Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк»,треті особи : [PERSON] ,Інспекція з питань захисту права споживачів у Черкаській області про визнання договору споживчого кредитування недійсним та визнання неправомірними дій банківської установи щодо порушення прав споживача,вказуючи ,що 26.07.2008 р. ним було підписано з представником ЗАТ «Альфа-Банк» №700007932 договір споживчого кредитування на придбання легкового автомобіля марки Chery T11 Tiggo, який коштував в салоні ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» 82 828 грн. Відповідно до ст. 110 Цивільного кодексу України, Постанови №5 від 12.04.1996 р. Пленуму Верховного Суду України, Закону «Про захист прав споживачів" - «до відносин, які регулюються законом України "Про захист прав споживачів", належать зокрема ті, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг, у тому числі про надання кредитів».Він - позивач, відповідно п.23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" є споживачем за кредитним договором, тому що отримав споживчий кредит, що надається кредитором-банком (відповідачем) для задоволення особистих потреб, це підтверджується п. 2.4 кредитного договору, в якому зазначено, що сума кредиту призначена для придбання легкового автомобіля Chery T11 Tiggo 2008 року випуску. Відповідно ст.1 Закону "Про захист прав споживачів" споживчий кредит - кошти, що надаються кредитором (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Конституційний суд України, у своєму рішенні від 10.11.2011р. №15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) висловив свою позицію з питань споживчих кредитів. Позиція Конституційного суду України викладена у резолютивній частині цього рішення: «В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року № 1023XII з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору».Надання коштів за спірним кредитним договором відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком, а позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка купує товар для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаний з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Продукція, що купується, тобто кредит, який є предметом договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини, породження яких є метою договору, регулюються вказаним Законом.07.12.2012 р. подав у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» на адресу начальника інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області скаргу на протиправні дії банківської установи щодо порушень прав споживача банківського кредиту. На початку лютого 2013 р. одержав нарочно письмовий лист-відповідь Інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області №19 від 04.01.2013 р. про результати перевірки його скарги, в якому вказано, що кредитний договір №700007932 від 26.07.2008 року укладено з суттєвими порушеннями законодавства про захист прав споживачів. З того часу, на його погляд, має обліковуватися термін позовної давності за вказаним позовом. Умови договору споживчого кредитування, які суперечать чинному законодавству наступні: Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Ним не було досягнуто із відповідачем в належній формі усіх істотних умов договору споживчого кредитування в ході укладення та виконання вказаного правочину. Стосовно фактичних обставин справи, якими обґрунтовуються порушення права споживача фінансових послуг: на початку липня 2008 року вирішив придбати для своєї сімї легковий автомобіль. З цією метою звернувся до своїх знайомих, які запропонували йому в свою чергу звернутися в салон автомобілів ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» (м. Черкаси). Один із менеджерів автосалону на імя [PERSON] вказав на можливість швидкого оформлення споживчого кредиту на придбання легкового автомобіля через ЗАТ «Альфа-Банк», представництво якого на той момент якраз відкривалося в м. Черкаси по вул. Сумгаїтська (офісне приміщення супермаркету «Фуршет»). З метою одержання споживчого кредиту разом зі своєю дружиною [PERSON] вирушив до приміщення магазину «Фуршет», де знаходився офіс Черкаського обласного відділення ВАТ «Альфа-Банк». У відповідності до\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~ Згідно\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти ) і прийняття пропозиції ( акцепту ) другою стороною. Згідно вимог\~ЦК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. З самого початку проведення з ним співбесіди щодо оформлення споживчого кредиту представники відповідача запропонували йому підписати договір на споживчий кредит в національній валюті на придбання легкового автомобіля, який він планував використовувати для особистих потреб. Точної інформації щодо валюти повернення споживчого кредиту, графіку погашення основного тіла кредиту та щомісячних платежів у валюті (чи гривні), порядку нарахування процентів, комісії йому ніхто не розяснив.Відповідно до листа Інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області №19 від 04.01.2013 р., він як споживач фінансових послуг, мав право у згідно приписів 15 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні Договору на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару, чи замовлення роботи (послуги). Представником відповідача йому було надано для ознайомлення лише декілька примірників документів для отримання споживчого кредиту, серед яких не було графіку погашення заборгованості, довідкової інформації про валюту та порядок повернення кредиту. Його не було попереджено про ризики валютного та гривневого споживчого кредитування, не вказано про наслідки можливого зростання валютного курсу іноземної валюти тощо. В ході оформлення паперів менеджер Альфа-Банку в присутності його колишньої дружини [PERSON] повідомив його, що фактично в кредитному договорів буде вказана дійсна ціна автомобіля Chery T11 Tiggo - 82 828 грн., яка лише по формальним міркуванням привязується до валютного еквіваленту в дол. США в розмірі 18\~454,82. Вказані обставини з боку менеджера банку пояснювалися валютним ресурсом ЗАТ «Альфа Банк», якому, нібито, вигідніше було обліковувати всі споживчі кредити в іноземній валюті.За словами представника відповідача такий порядок підписання кредитного договору не суперечить вимогам діючого законодавства та є формальною умовою, оскільки в дійсності кошти на рахунок ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» будуть перераховані ЗАТ «Альфа-Банк» в національній валюті - в сумі 82 828 грн. При цьому на руки жодних валютних грошових коштів не отримував, їх мали перерахувати співробітники банківської установи напряму продавцю автомобіля з відкритого на його імя поточного рахунку. Йому на підпис було надано декілька примірників кредитного договору, які були надруковані досить дрібним шрифтом (8-й шрифт), фактично нерозбірливим для прочитання, зважаючи на мій незадовільний стан зору (копії підтверджуючих документів надаються до позову). З виділених в договорі чорним шрифтом положень цієї кредитної угоди зрозумів, що розмір споживчого кредиту дійсно становить 82928 грн., оскільки вказані кошти в національній валюті були визначені рахунком ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» від 24.07.2008 р. №214127-467,який надав до сплати у банківську установу.При цьому будь-які умови надання валютного споживчого кредиту для придбання автомобіля за гривневою ціною (7) йому були абсолютно незрозумілими та нелогічними, причому окремі пункти договору були нерозбірливими для прочитання.Протягом багатьох років має систематичні проблеми із зором та нервовими відгалуженнями лицьового нерву, а тому не можу довго зосереджувати свою увагу на читанні певного друкованого тексту; я неодноразово проходив лікування, в т.ч. профілактичне, та постійно змінюю окуляри для читання. В той день (на дату укладення договір) у нього з собою взагалі не було жодних окулярів, а тому не міг розбірливо прочитати умови договору, які були написані дрібним шрифтом. До того ж за ним в черзі до менеджера Альфа-Банку стояло декілька осіб, які також поспішали оформити документи на придбання кредитних автомобілів у ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ». Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у томі числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегель шрифту основного тексту.Більшості з пунктів кредитного договору №700007932, віддрукованих 8-м шрифтом (зокрема пункту 12 про третейське застереження) йому ніхто достеменно не розяснив, натомість менеджер відповідача переконав його, що «все буде нормально» і ніяких проблем у взаємодії з відповідачем по погашенню споживчого кредиту не виникне; по суті споживчий кредит надається йому в гривні, але для здешевлення процентів та зручності обліку кредитний договір формально має обліковуватися Банком як валютний кредит. Це робилося, нібито, для задоволення інтересів клієнтів і виключно на їх користь, хоча в цьому мало розумівся (не має економічної освіти). Слід вказати, що валютний курс на дату оформлення кредитного договору на міжбанківській валютній біржі становив 4,85 грн. за 1 дол. США.З самого початку попередив, що оскільки займаюся приватним підприємництвом та має заробіток виключно у гривні, тому й погашати споживчий кредит йому зручно виключно у національній валюті. На це представником банком було повідомлено, що погашення кредиту відбудеться виключно у гривні та через будь-який термінал у місті Черкаси. При цьому ставка процентів не буде змінюватися в жодному випадку. Для підтвердження вказаних слів йому з боку відповідача було видано папірець, де зазначалися банківські реквізити та сума щомісячного платежу в гривні. Жодного кредитного документу після оформлення вказаних паперів йому не було надано, кредитну угоду та розрахунок заборгованості він отримав лише після звернення Альфа-Банк до третейського суду. За таких обставин він почав з 2008 року сплачувати кредитні платежі за придбання автомобіля в національній валюті, доказом чого є копії платіжних квитанцій з банківського терміналу відповідача. До моменту зміни кредитної ставки він сплатив на користь відповідача більше 12000 гривень, про що свідчать наявні у нього квитанції із банківського терміналу. Стосовно погашення валютного споживчого кредиту, то навіть не знав і не переймався коливаннями курсів іноземної валюти, який мав бути відображений в договорі №700007932. Адже менеджер банку повідомив йому суму у національній валюті, яку він мав сплачувати щомісяця до повної виплати вартості автомобіля. Відповідно до п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168 (далі Правила), у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Невиконання цієї вимоги є порушенням вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту.Розмір відсоткової ставки може бути переглянутий лише за умови, що сторони визначили таку ставку як змінну. При цьому абзац 4 п. 3.4 Правил зобовязує відповідача зазначити в кредитному договорі правило, згідно з яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договір про надання кредиту передбачає можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Пункт 4 ч. 5 ст. 11, чч. 12, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. До договорів зі споживачами про надання кредиту застосовуються положення Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими заборонено встановлювати дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Частина 6 ст. 19 Закону передбачає: «Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними».В дійсності на поточний рахунок продавця автомобіля відповідачем були перераховані кошти в сумі 82928 грн. в якості компенсації вартості придбаного мною автомобіля. Вказані обставини підтверджуються копією платіжного доручення від 28.07.2008 р. №2188, в якому чітко вказано призначення платежу сплата за автомобіль згідно рахунку від 24.07.2008 р. №214127-467. При цьому звідки взялися дол. США у вказаній схемі споживчого кредитування та яким чином зміг придбати автомобіль за гривню до цього часу відповідач не може пояснити. Як зясувалося згодом, такий спосіб розрахунку за споживчим кредитуванням став прихованою схемою ошукування громадян банківською установою, а також підставою для стягнення валютних коштів за фактично гривневими платежами відповідача, які були завуальовані у валютний кредит. Йому було надано для укладення договір споживчого кредитування без реальної можливості детального ознайомлення з цим документом та прочитання тексту правочину, оскільки представником відповідача його було переконано в добросовісності намірів Альфа-Банку. Як стало йому відомо від представника ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ», кошти на придбання автомобіля марки Chery T11 Tiggo 2008 року надійшли від ЗАТ «Альфа-Банк» на рахунок продавця в національній валюті і їх ніхто навіть не конвертував із доларів США в гривню, не оформлював меморіального валютного ордеру і т.д. Надання відповідачем у грудні 2014 року копії заявки на обмін валюти від 26.07.2008 р. є спробою переконати судові органи у правомірності схеми валютного кредитування, однак підписання цього документу він категорично заперечую. В липні 2008 року жодних валютних коштів на відкритий рахунок позивача не зараховували, автомобіль був придбаний за банківські кошти у гривні, які належали відповідачу, й ніколи не придбавалися на міжбанківській валютній біржі в інших фінансово-кредитних установах.Виходячи зі змісту діючого законодавства, підтвердженням видачі кредитних коштів в іноземній валюті, а не гривні можуть бути такі документи: 1) заява про видачу готівки, де повинен поставити підпис клієнт; 2) квитанція про обмінну операцію з іноземною валюти у гривню; 3) платіжне доручення на проведення з перерахування коштів на інший рахунок від імені клієнта, якщо банк сам перераховує кошти на рахунок іншого закладу, наприклад, автосалон.Оформлення вказаних документів передбачено п.1.38 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також п.п. 4.2., 4.3. Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій із купівлі-продажу іноземної валюти», затвердженого наказом ДПА України від 12.02.2004 р. №87, зареєстрованого в Мінюсті 20.02.2004 р. за №234/8833.Враховуючи вищевикладене, пункт 2 означеного кредитного договору, безсумнівно, є несправедливим з огляду на реальні обставини надання споживчого кредиту та дійсну валюту розрахунку банком за покупну вартість легкового автомобіля споживача. До підписання кредитного договору банк повинен ознайомити його як клієнта з інформацією, про яку зазначено в ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: орієнтовною сукупною вартістю кредиту та перевагами і недоліками пропонованих схем кредитування, наявністю форм кредитування із коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача, варіантами повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливістю дострокового повернення кредиту і т.д. Вказаного ознайомлення з ним не було проведено та не було розяснено порядок кредитування, не обумовлено валюту надання споживчого кредиту та порядку погашення заборгованості у валюті, наявність у банківському портфелі подібного за змістом кредиту у національній валюті тощо.Варто зауважити, що для укладення кредитного договору №700007932 сторонам необхідно досягти всіх істотних умов, визначених законодавством які встановлені як Цивільним кодексом України, так і\~Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, це: досягнення сторонами згоди з усіх умов договору: мета (цільове використання), сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. З матеріалів справи випливає, що кредитним договором чітко не визначено всіх істотних умов, що не дозволяє прийти до висновку, що між ним та відповідачем не було укладено правочин в розумінні цивільного законодавства. На його погляд, не може вважатися укладеним правочин, у якому відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною на третейське застереження; не визначено точного порядку та графіків погашення кредиту, валюти кредитування тощо).З метою полегшення проведення спірних процедур та стягнення коштів відповідач без його відома та згоди ввів в текст самого договору №700007932 пункт 12, яким надано можливість розгляду спорів з приводу виконання кредитних зобовязань в постійно діючому третейському суді Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», яка спеціально створена фінансово-кредитними установами (включаючи відповідача) для вирішення спорів не на користь споживачів кредитним коштів. В п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суді» встановлено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, не можуть розглядати справи, що стосуються захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), оскільки розгляд таких справ не належить до компетенції третейських судів.Також, за положеннями ч.2 ст.12 Закону України «Про третейські суди» при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невідємна частина третейської угоди. Ніхто зі спеціалістів відповідача мені навіть на очі не показував Регламент третейського суду - Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», він не підписував документів щодо ознайомлення з третейською угодою та не надавав згоди на передачу вирішення спорів за споживчим кредитом, тим більше до міста Чернігів, де знаходиться вказана громадська організація, що має статус третейського суду. Пункт 12 спірного кредитного договору не є справедливим по відношенню до споживача кредитного продукту, оскільки неузгоджений позивачем, та по суті суперечить вимогам чинного законодавства про третейські суди.У звязку з наслідками фінансово-економічної кризи наприкінці 2008 року різко збільшився курс дол. США по відношенню до гривні і відповідач жорстко поставив перед ним вимогу щодо повернення кредиту в іноземній валюті, хоча банком ніколи по даній угоді валютні кошти не перераховувалися, не обмінювалися та не надходили на рахунок автосалону в межах споживчого кредитування.Навіть у витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 29.07.2008 р. вказано розмір основного зобовязання 82 928 грн., а не 18454,82 дол. США, як на цьому наполягає відповідач у своїх вимогах про дострокове повернення боргу. Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України - якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Він є економістом чи фахівцем в галузі фінансового права, а також не можу чітко розуміти відмінності між різними видами кредитування, дійсний зміст різних договорів кредитування (в томі числі, у валюті та у гривні), відмінності між вказаними видами споживчого кредитування, є правові підстави для визнання недійсним в цілому договору споживчого кредитування №700007932. Відповідно до\~ч. 12. ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів ,\~якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Відповідач з самого початку фінансово-економічної кризи навіть не направив на його адресу попередження про необхідність збільшення ставки споживчого кредитування, у звязку із значним зростанням курсу іноземної валюти по відношенню до гривні. З огляду на неможливість виконати в повній мірі кредитний договір №700007932 мною 09.12.2009 р. укладено із відповідачем договір доручення на продаж автомобіля марки Chery T11 Tiggo 2008 року випуску. Вказаний автомобіль придбано ним за кредитні кошти в національній валюті.Представник відповідача запевняв його в тому, що після продажу автомобіля банк припинить нараховувати проценти та пеню на залишок тіла кредиту, а також переведе кредитний договір у національну валюту. Навіть після продажу автомобіля, який був предметом споживчого кредитування, відповідач йому як споживачу чомусь не повідомив про дійсну ціну продажу його автомобіля, не вказав, яка сума коштів була виручена від продажу автомобіля та скільки коштів пішло на погашення тіла споживчого кредиту, процентів і в якій валюті. Незважаючи на його неодноразові звернення з приводу надання інформації щодо погашення основного тіла кредиту за рахунок коштів, виручених від продажу автомобіля, залишку заборгованості, нарахування пені та процентів за кредитною угодою, відповідач постійно надсилав йому відписки, в яких не було жодної конкретики, однак постійно вказувалося на підписання ним валютного договору в повній свідомості з вчиненими діями. В листі від 26.01.2010 р. ПАТ «Альфа-банк» повідомив про свою відмову у вирішенні питання щодо внесення уточнень до діючого кредитного договору №700007932 в частині визначення валюти кредиту, встановлення порядку погашення заборгованості, та як наслідок зменшення нарахування сум по сплаті пені й штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобовязання.У вимозі відповідача про дострокове повернення кредиту від 14.04.2014 р. №31496-102-б/б вказано, що станом на 14.04.2014 прострочення платежу складає 1441 днів, загальна сума заборгованості становить 2\~186\~057,48 грн., у томі числі штрафні нарахування 1980648,26 грн., що неспівмірно сумі виданого кредиту в розмірі 82 928 грн. Визначені відповідачем у вимозі сума заборгованості за споживчим кредитом є спробою звести з ним рахунки за позицію скаржника та приховати факт незаконного продажу автомобіля своїм третім особам за заниженою ціною у гривні.Після направлення подібної вимоги відповідач може звернувся до третейського суду, який готовий задовольнити стягнення валютної чи гривневої заборгованості із споживача кредитних послуг. В угоду фінансово-кредитної установи даною громадською організацією навіть виконуються регламентні положення щодо обовязку повідомлення його як сторони цивільно-правового спору (споживача) про призначені судові слухання кредитного спору. Незважаючи на його численні письмові звернення, відповідач не лише не розглянув пропозиції щодо приведення існуючого кредитного договору у відповідність з вимогами цивільного законодавства, зокрема, визначення точної валюти кредитування, встановлення чіткого графіку погашення кредитної заборгованості (в гривні чи в дол. США) але й відмовив йому як споживачу повідомити про існуючу заборгованість за договором кредитування №700007932 26.07.2008 р. та надати детальний письмовий розрахунок нарахованих відсотків і пені за невиконання грошових зобовязань. В листі ПАТ «Альфа-банк» від 24.12.2009 р. №66087-23 б/б зазначено, що надання довідки про стан заборгованості за кредитним договором здійснюється платно. Така позиція відповідача суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів та порушує його конституційні права на інформацію, яка стосується моїх особистих майнових прав та інтересів. Згідно з положеннями п.п. 5, 6 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у випадку, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. З моменту звернення Альфа-Банку у квітні 2014 року з письмовою вимогою про повернення заборгованості в розмірі 2\~186\~057,48 гривень (а не дол. США) він, зрештою, довідався про відверто несправедливий характер споживчого кредитування, яке було запроваджене відповідачем у 2008 році по відношенню до фізичних осіб, а також суперечність окремих положень кредитного договору нормам діючого цивільного законодавства. В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси на розгляді перебувала цивільна справа №711/2075/14-ц за його позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору та визнання неправомірними дій щодо порушення прав споживача фінансових послуг. Після неодноразових клопотань про витребування матеріалів кредитної справи та платіжних документів відповідачем, зрештою, було надано до суду окремі копії документів, банківських виписок та платіжних квитанцій.26.07.2008 р. окрім вказаного кредитного договору жодних фінансових документів чи платіжних квитанцій, зокрема, щодо обміну валюти, чи проведення розрахунків, він не підписував .Ознайомившись із надісланими відповідачем копіями документів, зокрема, заявою №700007932 від 26.07.2008 р. щодо продажу іноземної валюти для фізичної особи, яка не займається підприємницькою діяльністю, а також анкетою-заявою на отримання кредиту від 30.06.2008 р., дійшов висновку про підроблення невідомою йому особою його підпису на вказаних документах. Він впевненістю може стверджувати, що ніхто з працівників відповідача не доводив до його відома та для підписання вказаних бухгалтерських документів він не підписував жодної заявки на обмін валюти в присутності своєї колишньої дружини [PERSON]. На його думку, зазначені документи з'явилися після підписання кредитного договору під час розв'язання судових спорів за його участі. Відповідач, з метою введення в оману судових та правоохоронних органів навмисно надав до суду підроблені заявку №700007932 від 26.07.2008 р. щодо продажу іноземної валюти та анкету-заяву на отримання валютного кредиту, які він особисто не підписував та не погоджував їхній правовий зміст. Хочу зауважити, що окрім дня підписання договору 26.07.2008 р. в інші дні до приміщення колишньої бази ОПС в м. Черкаси не приходив та не звертався до банківських співробітників за оформленням будь-якої кредитної документації, включаючи заяв-анкет на отримання кредитних коштів. Графік платежів від 26.07.2008 р. також, очевидно, сфальсифіковано невідомою йому особою, оскільки підписи за нього виконані різним почерком, який досить серйозно різниться із підписами на тому ж таки кредитному договорі та інших документах, які підписуються ним (наприклад, в позовній заяві).В разі встановлення недійсності заявки на продажу валютних коштів від 26.07.2008 р. відпадуть будь-які читання щодо дійсної валюти споживчого кредиту, оскільки згідно платіжного доручення від 28.07.2008 р. №2188 на виконання наданого ним в договорі доручення відповідач перерахував на розрахунковий рахунок TOB «Сі Ей Автомотів» грошові кошти в сумі 82928,00 грн. При цьому будь-яких обмінних валютних операцій при ньому не проводили та дол. США на гривню не міняли. Встановлення факту, що підпис на фінансових та кредитних документах вчинено не уповноваженою особою, можу стати підставою для 1) визнання Договору як правочину недійсним (на підставі приписів ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України та 2) за явлення позивачем вимог щодо повернення сплачених за таким кредитним договором сум (якщо це дійсно мало місце) на підставі приписів ст.1212 ЦК України у звязку із тим, що підстава, на якій вони були отримані, згодом відпала. При чому вказану належність може встановити виключно особа із спеціальними знаннями експерт. Стаття 1 Закону «Про судову експертизу» дає своє визначення поняття судової експертизи: це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи. Для з'ясування обставин цивільної справи необхідні спеціальні знання в галузі графології, а тому необхідно по даній справі провести також судово-почеркознавчу експертизу. Клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду. Щодо строків звернення до суду із вказаним позовом, слід врахувати термін отримання позивачем листа-відповіді Інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області №19 від 04.01.2013 р. про результати перевірки кредитного договору за скаргою [PERSON], письмових матеріалів кредитної справи (отримані судом в грудні 2014 року по справі №711/2075/14-ц (головуюча суддя Казидуб О.Г.), а також надходження письмової вимоги ПАТ «Альфа Банк» від 14.04.2014 р. №ЗІ496-Ю2-б/б про дострокове повернення кредитних коштів та пені. Враховуючи обставини визнання Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Черкаській області кредитного договору недійсним, термін позовної давності необхідно рахувати з моменту завершення Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Черкаській області перевірки правомірності підписаного ним кредитного договору від 26.07.2008 р. №700007932.Позивачу також стало достеменно відомо про відверто протиправний та несправедливий характер споживчого кредитування зі змісту одержаної вимоги про нарахування суми кредитної заборгованості, яка в десятки разів перевищує сукупну вартість споживчого кредиту (82928,00 грн.).Лише після одержання на руки всіх матеріалів кредитної справи позивач зміг ознайомитися з платіжними документами Альфа-Банк, графіком платежів, анкетою позичальника та встановити факт підроблення підпису [PERSON] невідомими особами. До грудня 2014 року позивачем не мав можливості вивчити всі обставини цивільної справи та викласти в своєму позові всі без виключення підстави для визнання недійсним договору споживчого кредитування. Після отримання всіх копій кредитної справи він змушений був відкликати позов по цивільній справі №711/2075/14-ц з метою подальшого подання нової позовної заяви із уточненими підставами та предметом позовних вимог. Адже в даному випадку йдеться не лише про несправедливість підписаного ним договору споживчого кредитування, але й підроблення його підписів на окремих фінансово-кредитних документах. Просить суд визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» щодо порушення прав споживачів фінансових послуг - [PERSON]; Визнати недійсним з моменту укладення договір споживчого кредитування № 700007932 від 26.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» на придбання легкового автомобіля марки Chery T I I Tiggo,2008року випуску;Зобов»язати сторони - [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» привести в початковий стан ,тобто повернути одержане сторонам за наслідками недійсного договору споживчого кредитування від 26.07.2008р. №700007932. Позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за договором адвокат [PERSON] позов підтримав та суду пояснив ,що 26.07.2008 р. позивачем було підписано з представником ЗАТ «Альфа-Банк» №700007932 договір споживчого кредитування в національній валюті на придбання легкового автомобіля марки Chery T11 Tiggo, який коштував в салоні ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» 82 828,00 гривень. [PERSON] в позовній заяві зазначає, що на початку липня 2008 року він вирішив придбати для своєї сімї легковий автомобіль марки «Chery T11 Tiggo». З цією метою він звернувся до своїх знайомих, які запропонували йому звернутися в салон автомобілів ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» (м. Черкаси). З метою одержання споживчого кредиту на придбання автомобіля позивач разом зі своєю дружиною - [PERSON] вирушив офісу Черкаського обласного відділення ПАТ «Альфа-банк», де оформив кредитні документи на отримання кредитних коштів в національній валюті, згідно виставленого рахунку ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ».Позивачем після підписання договору купівлі-продажу транспортного засобу одержано від продавця транспортного засобу - ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» платіжний рахунок від 24.07.2008 р. на оплату вартості придбаного автомобіля на суму 82 828 грн., який згодом був оплачений відповідачем після укладення кредитного договору №700007932 від 26.07.2008р. Уповноважені особи відповідача, які оформляли кредитні документи на автомобіль, не надали йому для ознайомлення конкретного графіку погашення кредитної заборгованості, довідкової інформації про дійсну валюту споживчого кредиту та порядок повернення запозичених коштів. Окрім того, його не було попереджено про ризики валютного та гривневого споживчого кредитування, не вказано про наслідки можливого зростання валютного курсу іноземної валюти (стосовно можливого збільшення гривневої ціни договору), у кредитному правочині відповідачем допущено двоякі положення стосовно дійсної валюти кредитування, а також приховано окремі аспекти споживчого кредитування від позивача (зокрема, розрахунку за придбаний автомобіль гривневим платежем) тощо. На його думку та думку позивача, замість оформлення споживчого кредиту в національній валюті, як того вимагав договір на придбання автомобіля із ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» від 24.07.2008 р. та рахунок на оплату товару, відповідач незаконно ввів у зміст кредитного договору №700007932 від 26.07.2008 р. двозначні (нечіткі) положення щодо валюти споживчого кредитування, що суперечить діючому цивільному законодавству та по суті ввело в оману позичальника. Позивачу не надано можливості для реального ознайомлення зі змістом та характером споживчого кредиту, за яким він придбавав автомобіль марки Chery T11 Tiggo. Вказана в кредитному договорі сума в розмірі 18454,82 дол. США взагалі не обговорювалася сторонами та не розглядалася позивачем як платіжний засіб для розрахунку за придбаний автомобіль в національній валюті. На руки валютні кошти позивач не отримував, одержав тільки договір, пізніше вносив через платіжний термінал відповідача кошти на погашення кредитної заборгованості виключно в гривневих платежах. При цьому позивач не знав про конвертацію відповідачем валюти, яка відбувалася за кожним кредитним платежем. Відповідач зі свого банківського рахунку не перераховував на поточний рахунок ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 18454,82 дол. США, натомість перераховувалися грошові кошти в національній валюті в сумі 82928 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.07.2008 р. Позивач не погоджував у спірному договорі конвертацію кредитних коштів із доларів США в гривню, відповідач не оформляв меморіального валютного ордеру та інших обовязкових банківських документів на продаж фізичною особою валюти. Надання відповідачем копії заявки на обмін валюти від 26.07.2008 р., на його думку, є спробою переконати суд у правомірності запропонованої схеми валютного кредитування, однак підписання означеного документу позивач категорично заперечував та наполягав на призначенні судово-почеркознавчої експертизи. Вважає ,що позивач вчинив правочин, помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення, тобто споживач помилявся щодо правової природи договору споживчого кредитування та щодо дійсного характеру й змісту споживчого кредитування в іноземній валюті дол. США. При цьому заявили клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи Анкети-заяви на отримання кредиту від 30.06.2014 р., заяви ЗАТ «Альфа-Банк» №700007932 від 26.07.2008 р. щодо продажу іноземної валюти та графіку платежів й розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту від 26.07.2008 р. В судовому засіданні 08.06.2015 р. позивач та його представник відмовилися від заявленого раніше клопотання щодо призначення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки відповідач не надав на запит суду необхідних оригіналів кредитних документів, а саме: Анкети-заяви на отримання кредиту від 30.06.2014 р., заяви ЗАТ Альфа-Банк» №700007932 від 26.07.2008 р. щодо продажу іноземної валюти та графіку платежів й розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту від 26.07.2008 р. Представник третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області за довіреністю [PERSON]І підтримав позовні вимоги [PERSON] та наголосив на правомірності висновків перевірки кредитної справи №700007932 від 26.07.2008 р., які викладені в листі Інспекції №19 від 04.01.2013 р., стосовно виявлених порушень під час оформлення споживчого кредитування. Вказав на невідповідність договору споживчого кредитування вимогам статей 4, 11, 15, 18 Закону України Про захист прав споживачів , рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011р. №15-рп/2011, через наявність двозначних положень у договорі про валюту кредитування, відсутність даних про ознайомлення позивача із запропонованою схемою валютного кредитування, наявності у договору пункту (12) про третейське вирішення цивільного спору, а також суттєвих розбіжностей між змістом договору та платіжними документами щодо перерахунку відповідачем коштів у національній валюті на рахунок фірми-продавця автомобіля. Представник відповідача ПАТ «Альфа-банк» на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився ,хоч про дату, час та місце судового слухання вказаної цивільної справи був повідомлений належним чином та не повідомив щодо причин своєї відсутності протягом всього розгляду даної цивільної справи. Ухвалою суду від 29.04.2015 року представник відповідача був зобовязаний з'явитися в судове засідання з оригіналами та копіями матеріалів кредитної справи від 26.07.2008 року №700007932 та судом явку представника визнано обов»язковою для надання пояснень по суті заявленого позову, однак представник відповідача не з'явився та не надав до суду запитуваних документів з матеріалів кредитної справи. В судовій ухвалі відповідача було попереджено, що в разі ненадання запитуваних документів розгляд цивільного спору буде проводитися за наявними у справі доказами. відповідачем було надано до суду письмові заперечення проти позову [PERSON], в яких ПАТ «Альфа-банк» не погодився із доводами позивача з приводу недійсності договору споживчого кредитування та заперечував проти призначення судово-почеркознавчої експертизи, натомість наполягав на проведенні судово-психіатричної експертизи позивача. Третя особа : [PERSON] в судове засідання не з»явилася ,хоч і була належним чином повідомлена про час ,місце дату слухання справи,причини не явки суду невідомі,повернувся конверт за терміном зберігання. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працював у ПАТ «Альфа-банк» у 2009 році, повідомив про обставини щодо добровільної передачі позивачем у 2009 році автомобіля марки «Chery T11 Tiggo» в рахунок погашення кредитної заборгованості. Свідок повідомив суду щодо доброго технічного стану автомобіля, який було реалізовано з дозволу позивача. Свідок пояснив, що відповідач запропонував позивачу добровільно реалізувати автомобіль в рахунок погашення кредитної заборгованості, під умови повного списання прострочених процентів та нарахованої пені за невиконання позивачем кредитних зобовязань. Зі слів свідка, всі документи щодо списання простроченої заборгованості за процентами та пенею мали знаходитися в іншого представника відповідача [PERSON], при цьому переважна більшість споживчих кредитів на придбання автомобілів у той час надавалася в національній валюті - гривні. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON] за договором адвоката [PERSON] , представник третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області за довіреністю [PERSON]І, пояснення свідка [PERSON], вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи,вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням\~осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Суд бере до уваги, що ПАТ «Альфа-банк» не надав до суду оригіналів письмових доказів на спростування вказаних в позовній заяві обставин щодо підписання позивачем договору споживчого кредитування, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні встановлено, що дійсно - 26.07.2008 р. позивачем підписано з представником ЗАТ «Альфа-Банк» №700007932 договір споживчого кредитування на придбання легкового автомобіля марки Chery T11 Tiggo, який реалізовувався в салоні ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ». Незадовго до цього 24.07.2008 р. позивач уклав із автодилером ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» договір №214127-467 на придбання легкового автомобіля марки Chery T11 Tiggo, 2008 р.в., згідно якого сторони погодили ціну транспортного засобу в розмірі 82\~828,00 грн., що підтверджується одержаним позивачем рахунком від 24.07.2008 р. З метою придбання вказаного автомобіля та оплати його ринкової вартості позивач підписав кредитний договір №700007932 та отримав від відповідача кредитні кошти в сумі 82828,00 грн., які ПАТ Альфа-банк з банківського рахунку перерахував платіжним дорученням на поточний рахунок ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ» №260020400900 у АБ Брокбізнесбанк, МФО 300249, код ЄДРПОУ 3456923. Відповідно до ст. 110 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. та Закону «Про захист прав споживачів" до відносин, які регулюються законом України "Про захист прав споживачів", належать зокрема ті, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг, у тому числі про надання кредитів. Відповідно ст.1 Закону "Про захист прав споживачів" споживчий кредит - кошти, що надаються кредитором (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно п.23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" є споживачем за кредитним договором, тому що отримав споживчий кредит, що надається кредитором-банком (відповідачем) для задоволення особистих потреб, це підтверджується п. 2.4 кредитного договору, в якому зазначено, що сума кредиту призначена для придбання легкового автомобіля Chery T11 Tiggo 2008 року випуску. Конституційний суд України, у своєму рішенні від 10.11.2011р. №15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) висловив свою позицію з питань споживчих кредитів. Позиція Конституційного суду України викладена у резолютивній частині цього рішення: «В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року № 1023XII з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору». Суд вважає, що отримання позивачем кредитних коштів за спірним договором №700007932 відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком, а позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбала автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаний з підприємницькою діяльністю, або виконанням обов'язків найманого працівника. Продукція, що купується, тобто кредит, який є предметом договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини, породження яких є метою договору, регулюються вказаним Законом. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В матеріалах цивільної справи наявний лист Інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області №19 від 04.01.2013 р. про результати перевірки скарги [PERSON], в якому вказано, що кредитний договір №700007932 від 26.07.2008 року укладено з суттєвими порушеннями законодавства про захист прав споживачів. В цьому листі, зокрема, вказано, що спеціалістами Інспекції проаналізовано зазначений договір та встановлено, що в ньому в порушення вимог п.4.6. ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів не вказано право споживача на дострокове повернення кредиту та не зазначені умови дострокового розірвання договору. Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів та п.п. 1.3, 1.2. Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, що затверджені постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. №168, зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 25.05.2007 р. за №541/13808, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець (відповідач) не повідомив споживача про: · наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; · варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; · можливість дострокового повернення кредиту та його умови; · переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до п.2.4. Вищевказаної Постанови НБУ №168 банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Суд бере до уваги, що у відповідності до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про товари, яка б забезпечувала можливість їх компетентного вибору, а продавець зобов'язаний своєчасно надати її. Відповідно до ч. 2 ст.11 цього Закону та п. 2.1 Правил № 168 банки зобов'язані перед укладанням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Відповідно до п. 2.4 Правил, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищевказаною інформацією, проте відповідач не надав їй як споживачу (позичальнику) для ознайомлення дану інформацію, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладанням кредитного договору, це стало би підставою для її відмови від укладання даного кредитного договору та отримання кредиту. Разом з тим, в матеріалах даної цивільної справи відсутні письмові докази підтвердження позивача про ознайомлення з наведеною інформацією, що стосується захисту прав споживача фінансових послуг. При цьому позивач пояснює, що на момент укладення спірного договору відповідач запропонував йому підписати документи на оформлення споживчого кредиту в національній валюті на суму 82 828 грн. для придбання легкового автомобіля, згідно виставленого рахунку ТОВ «Сі Ей АВТОМОТІВ». Жодних схем валютного кредитування на момент придбання автомобіля й оформлення спірного правочину йому не було запропоновано для ознайомлення. На думку суду, невиконання цієї вимоги є порушенням приписів п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту. Відповідачем не доведено, що позивача в належній формі було попереджено про ризики валютного чи гривневого споживчого кредитування, не вказано про наслідки можливого зростання валютного курсу дол. США. З дослідженого в судовому засіданні договору №700007932 від 26.07.2008 року випливає, що у спірному правочині вказані дві суми споживчого кредитування в пункті 2.1 (Сума кредиту. Валюта кредиту ) зазначена ціна договору 18454,82 дол. США, однак в пункті 2.7 (Порядок надання кредиту ) вказано суму 82928,00 грн., яка підлягає сплаті в рахунок придбання легкового автомобіля. З досліджених в судовому засіданні окремих копій платіжних квитанцій про сплату кредитної заборгованості слідує, що позивач протягом 2008-2009 років вносив на погашення споживчого кредиту платежі в національній валюті, які відповідач зараховував в рахунок погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у томі числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегель шрифту основного тексту. Згідно п.14 ст.1 Закону України Про захист прав споживачів нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. На думку суду, наявність у спірному правочині двозначних за правовим характером та змістом положень щодо дійсної валюти кредитування, невизначеність порядку розрахунків за придбаний товар ускладнює прочитання та розуміння споживачем суті договору №700007932, а також усвідомлення сукупної вартості споживчого кредиту, а отже, свідчить про використання відповідачем нечесної підприємницької практики. Окрім того, пункт 4 ч. 5 ст. 11, чч. 12, пункт 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. До договорів зі споживачами про надання кредиту застосовуються положення Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими заборонено встановлювати дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Частина 6 ст. 19 цього Закону передбачає, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. З матеріалів судової справи випливає, що на поточний рахунок продавця автомобіля відповідачем були перераховані кошти в сумі 82928,00 грн. в якості компенсації вартості придбаного мною автомобіля. Вказані обставини підтверджуються копією платіжного доручення від 28.07.2008 р. №2188, в якому чітко вказано призначення платежу сплата за автомобіль згідно рахунку від 24.07.2008 р. №214127-467. В судових засіданнях відповідач не пояснив економічну складову та доцільність здійснення в ході споживчого кредитування обмінних операції з переведення доларів США, які належать банківській установі, у національну валюту гривні, які теж належать цій банківській установі, а також яким чином запропонована схема відповідає інтересам споживача фінансових послуг (позивача). В кредитному договорі відсутні будь-які застереження щодо валютних ризиків, які відповідач несе як споживач,відповідач не надав позивачу інформації щодо методики, яка використовується ним для визначення валютного курсу, комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту, зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом. На думку суду, наведений відповідачем спосіб розрахунку за споживчим кредитом є підставою для стягнення із позивача валютних коштів за фактично гривневим платежем, який здійснено на користь продавця автомобіля. Суд зауважує, що згідно вимог п.1.38 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також п.п. 4.2., 4.3. Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій із купівлі-продажу іноземної валюти», затвердженого наказом ДПА України від 12.02.2004 р. №87, зареєстрованого в Мінюсті 20.02.2004 р. за №234/8833, підтвердженням видачі кредитних коштів в іноземній валюті, а не гривні можуть бути такі документи: 1) заява про видачу готівки, де повинен поставити підпис клієнт; 2) квитанція про обмінну операцію з іноземною валюти у гривню; 3) платіжне доручення на проведення з перерахування коштів на інший рахунок від імені клієнта, якщо банк сам перераховує кошти на рахунок іншого закладу. Однак, на неодноразові запити суду відповідачем не надано для дослідження оригіналів заявки на обмін валюти від 26.07.2008 р., справжність якої заперечується позивачем, а також інших обмінних платіжних документів (зокрема, меморіального валютного ордеру). Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17 травня 1973 року за №543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. (Рішення Конституційного суду України, 10.11.2011 року №15- рп/2011, справа № 1-26/2011). Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При укладені кредитного договору істотне значення має дійсний (фактичний) розмір процентів, дійсний розмір платежів по кредиту, сукупна вартість кредиту і т.п. Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України - якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено ,що у наданому до матеріалів справи витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 29.07.2008 р. вказано розмір основного зобовязання 82928 грн., а не 18454,82 дол. США, як на тому наполягає відповідач у своїх вимозі про дострокове повернення боргу. Реєстрація обтяжень рухомого майна та припинення обтяження рухомого майна в державному реєстрі обтяжень рухомого майна здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем . Як вбачається, обтяжувачем у записі від 29.07.2008 р. є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,в тому, єдиним належним суб'єктом подання заяви про обтяження рухомого майна на адресу реєстратора є вищезазначена банківська установа, якій законом надано право щодо здійснення реєстрації відомостей про обтяження шляхом подання відповідної заяви до Державного реєстру. Відповідно до ст. 593 ЦК України, право застави має прохідний характер від основного зобов'язання і є дійсним до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору застави. Суд вважає,що самостійне визначення відповідачем у заявці до Державного реєстру розміру основного зобов'язання у національній валюті в сумі 82928,00 грн., повністю спростовує заперечення останнього з приводу валютного характеру споживчого кредитування. Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів - якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Позивач у своєму позові вказує, та підтвердив в судовому засіданні,що відповідач з початку фінансово-економічної кризи не направляв на адресу позичальника попередження про необхідність збільшення ставки споживчого кредитування, у звязку із значним зростанням курсу іноземної валюти по відношенню до гривні. В зв»язку неможливістю виконати в повній мірі кредитний договір №700007932 [PERSON] С.М.09.12.2009 р. укладено із відповідачем договір доручення на продаж автомобіля марки Chery T11 Tiggo 2008 року випуску. З досліджених матеріалів справи випливає, що автомобіль марки Chery T11 Tiggo, 2008 р.в., державний №СА0949АТ було виставлено на продаж та реалізовано відповідачем за національну валюту, що підтверджується висновком про вартість майна, який виконано 15.01.2010 р. ТОВ Кволітас, та показами свідка [PERSON], який підтвердив гривневу схему споживчого кредитування та надав покази стосовно умов добровільної передачі позивачем автомобіля в рахунок списання нарахованих неустойки та процентів. Відповідачем не спростовано доводи позивача, що після продажу автомобіля марки Chery T11 Tiggo, який був предметом споживчого кредитування, відповідач не повідомив [PERSON] про дійсну ціну продажу предмету застави, не вказав, яка сума коштів та в якій валюті була виручена від продажу автомобіля. В листі від 26.01.2010 р. відповідач повідомив позивача про свою відмову у вирішенні питання щодо внесення уточнень до діючого кредитного договору №700007932 в частині визначення валюти кредиту, встановлення порядку погашення заборгованості, та як наслідок зменшення нарахування сум по сплаті пені й штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобовязання. Згідно з положеннями п.п. 5, 6 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у випадку, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. Судом досліджено письмову вимогу відповідача про дострокове повернення позивачем кредиту від 14.04.2014 р. №31496-102-б/б, в якій станом на 14.04.2014 прострочення платежу складає 1441 днів, загальна сума заборгованості становить 2\~186\~057,48 грн., у томі числі штрафні нарахування 1980648,26 грн., що не рівноцінно сумі виданого кредиту в розмірі 82 928 грн. В даному випадку вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту в сумі 1980648,26 грн., яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.\~509, ч. 1,2\~ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти як неустойку спотворює її дійсне значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції [PERSON] ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема, ч. 3\~ст. 551 ЦК України. Наведені дії відповідача як банківської установи щодо стягнення завищеної неустойки явно порушують права споживача, вказують на порушення принципів розумності та добросовісності, а тому визнаються судом незаконними. Введення до змісту договору №700007932 пункту 12, яким надано можливість розгляду спорів з приводу виконання кредитних зобовязань в постійно діючому третейському суді Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», суперечить пункту 14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, не можуть розглядати справи, що стосуються захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), оскільки розгляд таких справ не належить до компетенції третейських судів. За положеннями ч.2 ст.12 Закону України «Про третейські суди» при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невідємна частина третейської угоди. Але , відповідачем не доведено в судовому засіданні та не надано належних доказів, що під час укладення спірного правочину позивача було ознайомлено зі змістом регламенту третейського суду - Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», адже позивач заперечує факт підписання документів щодо ознайомлення з третейською угодою та надання згоди на передачу вирішення спорів за споживчим кредитом до третейського суду. А тому, враховуючи вищевикладене ,суд вважає , що позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та підлягає до задоволення,а тому у зв'язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним слід застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України, а саме: зобов'язати сторони повернути одна одній одержані кошти та матеріальні блага за наслідками договору споживчого кредитування №700007932 від 26.07.2008 р. Також, суд вважає , за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в прибуток держави ,судовий збір в розмірі 243грн.60коп. А тому на підставі вищевикладеного, з урахуванням зібраних у справі письмових доказів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 203,215,216,223,229 ЦК України, Закону України „Про захист прав споживачів , Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів

Outcome: approved