Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» 2500 грн.. а також витрати повязані з оплатою юридичних послуг. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 02.03.1998 року встановлено первинно 50 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню, третя група інвалідності, з наступною датою переогляду 01.03.1999 року. За висновком МСЕК від 07.02.2001 року встановлено 50 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить постійний біль в шийно-грудному відділі хребта, у плечовій зоні, біль у суглобах, терпкість пальців рук, судоми мязів ніг, головний біль. Вказав, що покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. Представник відповідача ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства, відсутній висновок про завдання позивачу моральної шкоди. Позивач був попереджений про шкідливі фактори виробництва при прийомі на роботу, належним чином забезпечувався необхідними індивідуальними засобами захисту. Оскільки працівник є застрахованою особою, відповідно до Закону обов`язок відшкодування шкоди покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] з 25 вересня 1963 року до 13.07.1998 року працював на підземних робітничих професіях на шахті «Більшовик» , « Октябрьська» Публічного акціонерного товариства " КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ " (трудова книжка, а.с.9-11). Висновком МСЕК від 02.03.1998 року встановлено первинно 50 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню, третя група інвалідності, з наступною датою переогляду 01.03.1999 року. За висновком МСЕК від 07.02.2001 року встановлено 50 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню, безстроково., третя група інвалідності. ( а.с. 13-18). За виявленим професійним захворюванням складено акт від 03.02.1998 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до акту позивач виконував роботи в умовах впливу шкідливих факторів (а.с.12). Відповідно до Закону України "Про «Охорону Праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. У зв'язку зі наявністю вказаного вище професійного захворювання позивач [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історій хвороби та епікризів. Тобто, позивачу [PERSON] вперше встановлено 50 % втрати працездатності - 02.03.1998 року у зв'язку з професійним захворюванням. Отже, право на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, у позивача виникло 08.10.1998 року, коли висновком МСЕК йому вперше встановлено 80% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. Пунктом 4.1 Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникають з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи. Так, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинний на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент подання позову чи розгляду справи в суді. В даному випадку, станом на 1998 рік, спірні правовідносини були врегульовані Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, затвердженими постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року. Згідно із п.1 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків" затверджених постановою КМУ № 492 від 23.06.1993 року, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного виливу небезпечних або шкідливих умов праці. На час встановлення позивачу втрати працездатності діяла спеціальна норма - ч.2 п.11 зазначених вище Правил, із врахуванням змін і доповнень внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1100 від 03.10.1997 року, відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 р. N 762/96 "Про грошову реформу в Україні" неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на жовтень 1998 року становив 17 гривень. Відтак, максимальний розмір моральної шкоди за ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків за висновком МСЕК від 08 жовтня 1998 року буде становити 2550 гривень з розрахунку 17 х 150 = 2550 гривень. Що стосується посилань відповідача на недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди, суд вважає такі безпідставними, а відтак і такими, що не заслуговують на увагу, з наступних міркувань. Матеріалами справи доведено, що умовами праці на підприємстві відповідача, позивачу була завдана шкода здоров'ю і останній, відповідно, має право на отримання компенсації моральної шкоди. Моральна шкода позивача полягає в моральних стражданнях у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням, інвалідністю, істотністю вимушених змін у життєвих стосунках позивача, ушкодження здоров'я завдає йому фізичні та моральні страждання і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, безпідставні і не ґрунтуються на законі, оскільки сам факт ушкодження здоров'я свідчить про заподіяння моральної шкоди. Проте, позивач просить стягнути 2 500 грн., суд вважає, що позов підлягає задоволенню в межах позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. ст. 82, 88 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація\~;виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження витрат надано квитанцію № 96 від 17.11.2016 року 600 грн. по оплаті [PERSON] адвокату [PERSON] за складання позовної заяви, витрачено 3 год. 50 хв.(а.с. 4). З урахуванням наведеного, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 600 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 551 грн. 20 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн.

Outcome: approved