Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

14.02.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, посилаючись на те, що він відповідач є батьком [PERSON] , 2015 року народження. В позові зазначила, що з 2009 року вона та відповідач мали відносини без реєстрації шлюбу. [INFO] року від цих стосунків у них народилась донька - [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини у графі «Батько», зі слів позивачки було зазначено ім`я та по батькові реального батька дитини - [PERSON] . Відповідач завжди визнавав, що [PERSON] є його донькою. Позивач стверджує, що наразі з батьком дитини вона не спілкується, матеріально він дитину не утримує, не сплачує аліменти, у вихованні дитини участі не приймає. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] , 2015 року народження, внести зміни до актового запису, про народження дитини та стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 21.03.2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г. , призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання відповідач не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про розгляд справи сповіщений у встановленому порядку. Ухвалою судді від 15.05.2019 року справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Малолітня [PERSON] , допита судом у відповідності до ст. 171 СК України, суду пояснила, що вважає батьком [PERSON] , з яким підтримує стосунки, спільно відпочивала, мешкала та проводила час, просить заяву матері задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про розгляд справи сповіщений у встановленому порядку шляхом надання оголошення на сайт «Судова влада». Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до п. 5 вищезазначеного Пленуму, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 2009 року по 2019 рік позивачка [PERSON] мала відносини з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків, у 2014 році позивачка завагітніла та [INFO] народила спільну доньку [PERSON] . В актовому записі про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька записані згідно заяви матері, у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України. Як вбачається з витягу та свідоцтва про народження дитини, батьком дитини записано - [PERSON] . В подальшому відповідач піклувався про доньку та проводив вільний час з позивачкою та дитиною, самостійно відвозив та забирав доньку на власному автомобілі до дитячого садка, їздив з нею в парк на прогулянку, торгівельні, розважальні комплекси, в цирк, на мультфільми, тощо. В подальшому, в період часу з травня 2018 року по січень 2019 року позивач з відповідачем та спільною донькою жили разом в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проводили час, виїжджали на відпочинок за кордон, здійснювали спільні покупки, тобто перебували фактичних шлюбних. У січні 2019 року позивачці стало відомо, що відповідач був одруженим, після цього [PERSON] повідомив, що повертається до своєї дружини, сторони припинили спільне проживання та спілкування, поставив під сумнів факт народження дитини від нього у зв`язку з чим повідомив, що будь-якого утримання дитини з його боку не буде. Донька проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні, батько - [PERSON] участі у вихованні та забезпеченні доньки не приймає. В підтвердження фактичних шлюбних відносин як до народження так і безпосередньою після народження дитини позивачем надані наступні докази: фотографії на яких [PERSON] разом з донькою [PERSON] в різні пори року, в різних місцях - 17 фото; фотографії на яких сторони разом, відпочивають; листування з матір`ю відповідача - [PERSON] , відмітки в паспорті [PERSON] та паспорті доньки, які у порівнянні з паспортом відповідача підтверджують факт спільного перетину кордон час, а відтак і факт сімейних відносин; дозвіл з Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 2І Запорізької області на те, аби відповідач на правах батька міг забрати доньку з дитячого садочку. Згідно п.п.18 п.1 Розділу III Правил державної реєстрації гостів цивільної Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батьків дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім`я та по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 СК України додаток 4). Графи актового за народження "Дата народження", "Місце проживання" в розділі "Відомості про цьому випадку не заповнюються. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Оскільки суд вважає доведеним встановлення факту батьківства [PERSON] щодо його дочки [PERSON] , [INFO] , то відповідно до ст. 134 СК України необхідно внести зміни до актового запису про народження позивачки щодо батьківства. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст.182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Вдповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання батьківства та стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, і при визначені їх розміру суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, їх дитини (доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку або наявності захворювань суду надано не було), а тому вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.02.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з вищенаведеного, на підставі ст.ст. 53, 55 КпШС , ст. ст.128, 134, 135, 183 ч.1, 181 ч.3, 191 ч.1, СК України, ст.ст. 3, 4, 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану",

Outcome: approved