Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У липні 2017 року прокурор Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], Державне підприємство "Павлоградське лісове господарство", про витребування земельної ділянки, в якій просив витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації. В обґрунтування позову посилався на те, що 30.07.2013 року державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори [PERSON] на підставі Державного акту ДП № 004714, виданого 26.03.1997 року Привовчанською сільською ради Павлоградського району, зареєстровано за [PERSON] право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, кадастровий номер [NUMBER]. Однак, як встановлено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12015040000000298 від 16.03.2015 року, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4,5 ст. 27, ч. ч. 1,4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] внесено недостовірні відомості про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,22 га на підставі договору купівлі-продажу № 1132 від 07.06.1995 року, а також про підписання головою Привовчанської сільської ради народних депутатів [PERSON] вказаного державного акту, про що був складений обвинувальний акт та направлений до Васильківського районного суду Дніпропетровської області. Тому, вважає, що зазначений державний акт є нікчемним. У подальшому між [PERSON] та [PERSON] 31.07.2013 року був укладений договір обміну земельних ділянок, який був посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 1229, відповідно до якого власником спірної земельної ділянки став [PERSON] Останній, у свою чергу, продав спірну земельну ділянку [PERSON], відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 14.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1033. Прокурор у судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах і доводах викладених у позові, письмових поясненнях та просив його задовольнити. Представник позивача Дніпропетровської обласної державної адміністрації відповідно до наданих письмових пояснень також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити у повному обсязі на підставах та доводах викладених у письмових запереченнях на позов. Треті особи [PERSON], [PERSON], відповідно до наданих письмових пояснень, також просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просили розглядати справу без їх участі. Представник третьої особи ДП "Павлоградське лісове господарство" у судове засідання не з'явився, відповідно до наданої заяви просив розглядати справу без його участі. Суд, вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого Привовчанською сільською радою від 26.03.1997 року, належала земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, яка розташована на території Привовчанської сільської ради по [ADDRESS], про що зроблений відповідний запис за № 354 (надалі державний акт). Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 12015040000000298 від 16.03.2015 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4,5 ст. 27, ч. ч. 1,4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України [PERSON] відшукала невстановлену під час досудового розслідування особу, яку за невстановлених обставин невстановленим способом схилила до підроблення державного акту та придбала шляхом обману право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, яка розташована на території Привовчанської сільської ради по [ADDRESS], шляхом реєстрації 30.07.2013 року у державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори [PERSON], з присвоєнням кадастрового номеру [NUMBER]. У судовому засіданні не заперечувався учасниками процесу той факт, що розгляд вищезазначеного кримінального провадження у Васильківському районному суді Дніпропетровської області на даний час триває. Судом також встановлено, що спірна земельна ділянка вибула із володіння [PERSON] до [PERSON], відповідно до укладеного договору обміну земельних ділянок від 31.07.2013 року, який був посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 1229. Останній, у свою чергу, продав спірну земельну ділянку [PERSON], відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 14.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1033. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. У ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на зазначене право власності є абсолютним. Одним із засобів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння. Позивачем не було доведено належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, що державний акт є підробленим документом та таким, що не створює правових наслідків для права володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою, та, як наслідок, незаконне володіння відповідачем спірної земельної ділянки, з можливістю витребування цього майна із його володіння. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. Кожна сторона в цивільному процесі повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. З огляду на викладене вважаю, що у задоволенні позовних вимог прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], Державне підприємство "Павлоградське лісове господарство", про витребування земельної ділянки слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed