Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

15 листопада 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним п.3.3.2 кредитного договору №65/П/27/2006-840 від 02.10.2006 року, що укладений між сторонами. Вимоги обґрунтовані тим, що 02.10.2016 року між сторонами був укладений кредитний договір згідно з яким позивач отримав кредит в розмірі 81 567,00 доларів США зі сплатою 9,5% річних, щомісячною комісією 0,35%, строком користування 240 місяців та кінцевий термін повернення кредиту встановлений 01.10.2026 року, мінімальний щомісячний платіж становить 1 211 доларів США, який має бути сплачено до 10 числа кожного місяця. Як зазначає позивач, він до 2013 року здійснював погашення кредиту на умовах, які визначені договором. На початку 2013 року звернувся до банку щодо графіку погашення кредиту та можливої реструктуризації заборгованості, якщо така є. Працівником банку було проведено розрахунок згідно з яким при платежі 1 211,00 доларів США строк погашення кредиту настане 10.11.2017 року, а при поверненні коштів за тим графіком, який визначений в договорі протягом 20 років, мінімальний платіж має бути 740-760 доларів США. Позивач пропонував переглянути умови договору та провести перерахунок всіх проведених платежів, проте банк не відреагував на його звернення та направив лист в якому не заперечував факт неправильного розрахунку мінімального платежу та дострокового погашення тіла кредиту. Також позивач просив визнати кредитний договір недійсним на тій підставі, що він укладений внаслідок помилки (обману), проте рішенням суду відмовлено в задоволенні позовних вимог. Банк отримав у нотаріуса виконавчий напис за яким мало бути стягнуто заборгованість, проте за рішенням суду він визнаний таким, що не підлягає виконанню. Суди рішеннями у вказаних справах встановили невідповідність мінімального платежу, а банк визнав наявність помилки в цій частині кредитного договору. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що оспорюваний пункт договору є несправедливою умовою, оскільки визначення такої суми мінімального платежу створює значний дисбаланс у правах та обов'язках споживача, що порушує положення Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог так як вони не обґрунтовані. Крім того, представник просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено судом, 02.10.2006 року між ВАТ КБ "Надра" (правонаступником якого є відповідач ПАТ КБ "Надра") та позивачем [PERSON] укладено кредитний договір № 65/П/27/2006-840, відповідно до якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 81 567,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених договором. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 02.10.2006 року квартири [ADDRESS]. Згідно умов договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 9,5 % річних. За управління кредитом здійснюється плата щомісяця з розрахунку 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 1.4 кредитного договору визначено, що Банк надає позичальнику кредит строком на 240 місяців, тобто - на 20 років, кінцевий термін погашення кредиту - 01.10.2026 року (визначений в п.3.3.4 договору). Повернення кредиту та сплата банку передбачених умовами договору платежів (відсотки та плата за управління кредитом) відбувається шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Умовами пункту 3.3.2 Договору визначено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 211,00 доларів США. Вносити черговий мінімальний платіж позичальник (позивач) мав щомісяця до 10 числа поточного місяця. Графік погашення кредиту не складався, як встановлено судом. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що умова договору про сплату щомісячно 1 211,00 доларів США з врахуванням усіх умов договору є несправедливою. Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Частина 3 зазначеної статті визначає, які умови договору є несправедливими. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч.5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Судом в судовому засіданні встановлено, що 30 червня 2015 року Дніпровський районний суд міста Києва проголосив рішення у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" про визнання недійсним договору, укладеного внаслідок обману споживача, та договорів, що забезпечували виконання основного зобов'язання, відшкодування збитків та моральної шкоди споживача, яким відмовив в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 30 листопада 2015 року рішення залишено без змін. Вказаним рішенням встановлено, що в 2012 році банк повідомив позивача про наявність у останнього заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Після цього, позивач почав звертатися до банку для з'ясування питання про заборгованість, і було з'ясовано, що банк здійснив невірні розрахунки при укладанні кредитного