Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

В грудні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму втрат від інфляції за період з 01.05.2014 р. по 01.09.2016 р. у розмірі 25 965,13 грн. та суму за невиконання зобов'язання 3% річних за період з 01.05.2014 р. по 01.09.2016 р. у розмірі 1 033,88 грн. Позов мотивний тим, що 06.05.2014 р. приблизно о 11.40 год. у м.Львові з вини водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON] На момент скоєння ДТП автомобіль [PERSON] був застрахований в ПрАТ «УПСК». Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.04.2016 р., залишеним без змін апеляційним судом 03.08.2016 р., зі страхової компанії на користь [PERSON] стягнута матеріальна шкода в розмірі 14 769,7 грн., яка була виплачена відповідачем лише в вересні 2016 р. Стверджує, що зобов'язання по виплаті позивачу страхового відшкодування відповідачем мало бути виконаним в травні, а тому на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та 3% річних за порушення виконання зобов'язання. На підставі протоколу потворного автоматичного розподілу від 28.11.2017 р. вищевказана справа передана в провадження судді Ларіонової Н.М. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, через канцелярію суду подав письмові заперечення, які обґрунтовані тим, що на вимоги позивача не розповсюджується ст.625 ЦК України, а твердження позивача про виплату страхового відшкодування в травні 2014 р. не відповідають вимогам до ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. 06.05.2014 р. приблизно о 11.40 год. у м.Львові з вини водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON] Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.04.2016 р. (справа № 465/8497/14-ц), залишеним без змін Апеляційним судом Львівської області ухвалою від 03.08.2016 р., на користь [PERSON] стягнуто: з ПрАТ «УПСК» - матеріальна шкода в розмірі 14 769,7 грн., з [PERSON] - моральна шкода в розмірі 5 000,0 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "CHEVROLET AVEO", реєстраційний номер [NUMBER], в порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язок страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7097133 від 11.02.2014 року. Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішення суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дані обставини встановлені вищевказаним судовим рішенням та не оспорюються сторонами. За матеріалами справи сторони по справі підтвердили, що вищевказане рішення виконане відповідачем 15.09.2016 р., і сума в розмірі 14 769,7 грн. перерахована позивачу платіжним дорученням. Спір між сторонами у даному провадженні виник з приводу того, що позивач вважає, що має право на отримання виплат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, в зв'язку з порушенням строку виплати страхового відшкодування, як зазначає позивач за період з 01.05.2014 р. по 01.09.2016 р. Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних застосовується до неналежного виконання саме грошових зобов'язань для захисту кредитора від знецінення грошових коштів. Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Сторона відповідача в своїх запереченнях підтверджує, що заяву на виплату страхового відшкодування Страховик отримав 04.06.2014 р. Згідно з п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк виплати страхового відшкодування складає не більше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. В зв'язку з чим, строк виплати страхового відшкодування в добровільному порядку для відповідача був до 04.09.2014 р. А відтак, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.05.2014 р., при тому, що ДТП мало місце лише 06.05.2014 р., по 03.09.2014 р. не засновані на законі та суперечать фактичним обставинам справи. В зв'язку з чим, суд погоджується із запереченнями відповідача в цій частині. Перевіряючи вимоги позивача про стягнення сум на підставі ст.625 ч.2 ЦК України, суд виходить з такого. Згідно приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятим відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (пункт 2.1 статті 2). Приписами ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Відповідач не зазначає про те, що виплата страхового відшкодування позивачу припинялась до розгляду цивільної справи № 465/8497/14-ц. Стаття 625 ЦК України, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При розгляді справ про передбачену даною статтею відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. За правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-1003цс16 визначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів та цивільно-правової відповідальності водія є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, грошове зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування виникло між сторонами з цивільно-правової відповідальності водія [PERSON], цивільно-правова відповідальность якого була застрахована ПрАТ «УПСК», наявність винесеного судового рішення не припинило зобов'язання між сторонами, а тому у цих правовідносинах суду слід застосовувати ст. 625 ЦК України в разі порушення страховиком своїх зобов'язань. Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача про те,що до правовідносин сторін слід застосувати лише спеціальний Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки даним Законом встановлений інший порядок відповідальності за порушення строків виплати страхового відшкодування лише щодо пені, а саме: за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (стаття 36.5). Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судовим рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.04.2016 р. встановлено, що ПрАТ «УПКС» не в повній мірі було виконане зобов'язання щодо виплати [PERSON] суми страхового відшкодування, внаслідок чого останній звертався до суду за захистом свого порушеного права та в зв'зку з чим судом достягнута сума різниці в розмірі 14 769,7 грн. між сумою матеріального збитку (33 127,63 грн.) та виплаченою на його відшкодування суми (18 357,93 грн.). А відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушений строк виплати страхового відшкодування. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення сум на підставі ст.625 ч.2 ЦК України. Вирішуючи питання про розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд приходить до висновку про те, що цей період є з 04.09.2014 р. по 15.09.2016 р. та становить: інфляційні втрати - 9 699,69 грн. (14 769,7(сума боргу) х 1,657(сукупний індекс інфляції за період) = 24 469,39(сума боргу з врахуванням індексу інфляції) - 14 769,7(сума боргу); 3% - 901,96 грн. (за 743 днів прострочення), а загалом - 10 601,65 грн. А відтак, суд приймає до уваги розрахунок за цей період, наданий відповідачем, оскільки він є правильним та віддповідає вимогам закону та обставинам справи. На основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають засновані на законі, є обґрунтованими знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, але з ворахуванням періоду, за який підлягає стягненню сума, підлягають частковму задоволенню. Відповідно до ст.142 ЦПК України підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 551,2 грн. На підставі викладеного, ст.625 ч.2 ЦК України, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",

Outcome: partial