Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, який обґрунтовували тим, згідно рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 25.06.2014 р. шлюб між нею та відповідачем розірваний, доньку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з нею, з відповідача на її користь на утримання дочки були стягнуті аліменти в розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 22.05.2014 р. і до досягнення нею повноліття. У 2014 р. визначена сума аліментів у 600 грн. задовольняла мінімальні потреби дитини у їжі, одязі, забезпечувала належні побутові умови та умови для належного гармонійного розвитку дитини. На даний час з часу присудження аліментів рівень життя значно підвищився, і розмір аліментів, які стягуються з відповідача, не відповідає мінімальному розміру, визначеному законом, а тому визначений судом розмір аліментів не може забезпечити належного рівня матеріального утримання дитини, що свідчить про погіршення майнового стану отримувача аліментів. В зв`язку з цим позивач просив суд змінити спосіб стягнення аліментів шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки Ельвіри у розмірі 1/4 частини (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник позивача надав заяву, в якому просив справу розглянути без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений як шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці Чутівського районного суду Полтавської області відповідно до вимог ст.ст. 128 ч. 11 та 187 ч. 10 ЦПК України, так і направлення судової повістки, яка була своєчасно отримана відповідачем, проте в судове засідання останній не з`явився, причини неявки невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст.ст.12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 25.06.2014 р., шлюб, зареєстрований 11.08.2012 р. в Артемівській селищній раді Чутівського району Полтавської області, актовий запис №11, між [PERSON] та [PERSON] розірваний; спільну доньку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю - [PERSON] , та ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки Ельвіри в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 22.05.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до зазначеного рішення суду малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Суд враховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач не забезпечує нормального життєвого рівня дитини. Так, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття141 СК України наголошує, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181 та 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, особа, на утриманні якої перебуває дитина, може подати звернутись до суду із заявою про збільшення розміру аліментів у разі, якщо аліментів, які сплачує платник, не достатньо для проживання, виховання і розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 183 та 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 р. при розгляді справи № 143цс13. Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При вирішення спору суд враховує, що 08.07.2017 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 р. становить 2 027 грн. Позивач, як одержувач аліментів, довела свої вимоги про зміну способу стягнення аліментів, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2014 р., змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування, виховання і розвитку дитини. Суд при розгляді вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейним кодексом України мінімальний розмір аліментів, на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2014 р., змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування, виховання і розвитку дитини, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів, вочевидь, не відповідає інтересам дитини, та виходячи з встановлених обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність відомостей про наявність у нього інших осіб, які б знаходилися на його утриманні, матеріальне становище позивача та дитини, а також те, що відповідач заперечень щодо позовних вимог не надав, хоча мав таку можливість. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення заявленої позовної вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів, встановленого рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 25.06.2014 р., визначивши, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Стосовно вимоги позивача щодо початку строку стягнення аліментів з дня звернення з позовом до суду суд зазначає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, т.я. відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку зі зміною способу стягнення аліментів виконавчий лист по справі № 550/437/14-ц (провадження № 2/550/210/14) підлягає відкликанню з органів державної виконавчої служби. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial