Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення боргу за договором строкового банківського вкладу у розмірі 100 000 гривень, посилаючись на те, що 25 листопада 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 у відділення № 81 в м. Харкові, згідно з діючим законодавством України. Грошові кошті на строковий депозитний рахунок було прийнято банком на строк з 25.11.2013 року (зазначено , як дата внесення ) по 25.02.2014 року (зазначено , як дата повернення) . Всього банк прийняв від позивачки 619 584 (шістсот дев'яносто тисяч п'ятсот вісімдесят чотири )гривні 65 коп., під 22% річних. До цього часу банком не повернуто позивачці грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) гривень, які вона просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився та просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує, про що надав суду письмову заяву. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 листопада 2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 . 25.11.2013 року сума 619 584 грн. 65 коп. була внесена на депозит, згідно угоди № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року, що підтверджується квитанцією ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» за № 12087 від 25.11.2013 року. Відповідно до п.1.1 договору строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року грошові кошті на строковий депозитний рахунок було прийнято банком на строк з 25.11.2013 року (зазначено , як дата внесення ) по 25.02.2014 року (зазначено , як дата повернення). Відповідно до п.4.3.2. ст. 4 договору строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року банк зобов'язується на вимогу Вкладника повернути Вклад та виплатити нараховані на суму Вкладу відсотки на умовах та в строки , що встановлені цим Договором. Встановлено, що 25 лютого 2014 року позивачка звернулась до відділення № 81 банку ( де було укладено договір банківського вкладу), за адресою м. Харків, вул. Леніна 38, з заявою про повернення грошових коштів по строку 25.02.2014 року у сумі 619 584 грн. 65 коп. Але в грошові кошті за договором строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року в той день позивачка не отримала. 27.02.2014 року позивачка направила засобами поштового зв'язку претензію про повернення грошових коштів за договором строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року в повному обсязі , через касу відділення № 81 ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» у м. Харкові . Згідно отриманої 10.04.2014 року відповіді на претензію , ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» не надав законодавчих та інших пояснень, стосовно не виконання вимог за договором строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року. Також 19.03.2014 року [PERSON] зверталась до ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» зі зверненням , в якому пропонувала виконати умови договору строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року в повному обсязі, та повернути грошові кошті . Але банк взагалі не надав відповіді на це звернення. Відповідач частково повернув позивачці грошові кошти, що підтверджується наданим реєстром заяв про видачу готівки. На час розгляду справи судом сума заборгованості по договору строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року складає 100000 ( сто тисяч) гривень, що підтверджується відповідним актом звірки . У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, а ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблені юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 р. N 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 р. за N 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів"- споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року N 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються у будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином, спірні правовідносини врегульовані також й Законом України "Про захист прав споживачів". Таким чином, внесок в розмірі 100 000,00 грн., який перебуває на вкладному рахунку у відповідача, належить позивачці на праві приватної власності, вона має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору строкового банківського вкладу № 2630/81/143034 від 25.11.2013 року та ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування вимог позивача відповідачем суду не надано. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 321, 525, 633, 1058, 1060, 1074 ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів", та

Outcome: approved