Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними та побутовими спорудами, розташованими в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 27.02.1995 року після смерті [PERSON], померлої [INFO] Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач, прийнявши спадщину в установленому законом порядку, не може отримати свідоцтво на спадкове майно в нотаріальній конторі. Будинок мав статус „колгоспного двору" і право власності спадкодавця визначалось за даними погосподарських книг, що велись в сільській раді. За відсутності належно оформленого на ім'я спадкодавця правовстановлюючого документа і реєстрації будинку в органах БТІ нотаріус не уповноважений видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У судове засідання позивач не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи у випадку неявки відповідача. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Конотопський сільський голова Городнянського району, Чернігівської області, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки в суд не повідомив. Письмово думки територіальної громади з приводу заявлених позивачем у справі позовних вимог не виклав. Третя особа -Державний нотаріус Городнянської районної державної нотаріальної контори, надавши для дослідження в судовому засіданні спадкову справу, своєї вираженої згоди на участь у справі не заявив, а тому у відповідності до ч.3 ст. 36 ЦПК України її відсутність в судовому засіданні не є перешкодою у розгляді справи. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що у справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних в ній даних і доказів. Встановлено, що [INFO] у с. Конотоп у віці 62 роки померла [PERSON], про що 19.01.1994 року у Конотопській сільській ради Городнянського району Чернігівської області зроблений актовий запис № 2 (а.с. 5), [INFO] у с. Конотоп у віці 84 роки померла [PERSON], про що 26.04.2001 року у виконкомі Конотопської сільської ради Городнянського райну Чернігівської області зроблений актовий запис № 07 (а.с. 6). Згідно довідок виконкому Конотопської сільської ради Городнянського району Чернігівської області за даними погосподарських книг домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] обліковувалось як колгоспний двір та станом на 01.07.1990 року були постійно зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] та їм належало по ? частині вказаного домоволодіння. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність" застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину своєї сестри [PERSON], у тому числі і ? частину спірного домоволодіння. За свого життя [PERSON] 27.02.1995 року склала заповіт (а.с. 4), яким все своє майно заповіла [PERSON] (позивачу). За даними дослідженої в судовому засіданні спадкової справи (а.с.28-33) вбачається, що позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Відповідно вимог ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до приписів ст.100 ЦК УРСР у особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Згідно ст.101 ЦК УРСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що домоволодіння [ADDRESS] до припинення цивільної правоздатності, фактично належало [PERSON]. Згідно вимог статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. За відсутності таких документів на ім'я спадкодавця позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про спадщину в нотаріальній конторі. Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано в 1923/1960 рр. в системі колгоспного двору. Приймає до уваги положення ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року N 1952-IV, згідно з яким права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А тому за відсутності підстав вважати дане домоволодіння самочинно збудованим майном, суд вбачає об'єктивні підстави для задоволення позовних вимог, з переведенням прав [PERSON] на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved