Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] в сумі 3762,46 гривень, вказуючи про те, що вказана заборгованість утворилась станом на 01.07.2016 року. В ході судового засідання позовні вимоги позивачем було уточнено і останній вказував, що заборгованість відповідача в сумі 3762,46 грн. утворилась за період з 2007 року по 01.07.2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачу надавалися послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення за вказаною адресою, які останні зобов»язані своєчасно оплачувати, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Але відповідачем обов»язки по сплаті послуг не виконувалися, у зв»язку з чим 10.09.2015 року між відповідачем та позивачем був укладений договір про погашення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, яка станом на 01.09.2015 року складала 3956,35 грн. За вказаним договором [PERSON] зобов»язалась в термін з 01.09.2015 року по 01.03.2017 року погашати наявну заборгованість шляхом внесення рівними частинами на свій особистий рахунок у водоканалі платежів в розмірі 219,80 грн. щомісячно та своєчасно сплачувати у 100% розмірі поточного користування послугами водопостачання та водовідведення. Незважаючи на вищеукладений договір відповідач свої обов»язки щодо сплати коштів за надані послуги не виконує, як і не виконує укладений 10.09.2015 року договір про погашення заборгованості. На підставі наведеного позивач звернувся до суду і просить стягнути вказану суму заборгованості в розмірі 3762,46 гривень з відповідача, а також понесений судовий збір в розмірі 1378,00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги і просила задовольнити їх у повному обсязі. Суду пояснила, що вказана заборгованість у розмірі 3762,46 грн. складається з суми боргу в розмірі 950,85 грн, яка виникла в період з 2007 року по 01.10.2010 року та з суми в розмірі 2811,61 грн. - за період з 01.01.2010 року по 01.07.2016 року. З приводу застосування строку позовної давності заперечувала, зазначаючи, що відповідач, уклавши в 2015 році договір про погашення заборгованості, фактично визнала всю заборгованість, тобто строк позовної давності в даному випадку перервався. Відповідач позов визнала частково. Заборгованість в сумі 950,85 грн, яка виникла в період з 2007 року по 01.10.2010 року не визнала. Просила застосувати до вимог строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Відповідач [PERSON] є володільцем домоволодіння за адресою [ADDRESS]. У вказаному домоволодінні встановлений засіб обліку водопостачання. Вказані обставини визнані сторонами та не оспорювались. Відповідач є споживачем постачання холодної води і водовідведення. Послуги постачання холодної води і водовідведення за вказаною адресою надає Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Добропільського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства. Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, що спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров»я людини питною водою регламентуються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання»від 10.01.2002 року, з наступними змінами та доповненнями. Відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово -комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово -комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник споживач, виконавець, виробник. Споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; (ст.1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги). Споживач відповідно до ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України наймач зобов»язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги). Плата за житлово-комунальні послуги відповідно до ст. 32 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі питної води, зобов'язані своєчасно, у строки, встановлені договором або законом, вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншій строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. З особового рахунку [NUMBER] відкритого на споживача [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.5-7), вбачається, що вартість наданих послуг нараховувалась з урахування показників засобів обліку води. З вказаного особового рахунку вбачається, що заборгованість за наданими послугами станом на 01.07.2016 року складає 3724,18 грн. Сума заборгованості в розмірі 3724,18 грн. складається, в тому числі і з заборгованості в сумі 950,85 грн., яка існувала станом на 01.01.2010 року. З пояснень представника позивача судом встановлено, що заборгованість в сумі 950,85 грн. виникла за період з 2007 року по 01.01.2010 року. Решта заборгованості виникла в період з 01.01.2010 року по 01.07.2016 року. На питання суду представник позивача пояснив, що надати докази, які б підтверджували виникнення заборгованості в сумі 950,85 грн. саме за період з 2007 року по 01.01.2010 року не має можливості. Договором про погашення заборгованості № 50 від 10.09.2015 року (а.с.9) підтверджується, що він укладений між КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Добропільського ВУВКГ(підприємство) та [PERSON].(боржник). Предметом договору є заборгованість боржника за послуги централізованого водопостачання та водовідведення перед підприємством станом на 01.09.2015 року, яка складає 3956,35 грн., яку боржник, в термін з 01.09.2015 року по 01.03.2017 року зобов»язалась погашати шляхом внесення рівними частинами на свій особистий рахунок у водоканалі платежів в розмірі 219,80 грн. щомісячно та своєчасно сплачувати у 100% розмірі поточного користування послугами водопостачання та водовідведення. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. З досліджених доказів вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги станом на 01.07.2016 року складає 3724,18 грн., що підтверджується особовим рахунком [NUMBER] (а.с.5-7). Таким чином доводи позивача, щодо існування заборгованості станом на 01.07.2016 року в сумі 3762,46 грн. не відповідає дійсності. З особового рахунку [NUMBER] (а.с.5-7) вбачається, що заборгованість в сумі 3724,18 грн складається з заборгованості, в яку входить заборгованість, що виникла до 01.01.2010 року в сумі 950,85 грн. Встановити достовірний період вказаної заборгованості (950,85 грн.) в судовому засіданні судом не представилось можливим, бо належних та допустимих доказів, які підтверджували, що вказана заборгованість дійсно виникла за період з 2007 року по 01.01.2010 року (як про то стверджував представник позивача) представником позивача суду надано не було. Відповідач же в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Враховуючи заявлене позивачем клопотання, суд вважає можливим застосувати до заявлених вимог строку позовної давності виходячи з такого. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 263 ЦК України передбачені випадки зупинення перебігу позовної давності. Статтею 264 ЦК України передбачені випадки переривання перебігу позовної давності. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість в розмірі 950,85 грн. виникла (з пояснень представника позивача) в період з 2007 року по 01.01.2010 року. Враховуючи те, що плата за надані послуги водопостачання відповідно до вимог діючого законодавства повинна відбуватися щомісячно, а саме не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (іншого в судовому засіданні не встановлено), то оплату за надані послуги водопостачання та водовідведення в січні 2007 року відповідач повинен був здійснити не пізніше 20 лютого 2007 року. В разі несплати у вказаний строк коштів за надані послуги, з 20 лютого 2007 року починається перебіг позовної давності і позивач мав право пред»явити позов до суду з вимогою про стягнення коштів за послуги надані в січні 2007 року до 20 лютого 2010 року, якщо строк давності не переривався. З позовом про стягнення заборгованості за послуги за грудень 2009 року позивач, враховуючи вимоги ст.261 ЦК України, мав право звернутися до суду до 20 січня 2012 року, якщо строк давності не переривався. З особового рахунку [NUMBER] (а.с.5-7) не вбачається, що строк позовної давності щодо платежів за січень 2007 року - грудень 2009 року переривався. Відповідач в судовому засіданні наполягала на тому, що заборгованість за січень 2007 - грудень 2009 року, вона протягом 2010-2016 року не погашала. В період з 2010 - 2016 року вона сплачувала лише поточну заборгованість за надані послуги у вказаний період. Враховуючи наведене, а також те, що представником позивача не надано квитанцій про сплату заборгованості відповідачем за надані послуги, з яких би вбачалось, що ним погашався борг за надані послуги водопостачання саме за період з 2007 року по 01.01.2010 року, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаний період. Що стосується доводів представника відповідача про те, що строк позовної давності перервався, так як відповідач в вересні та жовтні місяцях 2015 року сплачував щомісячні платежі в сумі 219,80 грн., які були оговорені в договорі № 50 від 10.09.2015 року (а.с.9), яким відповідач фактично визнав існуючий у нього борг за період з 2007 по 01.10.2010 року, то до вказаних доводів суд відноситься критично виходячи з такого. По перше, з договору № 50 від 10.09.2015 року (а.с.9) вбачається, що у [PERSON] існує заборгованість в сумі 3956,35 грн. станом на 01.09.2015 року. Зміст договору взагалі не містить початкової дати виникнення вказаного боргу. Тому, вважати, що вказаний борг виник з 2007 року у відповідача підстав не має. По друге, якщо навіть і вважати, що борг в сумі 3956,35 грн., зазначений в договорі № 50 від 10.09.2015 року (а.с.9), дійсно виник з 2007 року по 01.09.2015 року, то сам факт сплати щомісячного платежу, за вказаним договором, в сумі 219,80 грн. саме в вересні та жовтні місяцях 2015 року не можна вважати такими, що перервали строк позовної давності заборгованості за період з 2007 року по 01.01.2010 рік, так як вказані платежі внесені поза межами позовної давності, а саме після 20 січня 2012 року, а переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Враховуючи наведене, задоволенню підлягає заборгованість за період з 01.01.2010 року по 01.07.2016 року в сумі 2773,33 грн. (3724,18 грн. - 950,85 грн). В решті позовних вимог КП „Компанія Вода Донбасу" необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз'яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1026,17 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (74,47 %). Решту судового збору в сумі 351,83 гривень слід залишити за позивачем.

Outcome: partial