Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що у їх власності перебуває житловий будинок №15 по вул. Шевченка в смт. В.Бичків Рахівського району Закарпатської області. Згідно з даними будинкової книжки для реєстрації громадян, які проживають у вказаному будинку, крім позивачів та їхніх наймачів з 23 серпня 2005 року зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO]. Однак, фактично відповідач вже більше 6 місяців не проживає за місцем реєстрації. Місцем проживання останнього є с. Ділове, вул. Перемоги,35. Позивачі вимагали від відповідача оформлення зняття з реєстрації у зв"язку з тим, що [PERSON] фактично не проживає у їхньому будинку, однак, відповідач не має фактичної можливості оформити зняття з реєстрації, оскільки житловий будинок, де він фактично проживає відсутні документи про право власності. У зв"язку з чим просили винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, а саме, житловим будинком №15 по вул. Шевченка в смт. В.Бичків Рахівського району Закарпатської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог, і задоволення позову. Представник позивача [PERSON], [PERSON] надіслав заяву, в якій просить розгляд справи провести без його та позивачки участі в судовому засіданні, підтримує позовні вимоги, та просить їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Причини його неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, прийшов до наступного висновку. Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право. З матеріалів справи слідує, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна №60844665 від 7 червня 2016 року, позивачі, [PERSON] та [PERSON] являються власниками, кожний в 1/2 частині житлового будинку №15, розташованого по вул. Шевченка смт. В.Бичків Рахівського району Закарпатської області. Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку № 15, розташованого по вул. Шевченка в смт. В.Бичків Рахівського району Закарпатської області зареєстрований відповідач [PERSON], при цьому останній фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, а проживає [INFO]. Вказана обставина стверджена актом обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача, складеним депутатом Діловецької сільської ради [PERSON]. Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку, доказів про вселення його у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено. При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самовправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачами, [PERSON], [PERSON] право власності, розпорядження нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позов з наведених підстав слід задовольнити. Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачами не ставилося.

Outcome: approved