Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього боргу в сумі 19 987 грн. 25 коп. Представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач надала відзив на позов, в якому позовні заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 14.07.2006 р. між ПАТ КБ "Приватбанк" ( далі- Банк") та [PERSON] ( далі - Позичальник) був укладений договір №DNH4KP95831014. Відповідно до умов Договору, Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 5787,60 грн. на строк 42 місяців по 14.01.2010 р. включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів,в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. 17.07.2006 р. відповідачка звернулася до позивача з заявою про розірвання вищевказаного договору. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2011 року скасовано судовий наказ виданий 16 квітня 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва у справі №2н-5409/2009, яким стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 14 747,68 грн. за кредитною карткою № DNH4KP95831014 від 14.07.2006 р. та судові витрати у розмірі 88 грн. 74 коп. ПАТ КБ "Приватбанк" вважає за необхідне стягнути з боржника на користь Банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний збільшеному терміну позовної давності встановленого п.п.5.5 Умов, з 17.05.2013 р. по 17.05.018 р. за наступним розрахунком: сума простроченої заборгованості по кредиту * розмір % ставки в день * кількість днів прострочення/100. Так, строк прострочення за тілом кредиту за період 17.05.2013 р. по 17.05.2018 р. становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 5475,96 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,2 %, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає:5475,96 грн. * 0,2 %*1825 днів прострочення / 100 = 19987,25 грн. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обовязків платіж - це розмір боргових зобовязань Держателя, які щомісячно належать сплаті Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обовязковий платіж є обовязковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до п.5.5 Умов, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Враховуючи те, договір було підписано 14.07.2006 р. строком дії до 14.01.2010 р., у позивача з 14.01.2015 року виникло право на позов можливість захистити своє порушене право в примусовому поряду через суд, з урахуванням п.5.5 Умов. До суду за захистом банк звернувся лише 15 червня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідач скористалась правом на написання заяви з проханням застосувати правові наслідки пропуску позивачем строків позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Верховний суд України 16.11.2016 у справі за № 6-2469цс16 зробив правовий висновок посилаючись на практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (тут і надалі за текстом Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд констатує, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вочевидь, Банк не міг не знати про порушення свого права на отримання від відповідача заборгованості за кредитним договором від самого початку прострочення обов'язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. У постанові Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16 від 09.11.2016 зазначено, що вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє інтереси боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Тому, не можна вважати належним доказом переривання строку позовної давності лише наданий банком розрахунок, без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежів по погашенню заборгованості після отримання кредитних коштів саме відповідачем та про визнання нею боргу. Відповідач категорично заперечує вчинення таких дій, а позивач на спростування такого твердження жодних доказів не надав. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка в 2006 р.,2011 р., 2012 р. зверталася до Банку з заявою про безпідставно нарахування заборгованості за вищевказаним договором, про що свідчать відповідні заяви, а аткож, що банк звертався до суду з вимогою про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договром у порядк5у наказного провадження ще в квітні 2009 року , що безумовно свідчить про те, коли банку достеменно стало відомо про порушення своїх прав - то суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строків позовної давності. Також, ухвалюючи рішення, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, зобовязаний вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у справі. Судові витрати у зазначеній цивільній справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду в сумі 1762,00 грн. У звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed