Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» з позовом про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.02.2015р. між нею та банком укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Лояльний» на 9 місяців в національній валюті №388474. Відповідно до п.1.2 договору-заяви, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 120000 грн. на строк з 06.02.2015р. по 03.11.2015р., з можливість закриття вкладу 05 серпня 2015р., про що зроблена відповідна заява від 06.02.2015р. Відповідно до п.2 договору, за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного у договорі, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 23% річних. Нараховані проценти зараховуються вкладникові на рахунок, відкритий у банку № [NUMBER] . За п.3 договору, після закінчення строку, визначеного п.2 цього договору, вклад повертається вкладникові. Виявивши бажання повернути свій вклад 05.08.2015р., позивач подала 06.02.2015р. заяву, але їй було відмовлено у поверненні коштів. На підставі викладеного вище просить суд стягнути з відповідача суму внеску в розмірі 120000 грн., проценти за період вкладу та 23% річних від простроченої суми вкладу понад строку дії договору в сумі 25300,00 грн.; стягнути 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 15000 грн.; стягнути кошти за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 5000 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 06.02.2015р. між [PERSON] та банком укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Лояльний» на 9 місяців в національній валюті №388474. Відповідно до п.1.2 договору-заяви, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 120000 грн. на строк з 06.02.2015р. по 03.11.2015р., з можливість закриття вкладу 05 серпня 2015р., про що зроблена відповідна заява від 06.02.2015р. Відповідно до п.2 договору, за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного у договорі, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 23% річних. Нараховані проценти зараховуються вкладникові на рахунок, відкритий у банку № [NUMBER] . За п.3 договору, після закінчення строку, визначеного п.2 цього договору, вклад повертається вкладникові. Виявивши бажання повернути свій вклад 05.08.2015р., позивач подала 06.02.2015р. заяву, але їй було відмовлено у поверненні коштів. Також, п.6.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і внесення грошових коштів у розмірі суми вкладу на депозитний рахунок і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором у повному обсязі. Договір припиняє свою дію, в т.ч. з моменту виплати банком вкладнику повної суми вкладу і нарахованих процентів (п.6.2 договору). Виявивши бажання повернути свій вклад 05.08.2015р., позивач подала 06.02.2015р. заяву, але їй було відмовлено у поверненні коштів. Під час розгляду справи встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 р. № 408 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2015 р. № 121 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", згідно з яким з 24.06.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", код ЄДРПОУ 33299878, МФО 380054, місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 7/9, 03150. Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] . Тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" запроваджено строком на 3 місяці з 24.06.2015 р. по 23.09.2015 р. включно. Також, судом встановлено, що на час розгляду справи, рішення про припинення тимчасової адміністрації Національним банком України не прийнято. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] є споживачем послуг. На відносини, які виникають із договорів про банківські вклади (депозит) поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів". Як зазначено у Конституції України, обов`язком держави є захист прав споживачів та здійснення контролю за якістю усіх видів послуг (ст. 42 Конституції України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 1061 ЦК, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" регулюються відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Тобто, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Статтею 1 цього Закону визначено, що ним встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України, ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. За ч. 1 та ч. 2 ст. 4 згаданого Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим законом здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобовязань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Частиною 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Частинами 1, 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 36 вищезазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а саме, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників (пункт 1 частини 6 вказаної статті). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Таке ж визначення міститься у пункті 2.1 статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку. Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду. Частиною 6 вказаної статті уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Як передбачено ч.1 ст. 44 Закону, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Таким чином, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку (встановлення тимчасової адміністрації) встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому правідносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються саме положеннями цього Закону. Отже, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора, тобто позивача [PERSON] .. Крім того, позивачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, зокрема, - в частині стягнення з відповідача процентів за користування вкладом, та коштів в порядку ст. 625 ЦК України. З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed