Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», приватного нотаріуса виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на початку серпня 2019 року вона дізналась про те, що щодо неї приватним виконавцем Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження № 59390576 на підставі виконавчого надпису № 12898, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 002-12412-140114, укладеним 14.01.2014 р. між нею та ПАТ «Дельта Банк», в сумі 35880,70 грн., з яких сума заборгованості за кредитним договором складає - 35230,70 грн. Крім того, з неї постановою приватного виконавця стягнуто винагороду у сумі 3588,70 грн. Позивач вважає дії відповідачів такими, що порушують вимоги діючого законодавства. По-перше, боргові зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» є непідтвердженими і строки їх виконання закінчились. По-друге умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявного боргу та його розміру, а у разі наявності фінансових претензій у ТОВ «Росвен Інвест Україна», останнє повинно направити вищезазначені претензії на адресу позивача, після чого, в разі ігнорування позивачем цих претензій, стягувач повинен звернутися до нотаріуса. Позивач вважає, що нотаріусом порушені приписи п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5, оскільки жодних письмових вимог на адресу позивача від ТОВ «Росвен Інвест Україна» не надходило, а при таких обставинах, приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень. Тому позивачка й звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис № 12898, виданий 31.05.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в розмірі 35230,70 грн. таким, що не підлягає виконанню. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі відзивів на позовну заяву не надали, повідомлялися про розгляд справи належним чином, завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення. Від відповідача - приватного нотаріуса Хари Н.С. надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Дослідивши матеріали справи суд встановив. З копії постанови у виконавчому провадженні № 59390576 від 09.07.2019 р. (а.с.7-9), що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. при примусовому виконанні виконавчого напису № 12898 від 31.05.2019 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., звернено стягнення на доходи [PERSON] , [INFO] , що отримує дохід у КУ «Територіальне медичне об`єднання м. Лисичанськ», Управлінні ПФУ в м. Лисичанськ Луганської області. Стягнення звернено за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 р., укладеного [PERSON] із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест груп» на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 31/К, укладеного 06.10.2017 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна». Строк платежу за кредитним договором договором № 002-12412-140114 настав, стягнення заборгованості проводиться за період з 26.01.2018 по 30.05.2019 р. Сума заборгованості складає 35230,70 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] , враховуючи плату за виконання виконавчого напису - 650 грн., становить 35880,70 грн. Крім того, стягнуто основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3588,07 грн. З копії супровідного листа про направлення постанови приватного виконавця від 09.07.2019 р. (а.с.6), що її направлено [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Росвен Інвест Україні», КУ «Територіальне медичне об`єднання м. Лисичанськ» та УПФУ в м. Лисичанськ Луганської області. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. на виконання ухвали суду від 21.08.2019 р. про витребування доказів надано суду належним чином завірені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 12898 від 31.05.2019 р., а саме копія кредитного договору № 002-12412-140114 від 14.01.2014 р., копія заяви про вчинення виконавчого напису від 30.05.2019 р. № 37; копія установчих документів ТОВ «Росвен Інвест Україна», договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 142/К, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна»; копія витягу з реєстру боржників по Договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 142/К від 26.02.2018 р., копія розрахунку суми заборгованості. З копії виконавчого напису від 31.05.2019 р., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 12898 (а.с.44), встановлено, що нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 р., укладеним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору про відступлення прав вимог за кредитним договорами № 142/К, укладеного 26.01.2018 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна». Строк платежу за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 р. настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.01.2018 р. по 30.05.2019 р.Сума заборгованості складає 35230,70 грн., в тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24046,78 грн.; проценти за користування кредитом 11183,92 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із ТОВ «Росвен Інвест Україна» в розмірі 650 грн, які підлягають стягненню з [PERSON] . Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] складає 35880,70 грн. З копії заяви про вчинення виконавчого напису № 37 від 30.05.2019 р. (а.с.62), що 30.05.2019 р. представник ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернувся до Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. з вищезазначеною заявою, в якій просить вчинити виконавчий напис на кредитному договорі № 002-12412-140114 від 14.01.2014; в заяві зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, дата народження, місце проживання та роботи; строк за який має проводитись стягнення - з 26.01.2018 р. по 30.05.2019 р.; сума заборгованості - 35230,70 грн. Зазначено, що боржнику направлялася письмова вимога із зазначення строку для погашення заборгованості - 30.05.2019 р. З копії розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» (а.с.63) заборгованість перед ТОВ «Росвен Інвест Україна» складає 35230,70 грн.: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24046,78 грн.; проценти за користування кредитом 11183,92 грн. З витягу з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги за кредитним договорами № 142/К від 26.01.2018 р., укладеного між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «Дельта Банк» (а.с.64), що за укладеним [PERSON] кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 з ПАТ «Дельта Банк», виникло право вимоги у ТОВ «Росвен Інвест Україна». За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністрества юстиції Україні від 03.03.2004 р. № 20/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Мінітсрів України. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з п. 286 Інструкції при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Мінітсрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язанями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України "Про нотаріат"). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 15.01.2020 р. у справі № 305/2082/14-ц, 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц (провадження N 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі N 916/3006/17 (провадження N 14-278 гс18). З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що стягувач, підтвердивши свої повноваженя та право вимоги за кредитними зобов`язаннями позивача звернувся до суду з пакетом документом відповідно до вимог діючого законодавства, яке регулює процедуру вчинення виконавчого напису. Суд відхиляє доводи позивача щодо порушення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису положень четвертого абзацу п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції Україні від 03.03.2004 р. № 20/5, оскільки цей пункт регулює процедуру вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою. Більш того, в матеріалах наданих нотаріусом на запит суду є повідомлення стягувача на ім`я [PERSON] . Щодо суми боргу , оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову по суті позовних вимог, суд зазначає, що згідно з практикою Верховного суду (постанова від 14.08.2019 у справі № 519/77/18), нотаріус не може бути відповідачем у цій справі, оскільки предметом позову є спір про право, а саме позивач заперечує наявність в нього суми заборгованості перед кредитором. Верховний Суд зауважує, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Крім того, слід звернути увагу позивача на те, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII ЦПК України та передбачає, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ. Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Отже, за правилами адміністративного судочинства мають оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 14 березня 2018 року (справа N 213/2012/16). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що суд дійшов переконання що у задоволенні позову слід відмовити, то судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження в справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного , ст. ст. 328, 344 ЦК України,

Outcome: dismissed