Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначала, що після смерті [INFO] року спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема на вказану вище квартиру, яку він згідно із заповітом від 07 вересня 2011 року заповідав їй. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану квартиру постановою державного нотаріуса Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області від 19 квітня 2017 року їй відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на неї відсутній. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити його. Відповідач Броварська міська рада Київської області, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника та пояснення на позов, у яких зазначала про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, оскільки належна спадкодавцю спірна квартира належним чином не була зареєстрована з невідомих причин. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом норм ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із архівного витягу з рішення виконавчого комітету Броварської міської ради депутатів трудящих від 13 червня 1969 року № 273 "Про видачу ордерів на заселення житлової площі житлово-будівельного кооперативу [ADDRESS] видно, що члену вказаного житлово-будівельного кооперативу [PERSON] видано ордер на заселення житлової площі - однокімнатної квартири [ADDRESS], складом сім'ї - 1 чоловік. Із заповіту від 07 вересня 2011 року, посвідченого секретарем виконкому Кузьминецької сільської ради Гайсинського району Вінницької області Закерничним В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 258, вбачається, що [PERSON], [INFO], який проживав у місті Бровари Київської області, належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заповідав [PERSON], позивачу у даній справі. [INFO] року у віці 73 роки [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про його смерть серії [NUMBER]. Із спадкової справи № 32/2017 до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що вона відкрита за заявою позивача [PERSON], спадкоємця за заповітом від 07 вересня 2011 року. Інші спадкоємці до майна померлого [PERSON] відсутні. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] з липня 1969 року по [INFO] року, тобто по день смерті, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Броварського районного відділу Управління ДМС України у Київській області № 943 від 27 травня 2017 року. Відповідно до довідки Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броварське бюро технічної інвентаризації" № 134 від 02 лютого 2017 року інформація про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] відсутні. Позивачем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на зазначену однокімнатну квартиру, загальною площею 28,7 м2, житловою площею 14,8 м2. Постановою нотаріуса Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавської В.В. від 19 квітня 2017 року у видачі позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану вище квартиру відмовлено, оскільки спадкоємцем правовстановлюючий документ на спадкове майно не наданий. Пленум Верховного Суду України у п. 5-1 постанови № 9 від 18 вересня 1987 року "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" вказав на те, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України "Про власність" член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.3 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування" роз'яснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] вказаної вище, спірної, однокімнатної квартири знайшов своє підтвердження в суді, про що свідчать видача йому ордера на заселення квартири та тривале, більше 44 років, проживання у квартирі до дня смерті. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], якому належала спірна однокімнатна квартира, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved