Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

22.08.2019\~року позивач\~ [PERSON] звернулася\~до суду\~з позовом\~до Публічного\~акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~про стягнення\~заборгованості по\~заробітній платі,\~грошової компенсації\~за невикористану\~щорічну відпустку\~та середнього\~заробітку за\~час затримки,\~що в\~загальній сумі\~складає 194569,76\~гривень.\~ В\~обґрунтування позову\~вказала,\~що\~ 01.09.2016\~року вона\~була прийнята,\~згідно Наказу\~від 31.08.2016\~року №1/ОС\~на посаду\~інженера 2\~категорії відділу\~експлуатації,\~у виробничий\~підрозділ «Донецьке\~будівельно-монтажне\~експлуатаційне управління»\~структурного підрозділу\~«Донецька дирекція\~залізничних перевезень»\~регіональної філії\~«Донецька залізниця»\~Публічного акціонерного\~товариства «Українська\~залізниця».\~Звільнена 17.07.2017\~року з\~роботи на\~підставі п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України\~у зв`язку\~зі скороченням\~штату (Наказ\~від 10.07.2017\~року №\~7184/ДН-ос),\~про що\~зроблена відмітка\~у трудовій\~книжці.\~На день\~її звільнення\~нарахована,\~але не\~виплачена заробітна\~плата з\~березня 2017\~року по\~17.07.2017\~року та\~грошова компенсація\~за невикористану\~щорічну відпустку,\~що у\~сумі складає\~21707,12\~грн.,\~відповідно до\~наданих відповідачем\~розрахунків заробітної\~плати з\~сумами до\~виплати:\~за березень\~2017\~року -\~4736,69\~грн.\~заробітної плати,\~за квітень\~2017\~року -\~3078,50\~грн.\~заробітної плати;\~за травень\~2017\~року -\~1287,55\~грн.\~заробітної плати;\~за червень\~2017\~року -\~0,00\~грн.\~заробітної плати;\~за липень\~2017\~року -\~12604,38\~грн.\~заробітної плати.\~По теперішній\~час суми,\~що належать\~позивачу від\~підприємства,\~не виплачені.\~Ці дії\~власника або\~уповноваженого органу\~є незаконними.\~Виходячи з\~того,\~що дата\~звільнення 17.07.2017\~року,\~останніми календарними\~місяцями перед\~звільненням були\~травень та\~червень 2017\~року,\~але у\~зв`язку з\~тим,\~що в\~травні та\~червні 2017\~року на\~підприємстві було\~встановлено простій,\~позивачем взято\~для розрахунку\~два календарні\~місяці -\~лютий та\~березень 2017\~року.\~Згідно розрахунків\~заробітної плати\~за лютий\~2017\~року та\~березень 2017\~року позивачем\~розраховано середньоденний\~заробіток:\~((заробітна\~плата за\~лютий 2017\~року +\~вислуга років\~25%\~за лютий\~2017\~року)\~+\~(заробітна\~плата за\~березень 2017\~року +\~вислуга років\~25 % за березень 2017 року))/(відпрацьовано днів у лютому 2017 року + відпрацьовано днів у березні 2017 року) ((4090,70 + 1022,68 + 2430,04 + 607,51)/(19+ 10) = 281,07 грн./на день. З урахуванням належних утримань (податок на доходи фізичних осіб 18% та військовий збір 1,5%) середньоденний заробіток складає: 281,07 - (281,07 х 0,18) - (281,07 х 0,015) = 226,26 грн./на день. Сума середнього заробітку за період затримки з 18.07.2017 року по 21.08.2019 року складає: 764 дні період затримки х 281,07 грн./на день = 172862,64 грн. - сума середнього заробітку за період затримки з 18.07.2017 року по 21.08.2019 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2019 року за вказаною цивільною справою було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявила, що підтримує позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні на підставах, викладених у позові. У судове засідання представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» Поляков О.Г. не з`явився, в судовому засіданні 11.11.2019 року проти позову заперечував, просив в позові відмовити з посиланням на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. У той же час повідомив позивача, що вона може поїхати до Лиманської дирекції та отримати 2011,85 грн., які нею не отримані станом на 01.10.2019 року як заробітна плата з 01 по 15 березня 2019 року. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 1, 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою\~\~є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України \~\~ підставою припинення трудового договору є угода сторін. Частиною 1\~ст. 115 КЗпП України\~передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. ст.\~47, 116\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, обов`язок щодо своєчасної виплати заробітної плати покладено на роботодавця. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01.09.2016 року по 17.07.2017 року працювала на посаду інженера 2 категорії відділу експлуатації, у виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Звільнена з роботи 17.07.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (наказ від 10.07.2017 року № 7184/ДН-ос), що підтверджується записом в трудовій книжці [NUMBER] , виданій на ім`я позивача 30.03.1982 року (а. с. 9-13). Позивач вказує, що на день її звільнення їй нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, що у сумі складає 21707 грн. 12 коп. На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем були надані розрахункові листи за період з березня по липень 2017 року (а. с. 14-19), відповідно до яких: за березень 2017 р. нараховано 4736,69 грн.; сума до виплати 3766,53 грн.; за квітень 2017 р. нараховано 3078,50 грн.; сума до виплати 2447,98 грн.; за травень 2017 р. нараховано 1287,55 грн.; сума до виплати 1023,84 грн.; за червень 2017 р. нараховано 0,00 грн.; сума до виплати 0,00 грн.; за липень 2017 р. нараховано 12604,38 грн., в тому числі компенсація за невикористані дні відпустки 5474,16 грн., вихідна допомога 6728,75 грн.; сума до виплати 10090,07 грн. Однак, дані розрахункові листи не підписані ніким та не завірені печаткою підприємства. Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст.36 та п. 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації згідно ст.13,18 КЗпП України. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з Регіональною філією "Донецька залізниця" в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, але при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідач у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні вказав, що відсутність оригіналів первинних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05.12.2008 року № 489 Державного комітету статистики Про затвердження типових форм первинної облікової документації за статистики праці, а саме: наказів про прийняття на роботу; наказів про надання відпусток; наказів про припинення трудового договору; табелів обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт. Зазначає також, що ці обставини засвідчуються п.6 узагальнених висновків Науково-правового висновку Торгово-промислової Палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21/-10.2. Крім того вказує, що докази, додані до позовної заяви, викликають сумнів та є такими, що спотворюють фактичну ситуацію (арк.с.38). Суд зауважує, що до позовної заяви додано Розрахунки заробітної плати по підприємству ВП БМЕУ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ за лютий-липень 2017 року, в яких вказано прізвище ім`я по батькові позивача, її професія (посада) інженер 2 категорії, що співпадає з записом № 20 в трудовій книжці, а дані про нараховану заробітну плату за лютий та березень 2017 року ( арк. с. 14,15) співпадають з даними Відомостей за звітний місяць по страхувальнику за ідентифікаційним кодом підприємства 40150216 (арк..с.88-91), а саме в лютому 2017 року [PERSON] нараховано заробітної плати 5275,24 грн., в березні 2017 року 4736,69 грн. У суду не викликають сумніви заборгованості, зазначеної позивачем до її виплати за березень 2017 року, оскільки остання відповідає наданим документам. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Пунктом 5\~ст.11 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний, строк з дня опублікування цього Закону\~затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" у період з 14.04.2014 до її закінчення. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції (абз. 3 п. 5 ст. 11\~Закону). Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України". Згідно з частиною 3 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно із\~статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»\~район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України. Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017\~введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, яким тимчасово до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського комплексу заходів від 12.02.2015року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей шляхом залізничного сполучення. Виробничі підрозділи регіональної філії "Донецька залізниця" у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення діяльності з 15.03.2017 року (дати введення в дію рішення РНБУ) припинили виконання своїх функціональних обов`язків. Розпорядженням Кабінету Міністрів від 19 липня 2017 року № 498-р "Про внесення зміни до п. 9 плану заходів, спрямованих на реалізацію деяких засад державної внутрішньої політики щодо окремих районів Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження" внесені зміни до п. 9 вказаного плану заходів, де визначено, що забезпечення виплати заробітної плати на підприємствах усіх форм власності, які провадять законну господарську діяльність на неконтрольованій території, за умови дотримання ними вимог щодо протидії фінансування тероризму та недопущення дій, спрямованих на зміну кордонів або територіальної цілісності України з моменту настання умов, визначених п. 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України, введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року, а саме до реалізації п. 1,2 Мінського "Комплексу заходів", а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України. Згідно статті 4 КЗпП України\~законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У пункті 1 частини першої\~ст.263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до\~ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (ч. 2\~ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку та м. Луганську. Господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в м. Донецьку та м. Луганську, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором (а. с. 45-78). Суд бере до уваги наданий відповідачем висновок торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ "Укрзалізниця". Відтак, у трудових правовідносинах між працівниками структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця, зокрема позивачем [PERSON] , та юридичною особою "ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" ( ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ ), з 17 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили. Відповідач у даному випадку також не міг передбачити чи відвернути такі форс-мажорні обставини, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких об`єктивно, з причин від нього незалежних був позбавлений можливостей виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача. Сам по собі факт перебування позивача у трудових відносинах станом на березень 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки за змістом ч. 1 ст.94 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. За змістом ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст.77, 78 ЦПК України\~належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за\~законом\~мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не доведена наявність заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, належних документів на підтвердження заборгованості суду не надано. До позовної заяви не додані табелі обліку робочого часу за квітень - липень 2017 року, а довідки, що не підписані бухгалтером чи іншою посадовою особою і належним чином не завірені не є належними і допустимими доказами. Так, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Рішенням Ради національної безпеки\~\~і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним\~\~загрозам національній безпеці України» введеним в\~\~дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року «№ 62/2017 нарахування заробітної плати було припинено з 16 березня 2017 року у зв`язку відсутністю зв`язку з виробничими підрозділами\~\~ структурного підрозділу\~\~«Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та\~\~передачі з непідконтрольної території первинних документів. Заробітна плата, нарахована позивачу до 01 березня 2017 року, виплачена у повному обсязі. Листом від 01.10.2019 року структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видано довідку про доходи, згідно якої заборгованість за березень 2017 року становить 2011,85 грн. Позивач в судовому засіданні повідомила, що вона звернулася до вказаного підрозділу з приводу отримання цих грошових коштів та їй не було відмовлено у їх отриманні. Частиною 4\~ст. 91 ЦК України\~встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до ч.1\~ст.104 ЦК України\~юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Статтею 107 ЦК України \~\~встановлено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, відповідно до якого\~\~після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників. Приписами ч. 1 ст.104 ЦК України\~встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи. Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (постанова ВС від 18 вересня 2019 року у справі № 220/310/18). З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичний осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ДП «Донецька залізниця» перебуває в процесі припинення. Даних, які б підтверджували правонаступництво та передачу обов`язків від ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Укразалізниця» позивачем не надано. Таким чином, враховуючи відсутності відповідного\~\~запису про завершення процесу припинення в\~\~Єдиному державному\~\~реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань,\~\~ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка\~\~самостійно несе відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями. А тому обов`язки щодо виплати заробітної плати позивачу, має нести ДП «Донецька залізниця» як роботодавець останньої. Тим більш, що і структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» підтвердила наявність заборгованості за період з 01.03. по 15.03.2017 року в сумі 2011,85 грн. Частиною 6\~ст.2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування\~передбачено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»\~\~від 25 червня 2014 року № 200 вирішено\~\~на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі згідно з додатком 1 на базі ДП «Донецька залізниця», утворити ПАТ «Українська залізниця. Пункти 4 і 5 вищевказаної Постанови\~\~передбачають, що проведенню реорганізації (злиття) має передувати інвентаризація\~\~майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання зведених актів оцінки майна та зведених передавальних актів. Суд приходить до висновку, що між ДП «Донецька залізниця» та\~\~АТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід всіх прав, активів, зобов`язань і боргів\~\~ДП «Донецька залізниця»\~\~у статутний капітал АТ «Українська залізниця», а тому відсутні підстави вважати, що обов`язок щодо сплати заборгованості позивачу має виконувати АТ «Українська залізниця». Пунктами 4, 5 Постанови\~визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604. Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції. Пунктом 2 частини 2 вищевказаної Постанови\~КМУ встановлено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством. Згідно зі\~статтею Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що майно ДП «Донецька залізниця» не ввійшло до статутного капіталу АТ «Українська залізниця», а тому відповідач не став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території, враховуючи, що процедура реорганізації цих підприємств та передача їх прав та обов`язків призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України. Таким чином, АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем, який має виконати обов`язок щодо виплати заборгованості із заробітної плати позивача.\~\~З цього приводу Верховним Судом висловлена правова позиція у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 728/1128/18 , провадження № 61-3291св19. Згідно ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відповідно до ч.3 ст.51 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Позивач в судовому засіданні клопотань про заміну первісного відповідача на належного відповідача не заявляла. Суд роз`яснив її право, однак позивач вважала, що саме ПАТ «Укрзалізниця» має нести відповідальність за несвоєчасно виплачену їй заробітну плату, обґрунтовуючи це рішеннями судів, які вже були ухвалені за позовами її колег по роботі. З урахуванням викладеного вище, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed