Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

У березні 20016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, в обґрунтування якого вказав, що 08 грудня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» підписаний договір фінансового лізингу № 002941, предметом якого є транспортний засіб\~трактор марки/моделі «Беларус 892», тип КПП, механіка, обєм двигуна 4,75, дизель, привід 4х4. Ціна вказана 20\~238,10 доларів США. На підставі виставленого відповідачем рахунку згідно з квитанцією від 08 грудня 2015 року позивачем на рахунок відповідача сплачено суму 51 000 грн. Вказаний договір позивач вважає таким, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема, між сторонами не узгоджено та не підписано Додаток № 3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами»; договір не містить істотних умов щодо детальних особливостей предмету лізингу (рік випуску автомобіля, колір або інші індивідуальні ознаки), що визнані істотними договором та законом; на порушення\~ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~договір містить несправедливі умови. Тому у відповідності до вимог ст.ст. 215-216 ЦК України\~позивач просив визнати цей договір недійсним та застосувати наслідки недійсного правочину, стягнувши з відповідача всі отримані від [PERSON] на виконання цього договору грошові кошти у сумі 51000 грн. як безпідставно набуті. Позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, та просить його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. У відповідності до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 08.12.2015р. між ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 002941, предметом якого є транспортний засіб трактор марки/моделі «Беларус 892», тип КПП, механіка, обєм двигуна 4,75, дизель, привід 4х4. Специфікація предмета лізингу була самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам (п. 1.1 договору). Згідно з п. 1.3 договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Пунктом 8.2 договору передбачено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 20\~238,10 доларів США, що є гривневим еквівалентом суми 510\~000,00 грн. (з ПДВ). Згідно з п. 8.1 договору, всі платежі підлягають сплаті в українських гривнях. Згідно пункту 1.7 договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу, авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу суму 51\~000,00 грн., що підтверджується квитанцією «IdeaBank» № 5 від 08.12.2015 року. Згідно з п. 9.7 договору вказані грошові кошти були зараховані відповідачем як адміністративний платіж. Пунктом 12.1 договору передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Не отримавши предмету лізингу після здійснення вищезазначених платежів за договором, [PERSON] звернувся 09.12.2015р. та 15.12.2015р. до відповідача із заявами про розірвання договору фінансового лізингу № 002941 від 08.12.2015 року. Листом від 13.01.2016р. відповідач повідомив позивача про те, що сплачена ним сума в розмірі 51\~000,00 грн. за умовами договору відноситься до адміністративного платіжа. Вказаний адміністративний платіж відповідно до ст. 12 п. 12.1 Договору поверненню не підлягає. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг". Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.\~\~\~\~ Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 08 грудня 2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, судом встановлено, що, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Також, слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що за своєю правовою природою оспорюваний позивачем договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).\~\~ З наданої копії договору фінансового лізингу від 08 грудня 2015 року, укладеного між фізичною особою [PERSON] та ТОВ "ЛК"ВАШ АВТО", видно, що він не був нотаріально посвідчений, а тому в силу ст. 220 ЦПК України є нікчемним. В такому разі за відсутності зустрічної вимоги лізингодавця про визнання такого договору дійсним та зважаючи на невідповідність його умов ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», що виключає можливість визнання його дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, не мають правового значення ті обставини, що сторони частково виконали його умови та за ініціативою позивача прийняли рішення про його розірвання. Але ці дії сторін є лише підставою для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Разом з тим, враховуючи, що в спеціальному законі «Про фінансовий лізинг», яким врегульовано правовідносини між сторонами, не передбачено прямої вказівки на нікчемність договору фінансового лізингу у випадку недотримання вимоги про його нотаріальне посвідчення, а його нікчемність встановлюється через аналіз норм цивільного кодексу, за яким на правовідносини між сторонами одночасно розповсюджується параграф 5 глави 58 цивільного кодексу щодо найма (оренди) транспортного засобу, а також враховуючи, що оспорюваний договір одночасно не відповідає положенням ст.. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсним цього договору є такою, що підлягає задоволенню.\~\~\~\~ Отже, зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що наявні всі підстави для визнання недійсним осопорюваного договору фінансового лізингу № 002941 від 08.12.2015р. Позивач просив одночасно застосувати наслідки недійсного правочину, передбачені\~ст.. 216 ЦК України, стягнувши на його користь всі сплачені за недійсним договором платежі у розмірі 51\~000,00 грн. Вказана вимога є також законною і обґрунтованою, а сума відповідає наданим платіжним документам, а також не оспорена відповідачем. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, судом встановлено, що позивач, подавши позов 03.03.2016р. до суду не сплатив судового збору за його подачу, хоча з п. 7\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~в редакції від 26.09.2015р. було виключено пільги зі сплати судового збору споживачам, які звертаються за захистом своїх прав.\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 4 ч. 2 п.п. 1 Закону України «Про судовий збір»\~в редакції від 26.09.2015р. на момент подання позову до суду першої інстанції судовий збір за вимогами майнового характеру становив 1 % від ціни позову, але не менше 0,4 розміру (551,20 грн.) мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Ціна позову майнового характеру в дану випадку становить 51 000 грн., тому судовий збір становитиме 551,20 грн., а за вимоги немайнового характеру\~у розмірі 0,4 розміру мінімальної зарплати, що становить також 551,20 грн. Отже, позивачу [PERSON] слід було сплатити судовий збір за вимоги немайнового характеру у сумі 551,20 грн., та за вимоги майнового характеру\~551,20 грн., а всього\~1102,40 грн.\~, але останній звільнений від сплати судового збору, тому всі судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в загальній сумі 1102,40 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.\~215, 216, 806, 807, 808 ЦК України, та

Outcome: approved