договору, а саме: при врахуванні визначеного розміру щомісячного необхідного мінімального платежу - 1 211,00 доларів США, який включає в себе тіло кредиту, відсотки та плату за управління кредитом, при здійсненні розрахунку з часу укладання кредитного договору (02.10.2006 року), кінцевим терміном повернення кредиту є дата - 10.11.2017 рік, що підтверджено самим відповідачем (банком) в наданому позивачу розрахунку. Лист - відповідь з банку адресований позивачу на звернення останнього, в якому повідомляється про те, що станом на 08.04.2013 року по тілу кредиту існує випередження по графіку, що виникло через регулярне часткове дострокове погашення кредиту - є підтвердженням того, що банк визнав свою помилку в розрахунках, однак невірно її сформулював, а саме - не як помилку, а як дострокове погашення кредиту. Враховуючи те, що відповідачем на неодноразові звернення, прохання скласти та надати графік погашення кредиту відповідач не реагував, позивачем в процесі розгляду справи в суді було надано до справи Графік погашення кредиту, складений по вихідним даним спірного кредитного договору ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", шляхом внесення вихідних даних у відповідну комп'ютерну програму. Згідно даного графіку, при умові отримання кредиту в сумі 81 567,00 доларів США, відсоткової ставки у розмірі 9,5 % річних, строку - на 240 місяців (20 років), кінцевий термін погашення кредиту - 01.10.2026 року, - щомісячний платіж має становити 760,32 долари США, а не 1 211 доларів США. Стороною відповідача в судовому засіданні не було спростовано вказану суму необхідного мінімального щомісячного платежу чи її невідповідність, як і не було спростовано того, що при укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди на строк, на який видається кредит - 240 місяців (20 років). Враховуючи вищевикладене, слідує, що відповідачем невірно визначено розмір мінімально необхідного щомісячного платежу, виходячи з оговореної сторонами умови - кредит оформлювався та брався позивачем на 20 років. Це в свою чергу свідчить про те, що при такому невірному розрахунку, відповідач може отримати від позивача безпідставно, незаконно значну суму грошових коштів. Укладати додаткові угоди про внесення змін до умов кредитного договору щодо зазначення правильного необхідного мінімального щомісячного платежу, знаючи та визнаючи вже три роки про наявність у кредитному договорі невірних, невідповідних умов, банком не пропонувалося як раніше, так і в судовому засіданні, при тому, що судом надавався час для можливості здійснення таких дій. Таким чином, в суді встановлено, що спірний кредитний договір є діючий, умовами його є - надання кредиту на 20 років, до листопада 2026 року, щомісячна сума мінімально необхідного платежу в місяць становить 760,32 долари США. З урахуванням сплачених позивачем сум по даному кредитному договору та вказаного вище мінімально необхідного платежу (760,32 долари США на місяць), позивач виконує умови договору, заборгованості з 2012 року, про що зазначав відповідач, та на яку видано виконавчий напис нотаріус, не має, нарахована вона незаконно. На думку суду, встановлені по даній справі факти, зазначені вище, свідчать про необхідність внесення змін до кредитного договору, а саме: до п.3.3.2, та про необхідність здійснення перерахунку сплачених сум, виходячи з нового, вірного розміру щомісячного платежу, а не про наявність підстав для визнання кредитного договору та договорів забезпечення недійсними в цілому. 17 травня 2016 року Дніпровський районний суд м. Києва проголосив рішення у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки та стягнення моральної шкоди яким відмовлено в задоволенні заявлених вимог. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20 жовтня 2016 року рішення суду залишено без змін. Вказаним рішенням суду також встановлено невідповідність розміру зазначеного мінімального платежу по кредиту в сумі 1211 доларів США умовам кредитного договору. Зазначені обставини були встановлені рішеннями судів, а тому вони не підлягають доказуванню на підставі положень ч. 3 ст.61 ЦПК України. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач вживав заходів для можливого внесення змін до договору в частині необхідного мінімального платежу, проте Банк не бажає привести у відповідність умови договору щодо розміру мінімального щомісячного платежу до строку надання кредиту, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 3.2.2 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог позивача. Суд не може застосувати наслідки спливу строків позовної давності, оскільки позивач пред'являв позови до ПАТ КБ «Надра» та строки переривались, а тому на момент пред'явлення вказаного позову, строки позовної давності не пропущено. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved