Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним кредитний договір, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] від 26.01.2008 року. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у січні 2008 року [PERSON] , перебуваючи в квартирі позивачки [ADDRESS] , викрала паспорт громадянки України на ім?я [PERSON] . В цей же день, [PERSON] , використовуючи паспорт [PERSON] , оформила від імені останньої споживчий кредит у представника ПАТ КБ "ПриватБанк" на суму 5575,00 гривень, для придбання телевізора марки "LG". При цьому, в кредитному договорі № NKXRRX13060024 від 26.01.2008 року [PERSON] підробила підпис [PERSON] , незаконно отримавши кредит від імені позивачки. Зазначала, що банк порушує її права, оскільки продовжує нараховувати їй відсотки за користування кредитом, а також штрафні санкції, постійно телефонують представники банку та погрожують накладенням стягнення на її майно. Крім того, в рахунок заборгованості за кредитним договором, банк знімає пенсійні кошти з карткових рахунків, відкритих на ім?я позивачки. Позивач, посилаючись на те, що кредитний договір не підписувала та грошових коштів не отримувала, просила позов задовольнити. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.10.2018 відкрито провадження по справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.01.2019 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Рехлецький Р.В. до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не з?явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належний чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву не надали. Третя особа до судового засідання не з?явилася, про час та дату розгляду справи повідомлена належний чином, причини неявки суду не повідомила. Судом ухвалено про заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та матеріали кримінальної справи Ленінського районного суду м. Миколаєва № 1-31/2010 р., суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносин. 26.01.2008 року, близько 11.00 години, [PERSON] , перебуваючи в квартирі позивачки [ADDRESS] , вкрала паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий 19.03.2002 року Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області на ім?я [PERSON] 26.01.2008 року, приблизно в обідній час, [PERSON] , бажаючи отримати споживчий кредит для придбання побутової техніки, видала себе за [PERSON] і користуючись її паспортом, прийшла для цієї мети в магазин "Target", розташований по вул. Лазурній, 17 в м. Миколаєві. Знаходячись в магазині, [PERSON] звернулась з проханням оформити їй споживчий кредит на придбання телевізора до представника Миколаївського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", який працював в приміщенні магазину. При цьому з метою обману вказаного представника, [PERSON] видала себе за [PERSON] , і для оформлення кредитного договору представила раніше вкрадений паспорт на ім`я [PERSON] . В результаті шахрайський дій [PERSON] . Миколаївським РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" на ім`я [PERSON] був виданий споживчий кредит в сумі 5575,00 гривень для придбання телевізора марки "LG". Продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном обманним шляхом і видаючи себе за [PERSON] , [PERSON] в той же день отримала в магазині "Target" придбаний з використанням банківського кредиту телевізор вказаної марки, а на наступний день продала його за грошові кошти в сумі 3000,00 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд. При цьому, не повідомила [PERSON] про оформлення кредиту на її ім`я, платежі по кредиту не здійснювала і гроші банку не повернула, чим спричинила матеріальні збитки. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2010 року, справа № 1-31/2010 р. [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, та призначено їй покарання, а також стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" спричинені банку матеріальні збитки в розмірі 5575,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно,виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України ,встановлений вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів кримінальної справи № 1-31/2010, а також зі змісту вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2010 року, ухваленого по цій же справі вбачається, що кредитний договір № NKXRRX13060024 від 26.01.2008 року [PERSON] не підписувала, кредитні кошти позивачкою не отримувались. Кредитний договір був оформлений [PERSON] шляхом підробки підпису від імені [PERSON] та з використанням паспорту останньої. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2010 року, по справі № 1-31/2010, сума виданого кредиту була стягнута з [PERSON] на користь банку. Враховуючи викладене вище, посилання позивача щодо відсутності її вільного волевиявлення при укладанні оспорюваного кредитного договору, здійснення підробки її підпису на договорі, що є підставою визнання недійсності правочину, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Outcome: approved