Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів: Товарна біржа «Новый век» ("Новий вік"), про визнання правочину дійсним. Просять суд винести рішення, яким визнати дійсним договір міни нерухомого майна, посвідченого 24 травня 2000 року за № 1-126 Товарною біржою «Новый век» ("Новий вік"), - квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 30,90 кв. м, житловою площею 17,20 кв. м., що належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1997р., виданого ВАТ «Силікат», згідно розпорядженню №271 від 12.06.1997року, та зареєстрованого в БТІ м. Кривий Ріг за Р.№ 18пв-307 - на квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 66,70 кв. м, житловою площею 46,70 кв. м., що належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1996р., виданого ВАТ «Силікат», згідно розпорядженню №157 від 11.04.1996 року, та зареєстрованого в БТІ м. Кривий Ріг за Р.№ 18пв-189, який був зареєстрований за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] 01 серпня 2000 року у Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що зроблено відповідний запис в книгу №18пв, стор №189, запис № 189. Визнати право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 66,70 кв. м., житловою площею 46,70 кв. м., що зареєстрована 01 серпня 2000 року у Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що зроблено відповідний запис в книгу №18пв, стор №189, запис № 189 . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву у якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити та розглядати справу за їх відсутністю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву у якій позов визнали, просили розглядати справу за їх відсутністю. Третя особа: Товарна біржа «Новый век» ("Новий вік"), про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали суду жодної заяви або клопотання по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 травня 2000 року за №1-126 на Товарній біржі «Новый век» ("Новий вік"), між сторонами по справі був укладений договір міни нерухомого майна, згідно якого, належна Позивачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1997р., виданого ВАТ «Силікат», згідно розпорядженню №271 від 12.06.1997року, та зареєстрованого в БТІ м. Кривий Ріг за Р.№ 18пв-307 , квартира [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 30,90 кв.м, житловою площею 17,20 кв. м. - була обміняна на належну Відповідачам та нині покійному [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть а.с.17) на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1996р., виданого ВАТ «Силікат», згідно розпорядженню №157 від 11.04.1996року, та зареєстрованого в БТІ м. Кривий Ріг за Р.№ 18пв-189, квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 66,70 кв. м, житловою площею 46,70 кв. м. У власність Відповідачів та [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS] . У власність Позивачів перейшла квартира [ADDRESS] . Міна квартирами відбулася без доплат. На момент укладення правочину Позивачі, Відповідачі і [PERSON] являлись членами біржі, про що вказано в укладеному договорі. Згідно договору міни нерухомого майна від 24.05.2000р. №1-126, на підставі ст.15 Закону України від 10.12.1991р. «Про товарну біржу» укладений договір зареєстрований на біржі нерухомості «Новый век» ("Новий вік"), і не підлягає нотаріальному посвідченню (копія договору а.с.6). Договір міни нерухомого майна, укладений на біржі нерухомості «Новый век» ("Новий вік"), 24 травня 2000 року за №1-126 був зареєстрований за Позивачами на квартиру [ADDRESS] 01 серпня 2000 року у Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що зроблено відповідний запис в книгу №18пв, стор №189, запис № 189 (копія Реєстраційного посвідчення а.с.7), на підставі чого позивачам був виданий технічний паспорт на квартиру (а.с. 8). Правочин обома сторонами договору міни від 24 травня 2000 року за №1-126 повністю виконаний. Відповідачами та [PERSON] була звільнена квартира [ADDRESS] , передані ключі, вони знялися з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Відповідно до ст.224 ЦК України в редакції 18.07.1963 за договором відчуження відчужувач зобов`язується передати майно у власність набувачу, а набувач зобов`язується прийняти майно. Позивачі прийняли квартиру [ADDRESS] , шляхом проживання в цій квартирі та реєстрацією, про що є відмітка в паспортах. Позивачі, використовують квартиру для постійного проживання, регулярно оплачують комунальні платежі та утримують її в належному санітарно - технічному стані. Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою (договором міни) та відповідною його реєстрацією. На час укладення договору в травні місяці 2000 року обидві сторони не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час, Позивачі, вирішили розпорядитися своєю квартирою [ADDRESS] , шляхом її продажу, однак нотаріус відмовила в цьому, посилаючись на те, що позивачам необхідно звернутись до суду з позовом про визнання договору обміну квартирами дійсним, у зв`язку з тим, що в інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено як правовстановлюючих документів - угод, затверджених на біржі. Під час вчинення правочину, (міну квартирами) всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, переходу права власності. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме обміну квартирами, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2000 році, і в результаті відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, Позивачі змушені звернутися з даною позовною заявою до суду про захист своїх прав. На теперішній час Відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на зайнятість і фінансові проблеми та небажанням займатися питаннями щодо нотаріального оформлення угоди, з тих підстав, що квартира вже не є їх власністю. У зв`язку з цим, Позивачі вважають за необхідне визнати зазначений договір дійсним в судовому порядку, та визнати за ними право власності на придбану за договором обміну квартиру [ADDRESS] , адже, всі зобов`язання за договором обміну нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір обміну може бути визнаний дійсним в судовому порядку, що передбачено ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, та роз`яснено в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де зазначено, що, якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду… вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду. Відповідно до ст. 4 ЦК України (від 18.07.1963 р) - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК України( від 18.07.1963 р) «Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.» В відповідності до діючого на той час законодавства - а саме ст. 204 ЦК України (2003р): «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». В відповідності до ст. 220 ЦК України (2003р.) «Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.». Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. В відповідності до ст. 321 ЦК України: « Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.». Відповідно до ст. 650 ЦК України від 2003 року встановлено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України від 2003 року передбачено, що до договору відчуження на біржах, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів відчуження або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на момент укладення договору обміну від 24.05.2000 р.), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Всі необхідні умови сторонами угоди виконані. Саме тому Позивачі вважають, що договір обміну квартирами укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. В відповідності до ст. 392 ЦК України (2003р) «Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою… Відповідно до ч.3. ст. 334 ЦК України (2003 рік), право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Стаття 128 ЦК України від 18.07.1963 (який був чинний на момент виникнення правовідносин) передбачала, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. У зв`язку з тим, що Позивачі під час укладання договору обміну квартирами виконали умови, передбачені даним договором, Відповідачі не оспорювали умови договору, не ставили під сумнів дійсність договору, вимоги Позивачів щодо узаконення договору міни квартирами, укладеного на товарній біржі, законні та обґрунтовані. Аналогічну думку висловив і Верховний Суд України в Правовій позиції щодо умов визнання договору купівлі-продажу дійсним в судовому порядку у своїй Постанові від 16.01.2019р.( справа № 487/9435/15-ц ,провадження № 61-19223св18), Постанові у справі №6-1288цс17 від 06.09.2017р. Судом було встановлено, що сторони при укладенні договору не були обізнані про обов`язковість нотаріального посвідчення договору, а також враховуючи той факт, що текст договору міни нерухомого майна не містив вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення угоди, вважали правомірним набуття ними права власності на нерухоме майно. Сторонами виконані усі вимоги ст.655 ЦК України, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зараз позивачі не мають можливості скористатися правом власності на нерухоме майно, оскільки договір міни не був нотаріально посвідчений, а відповідачі хоч і не заперечують проти його укладення, та не заперечують проти позову, але ухиляються від належного оформлення договору. Враховуючи викладене, суд вважає, достатньо підстав для визнання договору міни дійсним. Вирішуючи позовні вимоги, щодо визнання договору міни, укладеного на товарній біржі дійсним, суд виходить з наступного. Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07. 2004 року №1952-ІV, передбачено, що однією із підстав державної реєстрація права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що позивачі позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, що договір міни сторін по справі не знаходиться в протиріччі з законом, в момент його укладення він був виконаний повністю і до цього часу ніхто із сторін по правочину не вимагає його розірвання, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушуються, тому позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved