Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з позовом про стягнення\~ моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 14 жовтня 2016 року о 23 годині 40 хвилин [PERSON] (далі Відповідач-2), керуючи автомобілем марки «КАМАЗ» 165115, власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Ерідон-Буд» (далі Відповідач-1), державний номер [NUMBER], в селі Попільня, по вул. К. Маркса, Попільнянського району не вибрав безпечної швидкості та не врахував дорожньої обстановки, в результаті чого скоїв наїзд на паркан та на хлів і літню кухню, чим спричинив Позивачу матеріальну та моральну шкоду. Постановою Фастівського міськрайонного суду від 12 грудня 2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно звіту експерта з технічного обстеження будівель і споруд за 2016 рік, величина матеріальних збитків, включаючи вартість робіт та матеріалів, завданих майну Позивача становить 18527 гривень. Позивач зазначає, що внаслідок ТДП їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з пошкодженням її власності та неможливості протягом тривалого часу користуватися сараєм, літньою кухнею та парканом за їх призначенням, порушенням її нормальних життєвих звязків, в результаті пошкодження її майна, вона сильно хвилювалась та була змушена неодноразово звертатися до лікаря для надання їй необхідної медичної допомоги. Позивач втратила додатково час для організації свого життя, змушена була звертатися до різних торгівельних установ, будівельних магазинів та будівельні організації у пошуку необхідних для ремонту матеріалів, внаслідок відсутності таких, замовляла їх у інших містах. Внаслідок спричинення шкоди злісного ухилення відповідачів, від здійснення Позивачу матеріального відшкодування, Позивач тривалий час не могла вночі спокійно спати, вимушена була збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, багаторазово звертатись за медичною допомогою, що позначилося на її душевному стані здоровя та призвело до погіршення взаємовідносин в сім'ї, внаслідок чого вона зазнала моральної шкоди. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситись. Сімейний бюджет довелося спрямувати на відновлення своїх прав. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей крім неї постраждали члени її родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині. Розмір заподіяної їй моральної шкоди визначити неможливо, проте Відповідачі повинні компенсувати ті емоційні страждання, які їй довелося перенести та витрати повязані з відновленням її психічного стану. Позивач зазначає, що [PERSON] на законних правових підставах, на автомобіль марки «КАМАЗ» 165115, власником якого є ТОВ «Ерідон-Буд», державний номерний знак [NUMBER], 14 жовтня 2016 року керував цим автомобілем та здійснив наїзд на бетонний паркан, будівлю сараю та літньої кухні. Відповідачі ТОВ «Ерідон-Буд» та [PERSON], як зазначає Позивач повинні нести солідарну відповідальність за заподіяння джерелом підвищеної небезпеки автомобілем марки «КАМАЗ» 165115, державний номерний знак [NUMBER], шкоди, так як обидва Відповідачі на відповідних правових підставах: один як власник, інший як водій та винуватець ДТП, володіли цим автомобілем. Враховуючи те, що майно Позивача ушкоджено внаслідок ДТП, та те, що внаслідок ушкодження цього майна, вона перенесла сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту будівлі та забору, Позивач вважає, що має право на відшкодування заподіяної їй матеріальної та моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, Позивач просить стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон-Буд» та [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон-Буд» та [PERSON] на її користь документально підтверджені судові витрати. Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2017 року, задоволено клопотання представника Позивача про відмову від позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди у сумі 19527 гривень, щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки вона відшкодована. В судовому засідання Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач -1 [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений, відповідно до частини пятої статті 74 ЦПК України, а саме у встановленому законом порядку на адресу його останнього відомого зареєстрованого місця проживання були направлені судові повістки разом із розписками, які повернулися до суду з відміткою Укрпошти вручено особисто, 12 липня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 06 жовтня 20217 року. Про причини неявки суду Відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав, а тому суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними та вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, на підставі наявних в ній даних чи доказів. Представник Відповідача-2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон-Буд», в судовому засіданні позивні вимоги не визнав, надав до суду письмове заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає стаття 10 ЦПК України та у відповідності з частиною першою статті 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються вимогами статтями 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, чинними на день їх виникнення. Згідно з статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом з матеріалів справи встановлено, що 14 жовтня 2016 року, близько 23 години 40 хвилин в селі Попільня, Попільнянського району Житомирської області, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] порушив правила дорожнього руху, передбачені п. 12.1, 10.1 відповідних Правил, в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду у вигляді приватної огорожі. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу (Постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року, Довідка про дорожньо транспортну пригоду від 31 січня 2017 року № 103993691), /а.с.113,171-172/. Відповідно до копії Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 грудня 2006 року, будинок з господарськими будівлями за адресою: с. Попільня, вул. Карла Маркса, 55, належить [PERSON]./а.с.5/. Внаслідок ДТП, [PERSON], скоїв наїзд на паркан, хлів та літню кухню, що належать [PERSON] та завдав матеріальної шкоди суму 18527 (вісімнадцять тисяч пятсот двадцять вісім) гривень (Звіт обстеження технічного стану стін, перекриття та даху будівлі сараю, а також бетонного паркану в с. Попільня, вул. К. Маркса, 55). В процесі розгляду справи завданий збиток [PERSON] відшкодований. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. В пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року №4 зазначається, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до копії пояснень наданих [PERSON] 14 листопада 2016 року, автомобіль «КАМАЗ», на якому він працює в Товаристі з обмеженою відповідальністю «Ерідон Буд» він взяв без дозволу, для власних потреб не перебуваючи під час виконанням ним своїх трудових обовязків. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника. Зважаючи на те, що шкода заподіяна [PERSON] під час керування автомобілем [NUMBER], належному на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Ерідо-Буд», спричинена винними діями [PERSON], тому саме ним ця шкода повинна бути відшкодована. В задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідо-Буд», суд вважає відмовити за безпідставністю, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження недбалості зі сторони останнього, як власника джерела підвищеної небезпеки, суду не надано. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частині другій цієї статті. За змістом частин 1-3 статті 23 ЦК України,\~моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини четвертої статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обставини, які підтверджують вину Відповідача-2, вказані вище. Між моральною шкодою та діями Відповідача-2 є прямий причинний зв'язок, оскільки моральна шкода була результатом його винних дій, внаслідок ДТП пошкоджено майно Позивача, порушено його нормальний ритм життя та праці, Позивач докладав додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений Позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10000 гривень є надмірним. Тому суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди, за вказаних обставин, є відшкодування в сумі 3000 гривень, стягує їх з Відповідача-2. \~ Оплата експертизи в цивільній справі проводиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. При цьому витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи (п.45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом з тим суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат на звіт щодо визначення вартості матеріального збитку. Згідно з частини третьої статті 79 ЦПК України\~\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 5) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Витрати, пов'язані з розглядом справи, можуть виникати\~після відкриття провадження\~у справі, тобто під час розгляду справи. Звіт обстеження технічного стану стін, перекриття та даху будівлі сараю, а також бетонного паркану в с. Попільня, вул. К. Маркса, 55, був проведений до відкриття провадження в справі. Щодо відшкодування витрат на оплату пального в розмірі 539 гривень 80 копійок, Позивачем не доведено, що вказані витрати було понесено ним в звязку з розглядом вказаної справи в Апеляційному суді Житомирської області, а долучена до матеріалів справи квитанція від 20 лютого 2017 року їх не містить, оскільки судове засідання відбулося раніше, ніж було проведено оплату пального. Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідачів судові витрати з оплати правової допомоги в розмірі 2000 гривень, відповідно до статті 84 ЦПК України. \~ На підтвердження таких витрат, представник Позивача надав копію угоди про надання правової допомоги від 19 жовтня 2016 року, за яким [PERSON] зобовязався надавати правову допомогу [PERSON]. Пунктами 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено наступне. Право на правову допомогу гарантовано статтями8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Згідно із статтею 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Як видно із матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано угода про надання правової допомоги. При цьому ні Позивачем, ні його представником не надано суду розрахунку, з чого складається вказана сума, з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27квітня 2006 року. Відповідно до пункту 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У відповідності до\~статті 88 ЦПК України\~та пункту 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1378 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial