Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" та просить зобов'язати відповідача відновити їй незаконно змінені істотні умови праці, зокрема нарахування заробітної плати за період з 05.04.2011 року по 16.01.2012 року за час дії щодо неї наказу №5 віл 31.01.2011р.; здійснити нарахування та виплатити їй різницю в окладі за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2011 року по 16.01.2012 року; зобов'язати відповідача сплатити обов'язкові податки, у тому числі помісячно, у пенсійний фонд з метою відновлення її загального та пенсійного стажу. Свої вимоги мотивує тим, що працювала у Львівському відділенні Українського державного геологорозвідувального інституту на посаді геолога 1 категорії відділу регіональної геології з 1993 року та на підставі наказу керівника Львівського відділення УкрДГРІ від 31.01.2011 року № 5 їй було встановлено неповний робочий тиждень 0,2 ставки (з одним робочим днем) з 05.04.2011 року. В подальшому, на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012 року, зазначений наказ був скасований за позовом одного із співробітників підприємства. Оскільки судом було визнано незаконність застосування до всіх працівників Львівського відділення УкрДГРІ змін умов праці передбачених наказом від 31.01.2011 року № 5 внаслідок яких вона працювала лише один день на тиждень замість трьох, а решту часу перебувала у вимушеному прогулі і їй неправомірно нараховувалася заробітна плата із розрахунку 0,2 ставки, а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та дала аналогічні пояснення тим, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача Хілінська Ж.О. в судове засідання не з'явилась, подала суду заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що трудовий спір за позовом [PERSON] до Українського державного геологорозвідувального інституту, третьої особи Львівського відділення Українського державного геологорозвідувального інституту про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеної роботи на умовах неповного робочого дня за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, з тих самих підстав вирішений в судовому порядку Личаківським районним судом м. Львова. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.10.2012 року вказаний вище позов задоволено частково. Суд вирішив зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі на умовах неповного робочого тижня з виплатою 0,6 ставки заробітної плати за період з 17.01.2012 року по 19.03.2012 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.03.2013 року визначено суму заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачеві за вказаний вище період і становить 2804 гривні 89 копійок. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.10.2012 року позивачка оскаржувала до Апеляційного суду Львівської області, просила його скасувати в частині відмови у задоволенні решти її позовних вимог з підстав неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2013 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2012 року залишено без змін. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2012 року, додаткове рішення від 28 березня 2013 року, ухвала Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2013 року набрали законної сили. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. В запереченнях на позовну заяву вказує, що ухвала Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2013 року містить висновки: «у відповідності до ч. 3 ст. 32 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч.4 ст.32). Судом встановлено, що позивач про зміну істотних умов праці була повідомлена з дотриманням вимог ч.3 ст.32 КЗпП України, своїх трудових відносин після такої зміни умов праці не припинила, її вихід на роботу у спірний період один раз на тиждень підтверджується табелями обліку робочого часу, оплата праці в цей період проводилась пропорційно відпрацьованому часу, що відповідає вимогам ст. 56 цього Кодексу, наказу про роботу підприємства в умовах неповного робочого тижня, який, окрім неї, стосувався й багатьох інших працівників, у встановленому цим Кодексом порядку вона не оспорювала, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для перерахунку їй заробітної плати до розміру 0,6 ставки за період з 05.04.2011 року до 17.01.2012 року». Звернення позивачки до Шевченківського районного суду м. Львова з аналогічними позовними вимогами до того самого відповідача та з тих самих підстав вважає, намаганням оскаржити судові рішення що набрали законної сили. Вважає посилання позивачки на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року та 15 січня 2014 року є безпідставним, оскільки зазначеними судовими рішеннями не закінчений судовий розгляд справ, до того ж ухвалені вони у справах, якими вирішувалися індивідуальні трудові спори інших осіб. На підставі викладеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Крім того, просить справу розглядати у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, оголосивши заперечення на позовну заяву представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Львівським відділенням Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут", структурним підрозділом Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут", працюючи на посаді геолога 1 категорії відділу регіональної геології з 1993 року по 02.06.2012 року. Львівське відділення УкрДГІ ліквідовано з 01.07.2012 року. На підставі наказу від 31.01.2011 року № 5 "Про роботу ЛВ УкрДГРІ на умовах неповного робочого дня" позивачу та іншим працівникам починаючи з 05.04.2011 року і до покращення фінансового стану відділення, було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки ( а. с. 2-3) Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012 року, за позовом іншого працівника до ДП УкрДГІ, скасовано наказ Львівського відділення ДП УкрДГІ від 31.01.2011 року № 5 ( а. с. 4-6, 9-10). Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, підприємство має одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що рішенням суду було встановлено незаконність наказу Львівського відділення ДП УкрДГІ від 31.01.2011 року № 5 в цілому, а відтак є очевидною і незаконність зміни істотних умов праці позивача із 0,6 ставки на 0,2 при яких позивач фактично перебувала у вимушеному прогулі, будучи змушеною виходити на роботу один раз на тиждень замість трьох та отримуючи заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу. Судом встановлено, що після скасування наказу Львівського відділення УКрДГІ від 31.01.2011 року № 5, істотні умови праці позивача, які існували до його прийняття були їй поновлені за рішенням суду з 17.01.2012р. по 19.03.2012р. Тому, враховуючи наведене, суд вважає, що істотні умови праці позивача з виплатою 0,6 ставки підлягають відновленню з часу їх неправомірної зміни на підставі незаконного наказу із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 05.04.2011р. по 16.01.2012р., з врахуванням виплачених сум. Також, суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки про зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачці різницю в окладі за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2011р. до 16.01.2012 р. Оскільки позивач отримала заробітну плату за цей період за 0,2 ставки, тому вона має право на отримання різниці між середнім заробітком та отриманими коштами. Тому, позивачці підлягає до нарахування середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2011 року по 16.01.2012 року в розмірі 0,6 ставки щомісячно. При виплаті цієї суми слід врахувати раніше виплачену заробітну плату за цей період в розмірі 0,2 ставки. Із виплаченої позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в обов'язковому порядку підлягають відрахуванню обов'язкові податки та платежі, в тому числі в Пенсійний фонд. Окремо таку вимогу суд вважає зайвою, оскільки вказані відрахування до державного бюджету здійснюються в обов'язковому порядку в процесі виконання рішення суду. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того, що позивач не набув права вимоги відновлення істотних умов праці, які існували до його прийняття оскільки наказ від 31.01.2011 року № 5 скасований за позовом іншого працівника інституту, так як зазначений наказ скасований судом у повному обсязі, а відтак всі його положення визнані незаконними з моменту прийняття наказу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved