у списку працівників ТзОВ Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», які задіяні в чергуванні, так і розпискою охоронця. З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог ст. 149 КЗпП України, а тому його слід поновити на роботі на посаді медичної сестри по масажу в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками". Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до задоволення та виходячи з довідки виданої ТзОВ "Моршинський санаторій "Пролісок" для дітей з батьками" за вих. № 72 від 22.09.2015 року про заробітну плату позивача за період з 01.09.2014р. по 13.02.2015р., суд вважає необхідним стягнути з відповідача в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3634 грн. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача в користь позивача витрати на правову допомогу, які згідно представлених позивачем квитанцій становлять 2400 грн. та в користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп..

Outcome: approved