Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач - орган опіки та піклування - Володимирецька районна державна адміністрація звернулась до суду з позовом в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON]. [INFO], [PERSON], [INFO] до їх батьків - [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків, схильні до зловживання спиртними напоями, сім'я тривалий час перебувала під соціальним супроводом, однак це не призвело до позитивних змін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що відповідачі безпідставно злісно ухиляються від виконання батьківських обов'язків, ведуть антисоціальний спосіб життя, діти від батьків належного догляду та виховання не отримують. Побутові умови в сім'ї не забезпечують потреб дітей, для них не створені відповідні санітарно-гігієнічні умови. Вказані підстави вважає достатніми для позбавлення відповідачів батьківських прав. В судовому засідання відповідачі заперечили проти позову, пояснили, що вони люблять своїх дітей, приділяють належну увагу їх вихованню, намагаються забезпечити достатні умови їх життя та виховання, лікування та навчання. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та учасників судового розгляду, проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем на підтвердження своїх доводів надав докази - письмові акти обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], показання свідків, характеристики малолітніх дітей, листи та висновки державних установ. З цих доказів вбачається, що родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом з квітня 2015 року як сім'я, що перебуває у складних життєвих обставинах у зв'язку із схильністю обох батьків до зловживання алкоголем. При численних обстеженнях умов життя сім'ї (всього суду надано 9 таких актів за період з 03 червня 2016 року по 22 березня 2017 року), неодноразово було виявлено неприбрані та неохайні житлові приміщення, відсутність гарячого харчування, запасів продуктів, твердого палива в осінньо-зимовий період. В той же час, в окремі періоди побутові умови покращувались. Ці обставини підтвердили в своїх показаннях працівники ССД, районного Центру соціальних служб для дітей та молоді та Володимирецького ВП Варашського ВП ГУНП [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Із характеристик, виданих малолітнім дітям [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається, що батьки не приділяють достатньої уваги вихованню дітей, не співпрацюють з педагогічним колективом школи. Відповідачі протягом 2016-2017 року притягувались до адміністративної відповідальності за ст.ст.184, 173, 175-1, 178 КУпАП. Разом з тим, сукупність вказаних обставин, на думку суду, не є достатньою підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав. Так, у відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зі ст..ст.111, 112, 114 Закону України «Про охорону дитинства», вбачається, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Вказані положення вітчизняного законодавства відповідають також і вимогам міжнародно-правових нормативних актів, які також є джерелом права. Зокрема, у додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей, які виховуються в інтернатських закладах. Зокрема, ці принципи передбачають таке: "...Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини...; рішення про встановлення опіки над дитиною і сам такий захід не повинні бути предметом дискримінації. Таким чином, аналіз вказаних норм в сукупності із положеннями ст.51 Конституції України, у відповідності до якої сім'я, дитинство, материнство та батьківство охороняються державою, свідчить, що позбавлення батьківських прав є винятковим засобом захисту інтересів дітей, і перелік підстав позбавлення батьківських прав, наведений у ст.164 СК України, є вичерпним. Підставою позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] позивач зазначив ухилення ними від виконання обов'язків по вихованню дітей. Як вбачається зі змісту п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце в тих випадках, коли вони не піклуються про фізичний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально признаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В той же час, в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачі не ухиляються умисно та систематично від виховання своїх дітей, хоча окремі проблеми в організації життя сім'ї мали місце. Так, відповідач [PERSON] та її представник пояснили, що вона як мати любить своїх синів та доньку, піклується про них. Сім'я придбала житловий будинок, який ремонтують по мірі своїх можливостей. Діти мають свою кімнату, кожен має окреме спальне місце. Дітям купляють в достатній кількості сезонний та змінний одяг, взуття, книги, шкільні речі. В сім'ї дітям готується гаряче харчування, є м'ясо, молоко, овочі. Сім'я утримує підсобне господарство - курей, свиню, корову, саджає городину, картоплю. Вона дбає аби діти ходили до школи, робили домашні завдання, цікавиться їх проблемами, знає друзів. Діти ніколи не залишаються без нагляду. Син [PERSON] часто хворіє і вона разом з чоловіком лікують його, купляють ліки, вона з сином у разі потреби лежить у лікарні. Аналогічні пояснення надав суду відповідач [PERSON] Показання відповідачів підтвердили в своїх поясненнях свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зокрема, сільський голова [PERSON] фактично спростував надані ним характеристики відповідачів, пояснив. що вони дійсно утримують підсобне господарство, худобу та птицю, він особисто ніколи не бачив [PERSON] у нетверезому вигляді. В цілому, сільський голова охарактеризував побутові умови родини як «звичайні для села». Допитані в судовому засіданні малолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що мама і тато люблять їх, кожного дня піклуються про них, всі діти також люблять батьків і не хочуть залишати сім'ю. В них є їжа, одяг, ліжка, книги, необхідне їм шкільне приладдя. Також у них є город, який вони обробляють разом з батьками, кури, свиня, минулого року був кінь. Тато працює. Вони проводять вільний час з батьками, довіряють їм. До них приходять гості, але батьки не напиваються п'яними. Твердження позивача про зловживання відповідачами алкогольними напоями не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки [PERSON] та [PERSON] притягнуті до відповідальності за ст.178 КУпАП єдиний раз, на обліку в нарколога жоден з відповідачів не перебуває, інших доказів зловживання спиртним та негативного впливу на виховання дітей не здобуто. Шкільні характеристики дітей свідчать про те, що вони розвиваються відповідно до свого віку, відвідують навчальні заняття. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що належних та переконливих доказів умисного ухилення відповідачів від обов'язку по вихованню дітей не здобуто і не надано позивачем. При цьому, незважаючи на існуючі в сім'ї відповідачів проблеми, залишення дітей в сім'ї не становитиме для них реальної небезпеки, у зв'язку з чим застосування такого крайнього заходу втручання у сімейне життя як позбавлення батьківських прав в даному випадку не є виправданим. Згідно з Рекомендацією Rec(2006)19 "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками", прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов'язків. Особливу увагу слід приділяти сім'ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Разом з тим, суду не надано доказів ефективності, дієвості та індивідуальних заходів соціального супроводу, який зводився до епізодичних перевірок житлово-побутових умов сім'ї [PERSON]. При цьому суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки, викладені у справі «Савіни проти України» (справа №39948\\06) від 18.12.2008 року. Так, суд встановив, «що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини… Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням». З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги думку дітей щодо їх виховання у сім'ї, як це передбачено ст.171 СК України, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed