Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

17.04.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом та просив виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі відмовляються добровільно виселитись з вищезгаданої квартири, на яку відповідно до рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року було звернуто стягнення, як на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили. Представник третьої особи Служби у справах дітей Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №K3D0GK15006617, згідно умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 85240.00 доларів США строком до 18.09.2027 pоку, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.6-8). Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON], 18.09.2007 року уклали договір іпотеки № K3D0GK15006617, згідно умов якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 39.90, житловою площею 25.50 кв.м, яка розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-11). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18.09.2007 року в розмірі 993 254. 05 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки- квартиру загальною площею 39,90 м.І, житловою площею 25,50 м.І, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено [PERSON] з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS](а.с.12-14). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2012 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2012 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2012 року було залишено без змін. Як вбачається з пояснень представника позивача рішення суду від 22.06.2011 року на час розгляду даної справи не виконане. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: - договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; - договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З довідки форми №3 від 08.07.2014 року вбачається, що у спірній квартирі крім [PERSON] - як власника, зареєстровані також [PERSON]-, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] (а.с.80). Отже, неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS], при власникові квартири [PERSON] Також вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані після укладення Іпотечного договору № K3D0GK15006617 від 18.09.2007 року, тобто без згоди та дозволу позивача. Також встановлено, що відповідного договору найму (оренди) чи дозволу на вселення та проживання відповідачів у спірній квартирі, в порядку передбачено ст. 40 Закону України « Про іпотеку», позивачем надано не було. З огляду на те, що рішенням суду від 22.06.2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки та виселено [PERSON] зі спірної квартири, всі мешканці даної квартири, тобто відповідачі по справі зобов'язані звільнити дану квартиру за вимогою позивача. Відповідно п. 43 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року передбачено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. 29.09.2013 року позивач направив рекомендований лист відповідачам з вимогою про виселення зі спірної квартири в добровільному порядку. Згідно даних сайту httр://services.ukrposhta.com - "відправлення за номером 4994509703981 вручене адресату (одержувачу) особисто 18.10.2013 року» (а.с.15-19). Крім того, з часу відкриття провадження у справі та розгляду справи в суді сплинуло більше місяця. Відповідачі ознайомлені з вимогою позивача, проте спірну квартиру в добровільному порядку не звільнили. З огляду на викладене, вимоги позивача про виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з квартири [ADDRESS], є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 81,20 грн. з кожного.

Outcome: approved