Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 08 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА Життя" та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0244/82/0412953. Після укладення вказаного договору та його часткового виконання, Позивач втратив роботу, що спричинило негативний вплив на його здатність забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання зобов'язань за кредитом. У зв'язку з виникненням вказаних труднощів, Позивач звертався до Відповідача з заявою про реструктуризацію його заборгованості за укладеним договором, відповідь на яку не отримав. Позивач зазначає, що вказаними діями Банк порушує його права споживача визначені Законом України "Про захист прав споживачів" та просить зобов'язати Відповідача укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості на умовах сплати щомісячних платежів у розмірі заборгованості за договором №014/0244/82/0412953 (тіла кредиту) без сплати відсотків за цим договором та звільнити його від сплати нарахованих штрафних санкцій. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задоволити. Представник Відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю і пояснила суду, що позивачем не було доведено обставин, які відповідно до вимог законодавства надають можливість змінити існуюче зобов'язання на вимогу однієї зі сторін договору, а умовами укладеного договору за №014/0244/82/0412953 від 08.02.2013 року не передбачено обов'язку Банка змінювати умови договору на вимогу Позичальника, а тому просить суд в позові відмовити повністю. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що 08 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА Життя" та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0244/82/0412953, відповідно до умов якого Позичальник отримав кредит в сумі 14 500,42 грн. під фіксовану процентну ставку 38,3 % річних. Дата повного погашення кредиту - 08.02.2019 року. Пунктом 3.2 укладеного договору визначено, що Позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату визначену п. 1.1.4 цього договору. Пункт 1.1.4 договору датою платежу визначає 08 число кожного календарного місяця згідно графіка погашення кредиту та сплати інших платежів. Пунктом 10.3 укладеного договору визначено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за договором кредитор має право вимагати, а Позичальник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити останньому пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Згідно довідки від 10.10.2014 року за вих. №1139/107 наданої Сумським МЦЗ, [PERSON] перебуває на обліку, як безробітний в Сумському МЦЗ з 12 серпня 2014 року. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, за відсутності згоди (домовленості) сторін про зміну умов договору він може бути змінений на вимогу однієї із сторін за рішенням суду або у разі істотного порушення договору другою стороною або за наявності підстав, передбачених договором або законом. В своїх поясненнях наданих суду Позивач та представник Відповідача підтвердили, що будь-які домовленості про зміну умов укладеного договору №014/0244/82/0412953 від 08.02.2013 року відсутні. Доказів того, що АТ "Райффайзен Банк Аваль" істотно порушив умови договору Позивачем до суду надано не було, а сам укладений договір не передбачає можливості зміни зобов'язання шляхом звільнення Позичальника від обов'язку сплачувати проценти за користування кредитними коштами та звільнення від сплати пені, у разі порушення ним зобов'язання. Судом не може бути взято до уваги відсутність постійного місця роботи Позивача, як підставу для звільнення його від сплати штрафних санкцій, так як імперативними вимогами частини 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Постанова НБУ від 06.08.2009 року за №461 на яку посилається Позивач, також не визначає саме обов'язку Банків проводити реструктуризацію заборгованості позичальників, які потрапили в скрутне фінансове становище, а лише рекомендує вживати заходи на створення прийнятних умов для забезпечення виконання взятих зобов'язань прийнятних як для Позичальника так і для Банку. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян, юридичних осіб та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Стаття 12 ЦК України встановлює загальне правило, згідно з яким особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частина 2 ст. 14 ЦК України визначає, що особа не може бути примушена до дій вчинення яких, не є обов'язковим до неї. Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0244/82/0412953 від 08 лютого 2013 року не містить обов'язку кредитора змінювати погоджені сторонами умови на вимогу Позичальника у зв'язку зі зміною його фінансового становища. Стаття 16 ЦК України, яка визначає способи захисту порушеного права також не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу як зобов"язання примусового укладення договору. З огляду на це, позовна вимога про зобов'язання Банк укласти договір про реструктуризацію заборгованості не відповідає способам захисту порушеного права визначеними вимогам законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів порушення його прав та законних інтересів визначених Законом України "Про захист прав споживачів". Підписавши Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0244/82/0412953 від 08.02.2013 року сторони погодили всі його істотні умови, включаючи: обов'язок позичальника повернути отриманий кредит до 08 лютого 2019 року; щомісячну сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 38,3 % річних та сплату пені в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Доводи Позивача про наявність підстав для зобов'язання Відповідача укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості на умовах сплати щомісячних платежів у розмірі заборгованості за договором №014/0244/82/0412953 (тіла кредиту) без сплати відсотків за цим договором та звільнити його від сплати нарахованих штрафних санкцій не ґрунтуються на вимогах законодавства та умовах укладеного договору та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed