Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

20 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку№14 по вул.600-річчя Ходорова у м.Ходорові Жидачівського району Львівської області, який набув на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.11.2010 р., що стверджується Витягом про державну реєстрацію прав. Відповідачка - колишня дружина, шлюб з якою розірвано на підставі заочного рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 30.08.2013 р., зареєстрована у будинку із 16.09.2011 року. Ше до одруження, починаючи з 2009 року відповідачка почала їздити на роботу за кордон, зокрема в Республіку Італія та при цьому інколи приїзджає в Україну. Перебуваючи в Україні, вона за місцем своєї реєстрації не живе, а проживає у будинку своєї матері у м.Ходорові вул.Грушевського,40"а". За місцем її реєстрації відсутні будь-які речі відповідачи, які вона забрала, коли їхала в Італію. У добровільному порядку знятись із реєстрації відповідачка відмовляється, а тому посилаючись на викладене, а також на вимоги ст.405 ЦК України, позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком №14 на вул.600-чя Ходорова у м.Ходорові Жидачівського району Львівської області. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали із підстав, вказаних у позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи завчасно та належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання двічі не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд приходить до висновку на підставі ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення у справі. Як убачається із положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України "Про міжнародні договори України", є частиною національного законодавства, ст.41 Конституції України та ст.ст.321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Положення ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Із витягу про державну реєстрацію прав №28482126 від 23.12.2010 року, який виданий КП ЛОР "Стрийське міжрайоннне бюро технічної інвентаризації" убачається, що позивачу [PERSON] належить на праві власності будинок №14 на вул.600-чя м.Ходорова у м.Ходорові Жидачівського району Львівської області на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу [PERSON]С.(а.с.7). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У зазначеному будинку, згідно записів у будинковій книзі, із 16.09.2011 року зареєстрована відповідач [PERSON], яка згідно із актом від 23.11.2013 року, котрий підписаний депутатом Ходорівської міської ради [PERSON] та сусідами [PERSON] і [PERSON], не проживає в спірному будинку із жовтня 2011 року (а.с.17). Відповідно до заочного рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 30.08.2013 року шлюб між [PERSON]- позивачем, та [PERSON] - відповідачкою, розірвано(а.с.16). Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідачка не проживає за вищезазначеною адресою більше одного року, а тому вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, і тому повинні бути задоволенні. На підставі наведеного,

Outcome: approved