Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

21.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання ненаконним та скасуванння наказу від 20.07.2016 року про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. При цьому посилається на те, що працює директором виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. 18.05.2016 року позивача звільнено з роботи на підставі наказу від 17.05.20166 року № 273-к за систематичне невиконання посадових обов"язків. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.07.2016 року наказ про звільнення визнано незаконним, поновлено позивача на посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. 20.07.2016 року відповідач видав новий наказ № 348-к, яким скасував наказ від 17.05.2016 року № 273- к про звільнення [PERSON] та звільнив вдруге позивача з роботи з тим самим формулюванням за систематичне невиконання посадових обов"язків. Позивач посилаючись на норми ст.ст. 148, 149 КЗпП України вважає вказаний наказ незаконним. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Представники відповідача заперечували щодо задоволення позову, пояснили, що наказ про звільнення [PERSON]." від 20.07.2016 року № 348-к скасований Виконавчою дирекцією Фонду наказом № 379-к від 11.08.2016 року. Зазначили, що наказ про поновлення на роботі [PERSON] відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20.07.2016 року по даний час не виданий, [PERSON] на роботі не поновлений. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 273-К від 17.05.2016 року( а.с. 4) Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON] звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків, яке підтверджується неодноразовим накладенням дисциплінарних стягнень( накази від 24.03.2016 року № 199-к, від 25.04.2016 року № 255-к, від 13.05.2016 року № 270-к). Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.07.2016 року у справі № 295/7450/16-ц ( а.с. 29-34) визнано незаконним наказ № 273-К від 17.05.2016 року та поновлено [PERSON] на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19.05.2016 року. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2016 року по 20.07.2016 року в розмірі 15455грн. 88 коп. без урахування обов'язкових податків та платежів. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць в розмірі 5269 грн. 12 коп. підлягало до негайного виконання. Рішення набрало законної сили. Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 348-к від 20.07.2016 року "Про звільнення [PERSON]." скасовано наказ від 17.05.2016 року № 273-к та позивача повторно звільнено з займаної посади за систематичне невиконання посадових обов'язків, яке підтверджується неодноразовим накладенням дисциплінарних стягнень( накази від 24.03.2016 року № 199-к, від 25.04.2016 року № 255-к, від 13.05.2016 року № 270-к (а.с.6) Зі змісту наказу № 379-к від 11.08.2016 року виданого Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності наказ № 348-к від 20.07.2016 року "Про звільнення [PERSON]." скасовано. За таких обставин позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 348-к від 20.07.2016 року "Про звільнення [PERSON]." задоволенню не підлягають, оскільки відповідач власне усунув вказане порушення. Так само, як і не підлягає задоволенню вимога позивача про поновлення на роботі, позаяк на час розгляду справи відсутній наказ про звільнення [PERSON] з займаної посади, а право позивача щодо поновлення на роботі відновлено рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.07.2016 року. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Позивач станом на день розгляду справи не поновленний на роботі, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Вирішуючи питання про стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом враховано наступне. Відповідно до роз"яснень викладених в п 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати /далі - Порядок/, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Середньомісячна заробітна плата, у випадку нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку відповідно до ч. З п. 2, п. 5, 8 Порядку, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений з роботи наказом 273-К від 17.05.2015 року. Отже, для розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно брати заробіток позивача за відпрацьований період протягом березня та квітня 2016 року, що відповідно становить 10538,17 грн. ( а.с. 28) та кількість фактично відпрацьованих протягом цих місяців робочих днів: у березні - 13, у квітні - 17 днів. Середньоденна заробітна плата позивача буде становити 351 грн. 27 коп.( 10538,25 : 30 = 351 грн. 27 коп.) Таким чином, на користь [PERSON] підлягає стягненню 7376,67 грн. ( 351,27 грн. х 21 робочий день) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2016 року по 18.08.2016 року (включно). Дана сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи ті обставини, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.07.2016 року було відновлено право позивача на працю, однак відповідач видає наказ про повторне звільнення, який в подальшому власне скасовує, право позивача на працю порушується повторно, рішення суду про поновлення на роботі не виконується, тобто явно порушуються права працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення, невиплати належних йому грошових сум), що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, повторного звернення до суду за захистом свого права, завдає позивачу душевних страждань, проте, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердив, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо покладання на службову особу - голову комісії Виконавчої дирекції [PERSON] обов'язку покрити шкоду, заподіяну Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у зв'язку з оплатою йому часу вимушено прогулу та моральної шкоди, оскільки такі вимоги є передчасними, дана особа не залучена стороною по справі. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1488,65 грн, за вимоги як майнового, так і немайнового характеру що зараховується до спеціального фонду державного бюджету України На підставі викладеного,

Outcome: partial