Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

В позовній заяві, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, позивач вказує, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 27.12.2007 року уклали Кредитний договір 14.14304. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 17000,00 доларів США на термін до - 27.12.2012 pоку, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме - видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 17000,00 доларів США. В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме : не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за Кредитним договором, [PERSON] станом на 24.06.2016 року має заборгованість - 69 894,51 доларів США, яка складається з наступного: -16 155,06 доларів США - заборгованість за кредитом; -19 101,64 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -34 637,81 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2010 року, яким з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнуто заборгованість, яка складала 24 92480 доларів США, з яких: 16 155,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 5701,60 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1851,49 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 31,25 долар США - штраф .(фіксована частина); 1851,49 доларів США - штраф (процентна складова). Різниця становить - 46 186,36 доларів США, яка складається з: 13 400,04 доларів США- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 32 786,32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 11.09.2013 року було звернуто стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль FORT, модель: TRANZIT. рік випуску: 2000, тип ТЗ: мікроавтобус пасажирський. № кузова/ шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. Автомобіль було реалізовано, кошти від реалізації автомобіля були зараховані на погашення заборгованості за відсотками у розмірі 4194, 03 доларів США. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 36 134,25 доларів США, що за курсом 24,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.06.2016 року складає 899 020,14 грн., яка складається з наступного: -13 400,04 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -22 734,21 доларів США, що еквівалентно 565 627,14 грн., - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 10.06.2013 року по 24.06.2016 рік. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором 14.14304, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором [PERSON]. Відповідно до умов Договору поруки, а саме-п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором 14.14304 Згідно з П.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом п'яти календарних днів з моменту ії отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Ввідповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору с однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки. Позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість у розмірі 36 134,25 доларів США, що за курсом 24,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24,06.2016 року складає 899 020, 14 грн, за Кредитним договором № 14.14304 від 27.12.2007 року, яка складається з наступного: -13 400,04 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -22 734,21 доларів США, що еквівалентно 565 627,14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 10.06.2013 року по 24.06,2016 рік, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача в особі Філоненко К.М. підтримала уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у уточненому позові, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в особі [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, пояснивши, що підтримує письмові заперечення, які містяться в справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, але надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] неодноразово не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином. Суд, вислухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності зазначених учасників процесу. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, на підставі заявки на отримання кредиту, копія якої є в справі, 27.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого ПАТ КБ "ПриватБанк», та відповідачем [PERSON], було укладено Кредитний договір №14.14304, копія якого є в справі, відповідно до якого, ЗАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 17 000,00 доларів США на споживчі цілі, на термін до - 27.12.2012 pоку, зі сплатою відсотків у розмірі 18 % річних, а [PERSON] зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом та винагороду, в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором, відповідно до Графіку погашення кредиту, копія якого є в справі (п.1.1.-1.4, п.2.1.1-2.1.5, п.2.2.1-2.2.15, п.4.1.-4.14) . Відповідно договору та Графіку погашення кредиту, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками та винагороди. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору, при порушенні позичальником будь - якого зобов'язання даного Договору, позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0, 2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування. Цей Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами (п.7.1 Договору). Як вбачається з тексту договору, він підписаний сторонами 27.12.2007 року. Відповідно до п.6.8 Кредитного договору, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним Договором, встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану Угоду, яка є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) їх виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Зазначений Кредитний Договір, який є предметом даного спору, на даний час не визнано недійсним, не розірвано……, він маєь законну силу, а тому, відповідно до вимог ст.629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання за цією угодою припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 17000,00 доларів США, що підтверджується випискою про разхунку та рішеннями судів, якиі є в справі. Відповідач [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого, станом на 24.06.2016 року він має заборгованість перед позивачем у розмірі 36 134,25 доларів США, що за курсом 24,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24,06.2016 року складає 899 020, 14 грн, яка складається з наступного: -13 400,04 доларів США, що еквівалентно 333 393 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -22 734,21 доларів США, що еквівалентно 565 627,14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 10.06.2013 року по 24.06.2016 рік. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, який є у справі. Таким чином, відповідач [PERSON] порушує умови укладеного Кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, суд вважає, що вина відповідача у тому, що виникла вищевказана заборгованість перед позивачем, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. В забезпечення належного виконання відповідачем [PERSON] умов Кредитного договору, 27.12.2007 року було укладено між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого ПАТ КБ "ПриватБанк», та відповідачкою [PERSON] Договір поруки, копія якого є в справі, згідно якого, [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати солідарно по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов Кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань (п.1, п.2, п.4 цього Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором (п.10 Договору). Як вбачається з тексту договору, він підписаний сторонами 27.12.2007 року. Відповідно до п.11. Договору поруки, строк позовної давності встановлюється сторонами тривалістю - 5 років. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеного Договору поруки та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) їх виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Зазначений Договір поруки, який є предметом даного спору, на даний час не визнано недійсним, не розірвано……, він має законну силу, а тому, відповідно до вимог ст.629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання за цією угодою припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, поручитель, відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як передбачено ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Рішенням Василівського районного суду по цивільній справі 2-538/2009 від 14.07.2009 року, копія якого є в справі, яке набрало законної сили, з [PERSON] та [PERSON], солідарно стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором №14.14304 від 27.12.2007 року у розмірі 142195, 44 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ по цивільній справі №2- 10174/10 від 04 листопада 2010 року, копія якого є в справі, яке набрало законної сили, вирішено, зокрема: «Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 199 228,31 грн. заборгованості за кредитним договором від 27.12.2007 р. № 14.14304. Стягнути солідарно з ТОВ "Українське фінансове агентство "ВЕРУС", [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 200, 00 грн. заборгованості за кредитним договором від 27.12.2007 р. № 14.14304». Рішенням Василівського районного суду по цивільній справі 2/311/595/2013 від 11.09.2013 року, копія якого є в справі, яке набрало законної сили, вирішено: « В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14.14304 від 27 грудня 2007 року в сумі 51 785,07 доларів США, що еквівалентно 413 762 гривень 70 копійок, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Форд, модель: транзит, рік випуску: 2000, тип "ТЗ: "мікроавтобус пасажирський-, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України». Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені зазначеними судовими рішеннями у цивільних справах, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи. Згідно з п. 17 Постанови № 5 Пленуму ВСУ від 30.03.2012 р. " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин " наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, ухвалення зазначених судових рішень не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору і не тягне за собою припинення договору. Оскільки, договірні правовідносини між сторонами не припинилися, банк правомірно продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. 01.07.2016 року позивачем на адресу відповідачів були направлені повідомлення, копії яких є в справі, якими позивач повідомляв про необхідність погашення заборгованості за Кредитним договором у термін не пізніше п'яти днів. Дана вимога виконана не була. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто, з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з матеріалів справи, у Договорі поруки строк його припинення не встановлений. У п.1.3. Кредитної угоди, яка є предметом позову, зазначено, що термін повернення кредиту, відсотків і винагороди -не пізніше 27.12.2012 року. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, про що свідчить Рішення Василівського районного суду по цивільній справі 2-538/2009 від 14.07.2009 року, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. Тобто, банк мав право протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості) пред'явити вимоги до поручителя. Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Вищевказане Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ по цивільній справі №2- 10174/10 від 04 листопада 2010 року, набрало законної сили 25.02.2011 року. Предметом розгляду була заборгованість [PERSON] станом на 19.01.2010 року. З часу ухвалення цього Рішення, ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги до поручителя [PERSON] не пред'являв до 26.08.2016 року -дати подачі даного позову, хоча, як вбачається в вищевказаного Рішення Василівського районного суду по цивільній справі 2/311/595/2013 від 11.09.2013 року, а також доданого до позову розрахунку заборгованості, боржник [PERSON] умови Кредитного договору не виконував. Таким чином, аналізуючи викладене, суд вважає поруку припиненою, а отже, позовні вимоги до відповідачки [PERSON] безпідставні та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ІДК України). Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до п. 6.8 Кредитного договору, строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Аналізуючи вказані норми, суд вважає, що вищезазначеними судовими рішення строк позовної давності за Кредитним договором, який є предметом розгляду, переривався та починався заново, а час, що минав до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. ПАТ КБ «ПриватБанк», до подачі даного позову, зверталося до суду з позовом до боржника [PERSON] за Кредитним договором, який є предметом даного спору, 16.04.2013 року, отже, з цього часу строк давності було перервано та він почав спливати заново. З даним позовомПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 26.08.2016 року, тобто, в межах п'ятирічного строку давності, узгодженого сторонами під час укладення Кредитної угоди. На підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 11.09.2013 року Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль: FORD, модель: TRANZIT, рік випуску: 2000. тип ТЗ: мікроавтобус пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. та реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним Договором. Кошти від реалізації автомобіля були зараховані на погашення заборгованості за відсотками у розмірі 4194,03 доларів США. Надходження коштів від реалізації предмету застави підтверджується меморіальним ордером, який є в матеріалах справи, а також розрахунком заборгованості. Зазначеної суми недостатньо для повного погашення заборгованості, в результаті чого, позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору, при порушенні позичальником будь - якого зобов'язання даного Договору, позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0.2 % від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування. З аналізу зазначеного пункту Договору вбачається, що у разі видачі кредиту в іноземній валюті, як в даному випадку, пеня сплачується позичальником в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату нарахування. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Таким чином, сума пені підлягає сплаті в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об'єктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором, укладеним 27.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк», та відповідачем [PERSON], яка складається з наступного: -13 400,04 доларів США, що еквівалентно 333 393 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -565 627,14 грн., що еквівалентно 22 734,21 доларів США, - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 10.06.2013 року по 24.06.2016 року. При цьому, як зазначалося вище, строк позовної давності, визначений Кредитним договором, який є предметом даного спору, у п'ять років, щодо стягнення зазначених сум, не сплив. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог в частині вимог щодо відповідачки [PERSON], позивач суду не надав. Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, відповідач [PERSON] суду не надав. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 13 157,80 грн., згідно платіжного доручення, який є в матеріалах справи. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial