Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до в.о. голови Ставчанської сільської ради Хотинського району Чернівецької області [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірності інформації, мотивуючи свої вимоги тим, що він [PERSON], та його донька [PERSON] проживають в с. Ставчани Хотинського району, де ведемо господарство та працюємо. [PERSON] вказав, що 29 квітня 2014р. в.о. голови Ставчанської сільської ради [PERSON] видав характеристику на [PERSON], яка видана для пред'явлення в Хотинський РВ УМВС, в даній характеристиці міститься недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності, та принижує його честь та гідність. Зокрема в даній характеристиці зазначено, що він ніде не працюю, в шлюбі не перебуває, та крім того проживає у дворі матері з якою систематично вчиняв безпідставні скандали. Дані відомості неправдиві та спростовуються, тим, що він перебуває у шлюбі, що підтверджується копією паспорту де є штамп про одруження, крім того він є приватним підприємцем і зареєстрований відповідно до чинного законодавства, і з матір 'ю вони ніколи не сварилися і завжди перебували у приязних стосунках, крім того на даний момент його мати проживає в Заставнівському районі та 16.07.2014р. та на його ім'я мати склала заповіт, що є підтвердженням того що у них з матір 'ю гарні відносини. [PERSON] зазначив, що дана характеристика, яка видана в.о. голови Ставчанської сільської ради [PERSON], є такою що принижує його честь та гідність і суперечить дійсності. Коли він ознайомився з даною характеристикою, то після цього у нього погіршилося загальне самопочуття, почалося безсоння, пропав апетит, став постійно нервувати, замкнувся в собі, почалися сварки в сім"ї, з"явилося почуття приниження та безпорадності, що не дає йому нормально жити та вводить в стресовий стан. Оскільки, вони проживають в селі де люди один одного знають і йому дуже неприємно що посадова особа їхнього села в.о. голови Ставчанської сільської ради [PERSON] розповсюджує про нього недостовірну інформацію, яка принижує його честь і гідність. Йому соромно перед сусідами що проживають біля нього та соромно перед всіма жителями села, оскільки його всі знають тільки з позитивної сторони, і він є людиною, яка ніколи не порушувала закони та порядки. При чому дану характеристику [PERSON] було видано двічі, одну 29.04.2014р., а другу вже після вибачення повторно. [PERSON] зазначила, що [PERSON] видав характеристику і на неї , яка теж містить неправдиві відомості та суперечить дійсності і принижує її честь і гідність, оскільки в характеристиці зазначено, що вона не відзначається повагою до старших людей, та що від сусідів надходять скарги на неї про порушення громадського порядку. Дана інформація спростовується тим, що його дочка завжди з повагою ставиться до старших людей, і жодної скарги від сусідів на неї не надходило ні в які органи, оскільки є вихованою та спокійною. Вказала, що вона ознайомилася з даною характеристикою, то після цього у неї почалося безсоння, пропав апетит, з"явилося почуття приниження та безпорадності,що не дає їй нормально жити та вводить в стресовий стан, оскільки їй стало незручно перед новою родиною, так як вона вийшла заміж та проживає в сім'ї чоловіка, то їй незручно перед його батьками що на неї в.о. голова Ставчанської сільської ради [PERSON] дав таку характеристику, що принижує її в очах її чоловіка, родичів та сусідів. Через це в її новій сім'ї виникають сварки з чоловіком. [PERSON] зазначив, що відносно нього [PERSON] було видано дві характеристики, 29.04.2014р. та 29.05.2014р., які принижують його честь і гідність, та які містять недостовірну інформацію, через яку він пережив та й ще переживає душевні страждання, тому що не відомо чи в.о. голови Ставчанської сільської ради [PERSON] і втретє не видасть на нього таку ж характеристику в якісь державні органи. [PERSON] оцінює моральну шкоду йому завдано в сумі 5000 грн, за систематичне приниження честі та гідності та [PERSON] в сумі 2000 грн Посилаючись на викладене, [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. [PERSON] просила стягнути з відповідача та на її користь моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні вказав, що дійсно надав у характеристиках на позивачів неперевірині остаточно дані та вибачився за вчинене. Проте [PERSON] вважає, що позивачі отримали характеристики з даними які відповідають дійсності на даний час. Крім того він визнав, що позивачі перебувають в неприязних стосунках з сусідами [PERSON] та [PERSON] і занадто часто звертаються до сільської ради, та із заявами відносно дій посадових осіб в прокуратуру, чим на його думку перешкоджають роботі сільської ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав що не спілкується [PERSON] та [PERSON], і йому особисто не відомо, що [PERSON] систематично свариться з своєю мамою. Свідок [PERSON] підтвердила той факт, що вона перебуває в неприязних відносинах з позивачами, через межу так як вони сусіди, а один раз чули як [PERSON] голосно кричав під час спілкування з його матір'ю. Вислухавши пояснення позивачів, відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] було видано дві характеристики, 29.04.2014р. та 29.05.2014р., на [PERSON] та [PERSON] які принижують їхню честь і гідність, та які містять недостовірну інформацію, через яку вони переживають душевні страждання. Статтею 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Згідно із ч.1, 3, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з чим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно із п. 4 Постанови Пленуму чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як зазначено у п.15 вказаної вище Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Також згідно із п.17 даної Постанови Пленуму інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами. Згідно із положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 20 вищевказаної Постанови Пленуму, з огляду на положення статті 32 Конституції України судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. Встановивши при вирішенні таких спорів факт поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду. Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З відмітки у паспорті вбачається, що [PERSON] одружений, копією заповіту дорученим матір'ю [PERSON] на його ім'я спростовуються відомості про постійні вчинення скандалів [PERSON] з матір'ю. Згідно договору від 17.04.2014 року вбачається , що [PERSON] передала кошти ПАТ КБ "ПриватБанк" на депозитний вклад. Згідно довідки Хотинського районного суду Чернівецької області вбачається, що [PERSON] не притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що [PERSON] зарекомендувала себе з посередньої сторони і повагою до старших людей не визначається, що відносно неї надходять скарги про порушення громадського порядку. Крім того, [PERSON] визнав в судовому засіданні, що вказав в характеристиці неперевірені остаточно дані, що підтверджується і відповідними записами зробленими ним на характеристиках. Аналізуючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] у сукупності з наданими доказами в світлі наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що відповідач поширював недостовірну інформацію відносно позивачів. З урахуванням викладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірності інформації. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт 27 Постанови Пленуму передбачає, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування маж бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного прав, має право на їх відшкодування. Разом з тим, виходячи із принципів розумності та достатності та врахувавши обставину про локальне розповсюдження вказаної інформації, суд вважає достатнім задовольнити вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] частково. З установлених по справі обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути моральну шкоду на користь [PERSON] в розмірі 300 грн. та на користь [PERSON] в розмірі 1000 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по справі у разі задоволення позову частково, підлягають до стягнення із відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачами судовий збір сплачено не в повній мірі, суд вирішив стягнути судові витрати зсторін у справі. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial