Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк " звернулося до суду з позовом, в якому після уточнення просить стягнути з відповідача 11987 грн. 91 коп. заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 30 березня 2006 року між банком та відповідачем був укладений договір №DNH4КР23670206 про надання останньому кредиту в розмірі 869,70 грн. зі сплатою 25,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач погодився з тим, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає договір між банком та ним. Відповідно до умов договору щомісяця відповідач повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов. Банк умови договору виконав, надав відповідачеві кредит. Однак останній належним чином умови договору не виконував. 24 квітня 2009 року Конотопський міськрайонний суд видав судовий наказ про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 25 березня 2009 року, в сумі 4427,14 грн. На даний момент заборгованість не погашена, тому до її повної сплати нараховуються проценти та пеня, за період з 26 березня 2009 року по 14 березня 2014 року розмір нарахованих відсотків становить 3157,01 грн., пені - 8830,90 грн., загальний розмір боргу складає 11987,91 грн. У зв"язку з тим, що 24 квітня 2009 року був виданий вищевказаний судовий наказ, банком не пропущений строк звернення до суду, відтоді почався перебіг позовної давності. Також просять стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача: ПАТ КБ "ПриватБанк" Манзір О.Б. позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти уточненого позову заперечує, оскільки позивач заявив вимоги про стягнення дуже великої суми заборгованості, просить з урахуванням скрутного матеріального становища, наявності на утриманні неповнолітньої дитини, як можна більше зменшити розмір пені. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Із заяви № DNН4КР23670206 від 30 березня 2006 року до ЗАТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, виразив свою згоду, що ця заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. В заяві також вказано, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 869,70 грн. на строк 12 місяців по 30 березня 2007 року включно зі сплатою 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період з 21 по 28 число кожного місяця в розмірі 82,84 грн. (щомісячний платіж) (а.с.6). В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобов"язався погашати кредит у порядку та строки, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви (п.3.2.2,3.2.3,4.1,4.2), повністю повернути кредит до дати, зазначеної в заяві, при непогашенні кредиту в строки, зазначені в заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою (п.3.2.9). При порушенні позичальником будь-якого із зобов"язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов"язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу (а.с.7-10). З статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" видно, що він є правонаступником всіх прав та зобов"язань ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.14). Статями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час, ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається з кредитного договору № DNН4КР23670206, який був укладений між сторонами 30 березня 2006 року, відповідач зазначив, що він ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с. 6). Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт») сторони домовилися, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором встановлюються тривалістю у 5 років (а.с. 10) Частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судовим наказом від 24 квітня 2009 року, виданим Конотопським міськрайонним судом, з відповідача на користь позивача стягнуто 4427 грн. 14 коп. заборгованості (в тому числі 1665,14 грн. - заборгованість за процентами, 1205,29 грн. - пеня), що виникла станом на 25 березня 2009 року, саме за спірним договором, що видно з заяви банку про видачу судового наказу, доданого до неї договору, розрахунку заборгованості (а.с.55-59). Даний наказ був вручений [PERSON] 11 травня 2009 року (а.с.60), заяву про скасування судового наказу відповідач не подавав. Згідно розрахунку ПАТ КБ "Приватбанк" за період з 26 березня 2009 року (після видачі судового наказу) по 14 березня 2014 року [PERSON] має заборгованість за процентами - 3157,01 грн. (4822,15 грн. - 1665,14 грн.), пеня - 8830,90 грн. (10036,19 грн. - 1205,29 грн.), загальна сума - 11987,91 грн. (а.с.61-63,40). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що початок позовної давності слід рахувати з 24 квітня 2009 року, при цьому, як вже відмічалось вище, сторони встановили позовну давність тривалістю 5 років. Позивач звернувся до суду з даним позовом 27 березня 2014 року, тобто в межах позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Однак згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" від 30 березня 2012 року № 5 зазначено, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов"язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов"язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов"язання. Положення ст. 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивачем всупереч вимогам ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України не надані докази щодо заподіяння відповідачем збитків, наявності негативних наслідків, враховуючи також матеріальне становище відповідача (а.с. 66,67), те, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітня дитина (а.с.61), у зв"язку з чим відповідач просить зменшити пеню, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 1000 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 4157,01 грн. (3157,01 грн. (проценти) + 1000 грн. (пеня)) і судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог в розмірі 84,47 грн. (4157,01 х 243,60 : 11987,91).

Outcome: partial