Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, просила дозволити їй виїзд із неповнолітню дитиною - сином [PERSON], без дозволу та супроводу батька дитини, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 20серпня 1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від даного шлюбу в них народилась діти - донька [PERSON], 1995 року народження та син [PERSON] [INFO]. З 2012 року шлюбні стосунки між сторонами припинені остаточно, проживають окремо. На даний час, з метою знайомства сина з родичами, оздоровлення дитини, позивачка має намір тимчасово виїхати кордон. Відповідач згоди на виїзд дитини не надає, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду і просить дозволити їй з неповнолітнім сином виїзд за межі України, без згоди та супроводу його батька [PERSON], до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання надала заяву про розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином та своєчасно, у зв'язку з чим суд, розглядає справу за його відсутністю на підставі ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Третя особа до суду не з'явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, а тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у її відсутність, за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 20.08.1994 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 20.08.94р. (а.с. 7). За свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.04.2006 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є громадяни України - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). З довідки № 240 від 07.02.2015 року виданою директором ЖКП "Житло "Центр" вбачається, що неповнолітній [PERSON], 2006 року народження, мешкає разом із матір'ю [PERSON], за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.08.2013 року № 263/7325/13-ц, з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянина України" від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до положення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01. 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частино 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На теперішній час, з метою оздоровлення дитини та її знайомства з родичами, позивачка бажає та має можливість виїхати з дитиною за межі України, однак відповідач не надає згоди на вивезення дитини. Відповідач не скористався можливістю спростувати заявлені доводи та навести об'єктивні причини, за якими він відмовляє позивачці у наданні згоди на виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і обмежуючи права дітей та позивачки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. За таких обставин, суд з метою дотримання інтересів неповнолітньої дитини приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачені при зверненні до суду судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved