Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

У березні 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк звернулося до суду із вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти. На обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY. Правовідносини з використання web-інтерфейсу LIQPAY врегульовані угодою, яка розміщена на сайті https://www.LiqPAY.com/ (далі - Угода), згідно п. 1.1 якої ПАТ КБ "ПриватБанк" приймає на себе зобов'язання здійснювати приймання/переведення грошових коштів від клієнта за web-інтерфейсом LIQPAY. Пунктом 3.3 Угоди передбачено, що обов'язки банку в межах Угоди обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів та передачею грошових коштів особам, яким вони призначені. Для користування web-інтерфейсом LIQPAY користувач має лише зазначити свій номер мобільного телефону, персональні дані та приєднатися до Угоди. Крім іншого, web-інтерфейс LIQPAY надає можливість здійснювати поповнення рахунку LIQPAY, переказ коштів на інші рахунки LIQPAY, переказ коштів на платіжні картки та здійснювати інші операції. Угода не встановлює можливість надання у користування коштів понад залишок коштів клієнта. Безпідставне отримання відповідачем грошових коштів стало можливим у зв'язку зі здійсненням заміни старого інтерфейсу на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технології обробки платежів. При цьому для перегляду архівних операцій користувачам нового web-інтерфейсу LIQPAY залишався доступним старий web-інтерфейс. Вказували, що відповідачем було виявлено та використано вразливість нового web-інтерфейсу LIQPAY, яка полягала в тому, що через архів операцій старого web-інтерфейсу LIQPAY користувач мав можливість ініціювати здійснення переказу саме у старому web-інтерфейсі LIQPAY. Основна технологічна відмінність двох web-інтерфейсів полягала у тому, що в новому web-інтерфейсі переказ і відображення інформації за його результатом здійснювалося онлайн, тобто негайно, а в старому - негайно проводилась лише перевірка наявності коштів, а проведення операцій відображалося через проміжок часу, не менший 1-2 годин. Операції у новому Web-інтерфейсі LIQPAY не відображались та не впливали на залишок коштів в старому web-інтерфейсі LIQPAY. Відповідачем в окремі дати у березня-травні 2014 роках без наявної на те правової підстави було здійснено операції у старому та новому web-інтерфейсах LIQPAY, які дали йому змогу здійснити перекази коштів на загальну суму 69376,24грн, тобто більше за суму наявних коштів на рахунку. Посилаючись на те, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню банку відповідно до статей 1212-1214 ЦК України, ПАТ КБ "ПриватБанк" просив позов задовольнити, стягнувши зазначену суму 69376,24грн з відповідача, а також стягнути проценти за користування грошовими коштами у розмірі 37142,73грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року суддею Шевчуком О.П. відкрито провадження по вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/3729/17, номер провадження 2/754/545/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді Шевчука О.П. 06.03.2018 року до суду від представника відповідача адвоката [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення вказаного позову, вважає його необґрунтованим та безпідставним зважаючи на наступне. Не підтверджено жодним доказом про те, що відповідач мав можливість і створював платежі в старому web-інтерфейсах LIQPAY і в той же час ці кошти виводив в новому web-інтерфейсах LIQPAY, що відповідач одночасно на двох програмах здійснював перерахунки. Відповідно до п.3.7.1 Угоди при виявленні несправностей, помилок, збоїв, також для попередження несанкціонованого доступу до web-інтерфейсу банк мав право призупиняти роботу програмних і/або апаратних засобів, які забезпечують функціонування web-інтерфейсах LIQPAY, відтак, при допущенні відповідачем зловживання у користуванні послугами банку щодо перерахування коштів, позивач мав право самостійно зупинити роботу інтерфейсу з обслуговування відповідача. Представник позивача в судовому засіданні 31.07.2018 року просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини які зазначені в позові. Представник відповідача адвоката [PERSON] в судовому засіданні 31.07.2018 року проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обґрунтування які зазначені у відзиві. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відносини банку з клієнтом при наданні послуг в web-інтерфейсі LIQPAY регулюються наступними нормативними актами: Законами України "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні системи і переказ коштів в Україні", Положенням про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, затвердженим постановою правління Національного банку України від 30 квіт6я 2010 року N 223, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній і іноземній валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні у національній валюті, затвердженою постановою правління Національного банку України від 21 квітня 2004 року N 22, постановою Національного банку України від 16 вересня 2013 року N 365. LIQPAY - це торгова марка банку, унікальний веб - інтерфейс для вводу реквізитів платежу в мережі Інтернет і ініціювання переказу грошових коштів, рахунок LIQPAY - це номер мобільного телефону, обліковий запис клієнта у web-інтерфейсі LIQPAY. Судом встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне Товариство комерційний банк "Приватбанк"(далі АТ КБ "Приватбанк") у порядку, передбаченому ст. 634 ЦК України, за угодою користувача запропонував необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання послуг по переказу грошових коштів з використанням web-інтерфейсу LIQPAY. [PERSON] приєднався до запропонованої угоди шляхом реєстрації в web-інтерфейсі LIQPAY та повністю погодився з усіма умовами угоди користувача (договору приєднання) про використання web-інтерфейсу LIQPAY. Згідно п. 1.4 цієї Угоди, вона вступає в силу з моменту реєстрації клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY. Відповідно до розділу 3 Угоди банк виконує доручення клієнта, які містяться в дистанційному розпорядженні, відправленому банку. Згідно п. 3.2.2 Умов авторизація на сайті www.LIQPAY.com для клієнтів проходить виключно за допомогою одноразового пароля OTP. У якості логіна для авторизації використовується номер телефону клієнта у міжнародному форматі, у якості пароля використовується восьмизначний динамічний пароль, який приходить у SMS на зареєстрований номер телефону клієнта. Зобов'язання банку в рамках Угоди обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів і передачею грошових коштів особам, ким вони призначені. Згідно п. 3.5 Угоди контрагент, на чию адресу клієнт ініціює переказ, вказується клієнтом в дистанційному розпорядженні. Зобов'язання Банку по переказу грошових коштів на користь контрагента вважається виконаним з моменту виконання вказаного розпорядження. Пунктом 3.8 Угоди передбачено, що інформація про суттєві зміни умов Угоди, зміни тарифів опубліковується не пізніше, ніж за три дні до набрання чинності таких змін. Згідно п. 7.1.1 Угоди у разі внесення банком в Угоду суттєвих змін, що впливають на можливість використовувати визначено при web-інтерфейсі LIQPAY клієнтом, банк повідомляє про них клієнта на сайті www.LIQPAY.com, не пізніше ніж за три дні до набрання чинності цих змін. У разі незгоди клієнта із змінами умов Угоди, останній вправі розірвати Угоду у вказаний строк. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 2, 3 цієї статті, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами, і не вправі визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перераховувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 ст. 22 цього Закону. Згідно з ч.2 ст.1071 та ч.1 ст.1072 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом, проте, виключно в межах залишку грошовий коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. Виходячи з особливостей функціонування платіжного пристрою web-інтерфейсу LIQPAY, єдиною законною підставою для здійснення вказаних переказів з ініціативи відповідача як користувача системи має бути сформований [PERSON] та направлений позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунковий документ (платіжне доручення), в якому мають бути зазначені всі необхідні реквізити платежу, що містяться у затвердженій Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті формі. Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом укладення договору приєднання. У позовній заяві позивач посилається на те, що у березні 2014 року було здійснено заміну старого інтерфейсу на новий із доповненнями його функціонального наповнення та заміною технології обробки платежів. Водночас, позивач не надав суду доказів щодо заміни ним старого інтерфейсу на новий, а також те, що відповідача відповідно до п.3.8. та 7.1.1. було повідомлено про заміну інтерфейсу. На підтвердження позовних вимог щодо здійснення відповідачем перерахунку коштів, позивач надав суду копії розрахунків, однак суд не приймає до уваги зазначені докази, оскільки з наданих копій роздруківок, у яких є певні графи та грошові суми, не зрозуміло яке вони мають відношення до відповідача у справі. Також, позивач не надав суду доказів, що картковий рахунок [NUMBER] є рахунком [PERSON], та те, що телефон вказаний у роздруківці дійсно належить відповідачу. Не надано позивачем і доказів на підтвердження руху безпідставно набутих коштів по рахунку № [NUMBER] та те, що [PERSON] давав доручення на здійснення безготівкового перерахунку грошових коштів. Крім того, відповідно до п. 3.7.1 Угоди банк мав право призупиняти роботу програмних і/або апаратних засобів, які забезпечують функціонування web-інтерфейсу LIQPAY, відтак, при допущені відповідачем зловживання у користуванні послугами банку щодо перерахування коштів, позивач мав право самостійно зупинити роботу інтерфейсу з обслуговування відповідача. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. ;an=843243">205, ч.1 ст. 2;an=843245">207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що наявність договору чи іншого правочину є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604- 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі публічного договору приєднання - Угоди користувача LIQPAY, тобто, є зобов'язальними, і тому вони регулюються нормами зобов'язального права. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі N 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року у справі N 6-122цс14. Доводи представника позивача про необхідність врахувати виписки з рахунку відповідача, додаткові відомості щодо проведених збійних операцій, із визначення дати, часу, суми операції, суми вхідного та вихідного залишку на рахунках, суд відхиляє, оскільки з наданих позивачем роздруківок неможливо зробити висновок про те, що відповідач у період з березня по травень 2014 року ініціював, а позивач здійснив перерахунок коштів на суму 69376,24грн, тобто більшу суму, ніж мав відповідач на своєму картковому рахунку. На підтвердження зазначених доводів банком не надано ні акту службового розслідування, ні акту ревізії чи перевірки, ні інших доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Суд не може обґрунтовувати своє рішення припущеннями, що відповідач нібито та здійснював платіжні переводи за допомогою платіжної системи LIQPAY одночасно на двох програмах, що дозволило йому нібито безпідставно грошові кошти, оскільки підтвердження прив'язки номеру телефону, на який зареєстровано вказану програму, до відповідача суду не надано, як не надано підтвердження і того, що саме відповідач одночасно на двох програмах здійснював перерахунки. Існування можливості подвійного переведення грошових коштів внаслідок зміни інтерфейсу програми також не підтверджена позивачем. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають. Враховуючи викладене і

Outcome: dismissed