Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON] з позовом, який був неодноразово уточнений в процесі судового розгляду, з вимогою до відповідача [PERSON] щодо: - встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період 17.07.2003 р. по 30.09.2003 р.; - визнання спільним сумісним майном подружжя наступного майна: ? частини [ADDRESS], спальне ліжко, матрац, тумба під телевізором, тумба в коридорі 2 шт., полиці в коридорі, кухонні меблі, джакузі, душова кабіна з масажером, тумба у ванній кімнаті, електроплита та піч, витяжка, мікрохвильова піч, холодильник двокамерний, посудомийна машина, знищувач сміття, система фільтрації води, пральна машина автомат, шафа-купе у вітальні, шафа-купе в кімнаті, лавка з навісом та гойдалкою на терасі, квіти кімнатні, полиця для квитів 1 шт., набір каструль з 7 предметів, журнальний столик, домофон, полиці на кухні 2 шт., полиці в великій кімнаті 2 шт., світильники на кухні, у ванній кімнаті, коридорі, спальні, разом 10 шт., французькі натяжні стелі у спальні, ванній кімнаті 2 шт. - визнання за позивачем права власності на ? частину [ADDRESS] (далі по тексту спірна квартира); - виділити позивачу: спальне ліжко, матрац, холодильник двокамерний, посудомийна машина, електроплита та піч, витяжка, полиці на кухні 2 шт., душова кабіна з масажером, тумба у ванній кімнаті, тумба під телевізором, тумба в коридорі 1 шт., шафа-купе в кімнаті, полиця для квитів 1 шт., світильники у великій кімнаті, пилосос з функцією мийки, всього на суму 47 600 грн.; - виділити відповідачу: тумба в коридорі 1 шт., кухонні меблі, джакузі, мікрохвильова піч, пральна машина автомат, шафа-купе у вітальні, лавка з навісом та гойдалкою на терасі, квіти кімнатні, набір каструль з 7 предметів, журнальний столик, домофон, французькі натяжні стелі для великої кімнати, спальні, ванної кімнаті 2 шт.; - стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3 328, 27 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7 500 грн. (а.с. 94). Свої вимоги мотивувала тим, що з 17.07.2003 р. проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 14.08.2003 відповідач продав належну йому квартиру за 106 000 грн. В цей же день, сторонами було придбано спірну квартиру, попередньо уклавши 17.07.2003 р. договір завдатку, у відповідності до якого вартість квартири складала 212 000 грн. (еквівалент 40 000 дол. США). Сторони сплатили за придбання квартири 20 000 дол. США, отриманих від продажу, належної відповідачу квартири, а залишок сплатили за рахунок кредиту. Кредитний договір було укладено на ім»я відповідача, при цьому позивач виступала поручителем, а виплата кредиту відбувалась за рахунок спільних коштів подружжя, оскільки 01.10.2003 р. сторони уклали шлюб. При цьому зазначені кошти були зароблені здебільшого позивачем, оскільки відповідач мав невеликий дохід. Таким чином, спірна квартира була спільною власністю сторін з урахуванням внеску кожної сторони, зокрема позивачу має належати ? частина квартири, відповідачу ? частини. 31.01.2007 р. сторони уклали договір дарування, у відповідності до якого відповідач подарував позивачу ? частину спірної квартири. У зв'язку з вище наведеним, вважає, що інша ? частина квартири є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана внаслідок спільної праці сторін, як сім»ї. Крім цього, посилається на те, що за час спільного проживання сторонами було придбано майно з орієнтованою вартістю 95 300 грн. З лютого 2009р. позивач не проживає в спірній квартирі та не має доступу до майна, яке в ній залишилось. При цьому відповідач не визнає за позивачем права спільної сумісної власності на зазначене майно, ухиляється від добровільного розподілу набутого у шлюбі спільного майна, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду. В судове засідання зі сторони позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак підтверджень поважності причини неявки в судове засідання суду не надано. Зокрема, в заяві сторона позивача просить розглядати справу за її відсутності в разі неможливості відкладення розгляду справи на іншу дату, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Враховуючи відсутність належних доказів поважності причини неявки сторони позивача в судове засідання та наявність заяви від останньої про можливість розгляду справи за її відсутності, про що не заперечувала сторона відповідача, враховуючи тривалий термін розгляду даної справи, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних в матеріалах справи даних за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2003 року до моменту винесення рішення суду про розірвання шлюбу - 30 червня 2012 року. 14.08.2003 р. відповідачем було придбано [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу. (а.с. 30, 70) Відповідно до п. 5 вище зазначеного договору, зазначена квартира оцінена сторонами договору в 109 299, 85 грн., з яких 54 649, 93 грн. покупець сплатив, а решту повинен сплатити 15.08.2003 р. У відповідності до договору завдатку від 17.07.2003 р. на який посилається сторона позивача, як на підтвердження вартості придбаної квартири, сторони договору, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі сторони продавця та [PERSON] зі сторони покупця, дійшли згоди про здійснення договору купівлі продажу [ADDRESS]. (а.с. 29) У відповідності до п.2,4 зазначеного договору покупець зобов"язується в строк до 18.07.2003 року провести розрахунок за покупку квартири в сумі 212 000 грн. ( що еквівалентно 40 000 дол. США), а продавець в строк до 18.07.2003 р. зобов'язуєтьсяУ відповідності до п.п. 2, 4 зазначеного договору покупець зобов'язується в строк до 18.07.2003 р. провести розрахунок за покупку квартири в сумі 212 000 грн. (що укласти договір купівлі продажу зазначеного майна. Посилаючись на зазначений договір позивач зазначає, що вартість квартири зазначена в договорі купівлі продажу квартири не відповідає дійсній, а справжня вартість майна становить 212 000 грн., як зазначено в договорі завдатку від 17.07.2003р. З зазначеним твердженням позивача, суд погодитись не може, оскільки умови договору завдатку сторонами не виконані, зокрема, договір купівлі-продажу квартири укладений сторонами не 18.07.2003 р., як передбачено п. 4 договору завдатку, а 14.08.2003 р. У зв'язку з зазначеним у суду не має підстав вважати, що зазначена в договорі завдатку вартість квартири не була змінена сторонами договору при укладанні договору купівлі-продажу від 14.08.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Колєсник С.А. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, що в порядку ч. 1 ст. 60 ЦПК України не підлягає доказуванню, 14.08.2003 р. відповідач продав належну йому [ADDRESS] за 106 000 грн. У відповідності до договору дарування від 31.01.2007 р. [PERSON] подарував [PERSON] ? частину [ADDRESS]., яка в подальшому була продана останньою у відповідності до договору купівлі-продажу від 03.07.2014 р. Щодо вимог позивача про встановлення факту проживання з відповідачем однією сім»єю в період з 17.07.2003 р. по 30.09.2003 р. суд зазначає наступне. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У відповідності до положень частин 1, 2 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Законодавцем встановлено, що "сім'я" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації. Сторона позивача в судовому засіданні не надала суду належних та допустимих доказів спільного проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу - ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільних витрат на придбання спірного майна (квартири) в період з 17.07.2003 р. по 30.09.2003 р. Суд не може взяти до уваги як належні докази свідчення свідків, так як вони є суперечливими та не містять конкретики. Зокрема, суд не може лише на підставі показів свідків встановлювати факти, які несуть за собою певні юридичні наслідки. В судовому засіданні не було встановлено, що між сторонами в період з 17.07.2003 року по 30.09.2003 р. склались усталені відносини, що притаманні подружжю. Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли до набрання чинності СК України - до 1 січня 2004 року, а саме в період з 17.07.2003 р. по 30.09.2003, а отже до зазначених відносин застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Позивачем не надано належних і допустимих доказів про її участь у набутті спірного майна, а саме [ADDRESS]. Зокрема, позивач посилається на те, що сторонами 14.08.2003 р. було взято кредит на погашення вартості спірної квартири, шляхом укладення відповідачем з ПАТ «Формум» кредитного договору, однак доказів зазначеного суду не надала. Так, з договору іпотеки від 15.10.2003 р. вбачається лише факт отримання кредитних коштів у сумі 20 500 дол. США, однак не зазначено на які цілі брались кредитні кошти. Зокрема, зазначений кредитний договір укладався відповідачем до укладення шлюбу з позивачем, а саме 14.08.2003 р. та є особистим зобов'язанням відповідача. Доказів, що зазначені кошти були витрачені на придбання спірної квартири стороною позивача не надано, як і не надано доказів сплати останньою кредитних коштів за зазначеним кредитним договором. У зв'язку з зазначеним позивачем не надано доказів спільної праці сторін, а саме доказів їх спільних або індивідуальних трудових зусиль, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спірної квартири, не надано доказів ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету в період купівлі спірної квартири. Посилання сторони позивача на те, що остання в лютому 2007 р. отримала кредит на ремонт квартири в сумі 30 000 дол. США, у зв'язку з чим збільшилась вартість квартири, що дає підстави визнати її спільною сумісною власністю подружжя, суд вважає безпідставними, оскільки відсутні докази, що отриманий позивачем кредит було отримано саме з метою ремонту спірної квартири. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи на момент отримання кредиту позивач була власником ? частини спірної квартири, у відповідності до договору дарування від 31.01.2007 р. Вимоги позивача щодо поділу майна, а саме: спальне ліжко, матрац, тумба під телевізором, тумба в коридорі 2 шт., полиці в коридорі, кухонні меблі, джакузі, душова кабіна з масажером, тумба у ванній кімнаті, електроплита та піч, витяжка, мікрохвильова піч, холодильник двокамерний, посудомийна машина, знищувач сміття, система фільтрації води, пральна машина автомат, шафа-купе у вітальні, шафа-купе в кімнаті, лавка з навісом та гойдалкою на терасі, квіти кімнатні, полиця для квитів 1 шт., набір каструль з 7 предметів, журнальний столик, домофон, полиці на кухні 2 шт., полиці в великій кімнаті 2 шт., світильники на кухні, у ванній кімнаті, коридорі, спальні, разом 10 шт., французькі натяжні стелі у спальні, ванній кімнаті 2 шт. суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки позивач не надала суду належних та допустимих доказів знаходження у спірній квартирі зазначеного майна, доказів його придбання, періоду купівлі та вартості. Так, стороною позивача не заявлялись клопотання при призначення будь-яких експертиз з метою оцінки майна та встановлення його наявності. У зв'язку з вище викладеним, тим, що доводи позивача стосовно того, що квартира була придбана відповідачем на кошти, отримані в результаті їх спільної праці, як сім»ї, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються тим, що в той самий день, коли була придбана спірна квартира, тобто 14.08.2003 року, відповідачем була продана належна йому квартира [ADDRESS], позивачем не надано доказів на підтвердження викладених нею обставин та вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed