Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

01 квітня 2016 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтував тим, що 23 липня 2015 року в м. Ізюм Харківської області померла його мати [PERSON]. Він є єдиним спадкоємцем. На день відкриття спадщини він проживав разом з померлою, тобто, вважається таким, що прийняв спадщину. Після смерті матері залишився спадок - житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: вул. Кузнєцова, 12 с. Лозове Краснолиманського району Донецької області. Вищезазначена будівля раніше належала матері [PERSON] [PERSON], яка померла 08 травня 2014 року. Заповітом від 10.02.1995 року, посвідченого Рубцівською сільською радою все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] Після смерті [PERSON], яка постійно мешкала та померла в с. Лозова Краснолиманського району Донецької області, Краснолиманською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа 30 вересня 2014 року за № 416/2014. Заяву про прийняття спадщини подала [PERSON]. З іншими заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. [PERSON] оформила право власності на земельні ділянки, в тому числі на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жмлого будинку за адресою: вул. Кузнєцова, 12 с. Лозове Краснолиманського району Донецької області, а на будинок не встигла, бо померла. На звернення позивача до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в с. Лозове, Краснолиманського району Донецької області, по вул. Кузнецова, 12, після смерті [PERSON] позивач отримав відмову, так як відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок. Позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Лозове вул. Кузнецова, б. 12. Ухвалою суду від 21 квітня 2016 року було задоволено заяву позивача [PERSON] та замінено відповідача - Рубцівську сільську раду Краснолиманського району Донецької області на належного відповідача - територіальну громаду в особі [PERSON] міської ради (а.с. 38-39). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] міська рада Донецької області, який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив, надав заяву про розгляд справи без участі представника в судових засіданнях, рішення просить винести на розсуд суду (а.с.52). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ІІАВ № 100510 батьками [PERSON], [INFO], є: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 7). Згідно зі свідоцтвом про смерть від 28.07.2015 року серія І-ВЛ №504886 [PERSON] померла 23 липня 2015 року у м. Ізюм Харківської області (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] мешкали за адресою : м. Ізюм, вул. Червоноармійська, б. 62 (а.с.27). Згідно до заповіту від 10.02.1995 року [PERSON] призначила своєю спадкоємицею [PERSON] (а.с.28). 08 травня 2014 року [PERSON] померла в с. Лозове Краснолиманського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №756905 (а.с.8). [PERSON] прийняла спадщину, отримала свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Лозове, Краснолиманського району Донецької області, по вул. Кузнецова, 12 (а.с. 13-14, 16-19). Відповідно до довідки № 814 від 25.08.2015 року, виданої виконавчим комітетом Рубцівської сільської ради, Краснолиманського р-ну Донецької області, згідно з записом в погосподарській книзі будинок № 12 по вулиці Кузнецова в селі Лозове Краснолиманського району Донецької області належить [PERSON] (а.с 12). Згідно даних Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 по вулиці Кузнецова в селі Лозове Краснолиманського району Донецької області області, станом на 25.09.2014 року, за зазначеною адресою рахуються наступні обєкти: житловий будинок "А-1", прибудова "а", веранда "а-1", прибудова "в", та надвірні будівлі: літня кухня "В", сараі: "Б", "Г", "Д" (а.с. 20-24). Відповідно до відповіді з Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області № 107/02-14 від 27 січня 2016 року видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в с. Лозове, Краснолиманського району Донецької області, по вул. Кузнецова, 12, після смерті [PERSON] не має можливості, так як оригінал правовстановлюючого документу відсутній (а.с. 25). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.\~\~ Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, закон передбачав державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться Донецька область, [PERSON] (Краснолиманський ) район, село Лозове, вул. Кузнєцова, б.12, був набутий [PERSON] у власність на законних підставах згідно з записом в погосподарській книзі, що відповідно до діючого на той час законодавства було достатнім для виникнення права власності на нього, та не залежало від державної реєстрації. Після смерті [PERSON] до спадкоємця [PERSON], яка прийняла спадщину, відповідно до ст. 1216 ЦК України перейшли права і обовязки спадкодавця. Після смерті [PERSON] до спадкоємця [PERSON], який прийняв спадщину, відповідно до ст. 1216 ЦК України перейшли права і обовязки спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі ст. ст. 10 , 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем доведено набуття права власності на спадкове майно на законних підставах, неможливість захисту іншим шляхом ніж визнання права власності на спадщину в судовому порядку, позовні вимоги є законним та обґрунтованими, а тому приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved