Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором б/н від 20 березня 2013 року в розмірі 28279,59 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 2150,96 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 21205,79 грн.; заборгованість за пенею та комісією за прострочене зобов'язання - 3100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1322,84 грн. Обгрнутовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" посилається на наступне, що 20 березня 2013 року [PERSON], з метою отримання банківських послуг, звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк", у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 20.03.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк" складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 30 листопада 2016 року має заборгованість за Кредитним договором б/н від 20 березня 2013 року в сумі - 28279,59 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 2150,96 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 21205,79 грн.; заборгованість за пенею та комісією за прострочене зобов'язання - 3100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1322,84 грн., яку позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача [PERSON], а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору, що є предметом позовних вимог. Представник позивача ПАТ «Приватбанк» судове засідання не зявився, у змісті позовної заяви представником позивача Сапфір Ф.О. заявелно клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в позові відмовити, пояснив, що дійсно в 2013 році оформив в ПАТ «ПриватБанк» кредитну картку, якою користувався нетривалий час, кошти отримані за банківською карткою повернув банку в повному обсязі, на даний час строк дії банківської картки закінчився, сама картка не зберіглась, оскільки відповідач вважав припиненні відносини з банком. Представники відповідача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні просили в позові відмовити, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтвредужєють виникнення між сторонами спору договірних відносин, оскільки сам факт підписання відповідачем Анкети-заяви Позичальника не може слугувати безумною підставою отримання відповідачем кредитної картки та видачі кредитних коштів в межах встановленого ліміту, в той же час Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умови та Правила надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, де зазначено умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), не містить підпису відповідача, при цьому як наголошує відпаоідач з цими документами він особисто не був ознайомлений, як і не отримував інформацію про умови та правила кредитування при отриманні банківської картки. Крім того, позивачем не надано суду виписку з особового рахунку позичальника, відкритого на імя відповідача, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, внесення позичальником платежів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, тому у сукупності наведених обставин позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Вислухавши пояснення відповідача, представників відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Згідно п. 2.1.1.2. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві. Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2013 року складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно інформації викладеної у вказаній заяві [PERSON], останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що Пам'ятка, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг. В той же час, позивачем, ПАТ КБ «Приватбанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів і Пам`ятки клієнта, щоб в сукупності із Заявою свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм чинного законодавства, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція була висловлена Верховного Суду України у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15. Крім того, у правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору. Вищезазначені висновки викладені Верховним Судом України у вказаних справах в частині належності та допустимості доказів у справі, а також в частині визначення складових договору, підлягають застосуванню в межах розгляду даної справи також з огляду на наступне. При зверненні з позовом до суду, ПАТ КБ «Приватбанк» долучив до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256 та відповідно у позовній заяві керувався пунктами з вказаного витягу, а також посилався на та, що зазначені Умови та Правила, а також тарифи, викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Судом перевірені наявні на банківському сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - http://privatbank.ua/terms/pages/70/, наявні Умови та Правила надання банківських послуг та встановлено їх невідповідність із долученим позивачем до матеріалів позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256. Так, у загальному розділі банківського сайту міститься витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який починається з розділу - «2.1.1. Кредитные карты» та закінчується пунктом - «2.1.1.17.». В деяких частинах Умов та Правил, наведених на банківському сайті, останні збігаються з тими Умовами та Правилами, витяг з яких долучено позивачем до матеріалів позовної заяви, однак вони не є тотожними та містять розбіжності. В подальшому у вказаному розділі наведена таблиця з Тарифами банку. Слід звернути увагу на те, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на банківському сайті не мітить відомостей щодо часу затвердження цих Умов та Правил надання банківських послуг. Також на вказаному банківському сайті в розділі «Документы, размещенные на этом сайте - это публичная оферта, содержащая условия и правила оказания услуг банком и его партнерами, к которой присоединяется клиент, подписывая заявление в отделении банка», міститься витяги з Умов та Правил надання банківських послух по окремим частинам: «Общие: 1.1.1. Термины и понятия; 1.1.2. Права и обязанности клиента; 1.1.3. Права и обязанности банка; 1.1.4. Заверения» та інше. Физическим лицам: 2.1 Карты - 2.1.1. Кредитные карты 2.1.2. Карта для выплат 2.1.2. Карта для выплат; 2.1.3 Требования безопасности; 2.1.4. Использование карты; 2.1.5. Карточный счет; 2.1.6. Овердрафт, задолженность по счету карты.; 2.1.7. Акции Банка для держателей карт, эмитированных Банком; 2.1.8. Условия использования «ВАШЕЙ КАРТЫ»; 2.1.9. Интернет-карта.; 2.1.10. Услуга "Стандарт безналоговый для пенсионеров, получателей зарплаты и социальных выплат"; 2.2. Депозиты (условия и правила размещения депозитных вкладов в Банке); 2.3 Удаленные каналы обслуживания; 2.4 Денежные переводы (условия и правила осуществления переводов в Банке); 2.5 Операции в отделениях (условия и правила проведения операций в отделениях Банка); 2.6 Платежи (условия и правила осуществления платежей через Банк); 2.7 Кредиты (Условия и правила кредитования физических лиц ПриватБанком); 2.8. Прочее (счета, банковские ячейки и другие услуги, предоставляемые Банком); 2.9. Условия осуществления реструктуризации кредитов.» В той же час, наведені у кожному з вказаних розділів Умови та Правила не містять відомостей щодо часу затвердження цих Умов та Правил надання банківських послуг, вони є не тотожними з тим витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, киї долучені позивачем до позовної заяви. Крім того, на вказаному банківському сайті, міститься розділ «архив договоров». Останній включає в себе повний текст Умов та Правил надання банківських послуг чинний на відповідні період часу. При цьому, Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, у вказаному розділі відсутні, а наявні Умов та Правил надання банківських послуг відрізняються від витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви. Таким чином, оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). В той же час, суду не надано докази того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 2150,96 гривень, враховуючи що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту було визначено у розмірі 5000 гривень, а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 2800,00 гривень. Також, позивачем не надано суду докази про відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а додана до матеріалів справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаною Довідкою. Виходячи з предмету позову, позивачем окремо заявлено вимоги про стягнення з відповідача, крім тіла кредиту, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 21205,79 грн.; заборгованість за пенею та комісією за прострочене зобов'язання - 3100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1322,84 грн., однак суд не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині, оскільки як встаноено судом похивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі, які визначено у позовній заяві, в той же час нарахування відсотків за користування грошовими коштами безпосередньо залежить від розміру заборгованості, який є спірним, в той же час штрафні - фінансові санкції за неналежне виконання договірних зобов'язань не передбачені у Анкеті-заяві Позичальника, а Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, інших доказів, які мали підтвердити узгоджені сторонами умови зобов'язального характеру за неналежне виконання договірних зобов'язань, позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. У позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Крім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодекск України, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed