Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яке належало її чоловіку [PERSON] , померлому [INFO] . На вищезгадане спадкове майно відкрилась спадщина. Чоловік за життя не розпорядився своїм майном, заповіту не склав. У встановленому законом порядку позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка, так як на момент смерті проживала разом з ним. Зараз позивач вирішила отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого чоловіка. Для вирішення даного питання звернулася до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Гайдук С.В., але приватний нотаріус відмовився видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з надвірними в [ADDRESS] на підставі того, що вищезгадане майно відноситься до колгоспного двору. За таких обставин позивач звернулася з даним позовом до суду. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку та господарських будівель, належить до типу колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 25.04.1989 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Холминської селищної ради народних депутатів № 14 від 23.04.1989 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області від 09.06.2020 року [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області від 09.06.2020 року № 536 у зв`язку з упорядкуванням нумерації житловий будинок по [ADDRESS] на [ADDRESS] . [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Холминської селищної ради видано свідоцтво про смерть від 06.04.2020 року серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за № 32. Родинні зв`язки позивачки та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28.104 року, виданим Холминським бюро РАЦС Чернігівської області. На вищезгадане спадкове майно відкрилась спадщина. Чоловік позивачки за життя не розпорядився своїм майном, заповіту не склав. У встановленому законом порядку позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка, так як на момент смерті проживала разом з ним. Зараз позивач вирішила отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого чоловіка. Для вирішення даного питання звернулася до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Гайдук С.В., але приватний нотаріус відмовився видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з надвірними в [ADDRESS] на підставі того, що вищезгадане майно відноситься до колгоспного двору що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин позивач звернулася з даним позовом до суду. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно ст. 120 ЦК УРСР, колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України "Про власність". Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспного двору». Дане положення регулювалося відповідними положенням ЦК Української РСР, які були виключені у 1993 році (Закон від 16.12.1993 року № 3718-ХІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 18.01.1994 року). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420,40 грн. згідно квитанції №0.0.1895540273. 1 від 06.11.2020. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved