Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] визнати таким, що втратив право на користування житловою квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що була одружена з відповідачем, проте з 2001 р. [PERSON] за вказаною адресою не проживає, участі в утриманні житла він не бере. Всі витрати, пов`язані із утриманням будинку, позивач здійснює самостійно. Через реєстрацію відповідача у належному їй будинку вона обмежена у реалізації в повній мірі свого права власності. В судове засідання позивач не з"явилась, подала до суду заяву в якій просить слухати справу без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач до суду не з"явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів без участі відповідача, який, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , являється власником житлової квартири [ADDRESS] . Дана житлова квартира належить [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення виданого 10 січня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого Кам`янка-Бузькою державною конторою 01.02.2000 року. Як вбачається з довідки №122 від 16.03.2020 року, видана виконкомом Запитівської селищної ради за вищевказаною адресою зареєстровані: власник житла - [PERSON] , 1968 року народження, син - [PERSON] , 1991 року народження, дочка - [PERSON] , 1989 року народження, колишній чоловік - [PERSON] , 1962 року народження. З матеріалів справи вбачається, що комісією в складі селищного голови Запитівської селищної ради, [PERSON] , діловода селищної ради [PERSON] та старшого лейтенанта поліції ДОП СППП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП України у Львівській області [PERSON] та двох сусідів було складено акти відсутності особи за місцем реєстрації. Такими актами від 06.09.2019 року, 08.10.2019 року та 08 11.2019 року було встановлено, що [PERSON] з квартирі [ADDRESS] , не проживає. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній у квартирі [ADDRESS] , понад 2 роки, що підтверджується актами відсутності особи за місцем реєстрації, від 06.09.2019 року, 08.10.2019 року та 08 11.2019 року, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, з врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним їй майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог.

Outcome: approved