Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 03 січня 2017 року в сумі 33600 грн., 3% річних від простроченої заборгованості за період з 04 вересня 2017 року по 05 жовтня 2017 року в сумі 101,92 грн. та за період з 06 жовтня 2017 року в сумі 190,55 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості за період з 04 вересня 2017 року по 05 жовтня 2017 року у сумі 800 грн. та за період з 06 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року у сумі 709,23 грн., а всього просить стягнути грошових коштів на загальну суму 35 401,70 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 03 січня 2017 року сторони уклади договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 40 000 грн. з умовою їх повернення до 03 вересня 2017 року. Відповідач по закінченню зазначеного строку борг повернув частково, а саме 05 жовтня 2017 року частково повернув борг в сумі 6400 грн. А тому вважає, що на підставі вимог ст.. 625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. 15 січня 2018 року суд ухвалив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Із запереченням проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзивом на позов відповідач до суду не звертався, хоча копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками він отримав 17 січня 2018 року, про що свідчить розписка (а.с.16), А тому суд приходить до висновку, про можливість судового розгляду за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 03 січня 2017 року [PERSON] взяв у [PERSON] кошти у сумі 40 000грн. та зобов'язався їх повернути до 03 вересня 2017 року. (а.с.6) Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з копії розписки від 03 січня 2017 року сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові [PERSON] в строк до 03 вересня 2017 року. Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Як посилається позивач в позовній заяві, що відповідач 05 жовтня 2017 року борг повернув частково, зокрема, переказав 6400 грн. на рахунок позивача. Іншу частину боргу на даний час на повернув. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з договору позики, що підтверджується розпискою та вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу в сумах 33600, відповідно до наданої ним розписки з врахуванням повернутої частини боргу. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369 цс15). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за договором позики, укладеного 03 січня 2017 року у сумі 33 600 підлягають задоволенню. Також, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідача на користь відповідача інфляційних витрат та 3% річних. Водночас, суд не погоджується з встановленими позивачем періодами стягнення вищевказаних виплат. Так, позивач просить стягнути інфляційних витрати та 3% річних за період з 04 вересня 2017 року по 05 жовтня 2017 року та за період з 06 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року. Проте, одночасно вказує, що відповідач 05 жовтня 2017 року повернув частину боргу. Тобто правильними періодами нарахування інфляційних виплати та 3% річних буде з 04 вересня 2017 року по 04 жовтня 2017 року та за період з 05 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 року № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 року № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга". При підрахунку грошових коштів з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості за період з 04 вересня 2017 року по 04 жовтня 2017 року інфляційне збільшення суми боргу буде становити 800 грн. та за період з 05 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року - 709,23 грн., який розраховується за формулою: сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою: ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості; ?Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою: С. інфл. = С х ІІср., де С - сума боргу; ІІср.- сукупний індекс інфляції; ?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою: С заг. = С + С інфл., де С - сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу, тобто в розмірі позовних вимог. При підрахунку 3% річних від простроченої заборгованості за період з 04 вересня 2017 року по 04 жовтня 2017 року сума вказаних процентів за договором складатиме 101,92 грн. та за період з 05 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року у сумі 196,08 грн. Разом з тим, враховуючи вимоги ч.1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу , в межах заявлених позовних вимог, а позивач просить стягнути 3% річних від простроченої заборгованості за період за період з 05 жовтня 2017 року по 14 грудня 2017 року в сумі 190,55 грн., які і слід стягнути з відповідача. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial