Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Супіна Агро", третьої особи міськрайонного управління Держкомзему в м. Лозова і Лозівському районі Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки таким, що припинив свою дію у зв'язку із закінченням терміну дії, посилаючись на те, що їй належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,8559 га, яка розташована на території Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області. 01 січня 2007 року між нею та ТОВ «Супіна Агро» було укладено договір оренди землі № 30, який зареєстровано у Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Однак після отримання копію договору було виявлено не відповідність умов, які були зазначено у договорі, а саме: замість 5 (п'яти) років оренди було зазначено 25 (двадцять п'ять). З цього приводу за колективним зверненням власників земельних ділянок до Лозівського МВ ГУМВС України в Харківської області була порушена кримінальна справа. Згодом позивачці стало відомо, що кримінальна справа закрита шляхом винесення постанови про закриття кримінальної справи. Позивачка вважає, що на даний час, договір оренди земельної ділянки припинив свою дію, але відповідач порушує її законні права як власника, використовуючи і далі земельну ділянку. В зв'язку з чим просить визнати договір оренди земельної ділянки № 30 від 01 січня 2007 року, укладений між нею та відповідачем по справі таким, що припинив свою дію, у зв'язку із закінченням терміну його дії, зобов'язав ТОВ «Супіна Агро» передати їй земельну ділянку площею 5,8559 га, кадастровий номер № 6323985000:01:000:0021. Крім цього просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 114 гривень 70 копійок. 30 вересня 2013 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати договір оренди земельної ділянки № 30 від 01 січня 2007 року, укладений між нею та відповідачем по справі таким, що припинив свою дію, у зв'язку із закінченням терміну його дії, зобов'язав ТОВ «Супіна Агро» передати їй земельну ділянку площею 5,8559 га, кадастровий номер № 6323985000:01:000:0021. Крім цього просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 114 гривень 70 копійок. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник позивача - [PERSON], у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просить справу слухати за її відсутності та за відсутності її довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Також просила в разі неявки в судове засідання представника відповідача постановити заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їм відомі та зрозумілі. Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Супіна Агро» в жодне судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 26.09.2013 року через канцелярію суду представник відповідача надала заперечення, в якому просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, оскільки основний договір оренди від 01.01.2007 року, укладений з позивачем, вважається дійсними, так як угода про розірвання цього договору від 30.06.2008 року не пройшла державної реєстрації, генеральному директору ТОВ «Супіна-Агро» [PERSON] повноваження на укладання угод про розірвання договорів оренди від 30.06.2008 року не надавалися. Представник третьої особи Управління Держземагенства у Лозівському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, але раніше на адресу суду надав свою заяву в якій просить розглядати справу без участі представника, направив текст рішення за результатами розгляду справи на їх адресу. Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Основу правового регулювання оренди земельних ділянок становлять Земельний кодекс України /далі - ЗК/, Цивільний кодекс України /далі - ЦК/, Закон України від 6 жовтня 1998 р. /в редакції Закону України від 2 жовтня 2003 р. № 1211-1У /з наступними змінами/ «Про оренду землі» /далі - Закон № 1211-1У/. Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ст.ст. 13, 15, 18, 31, 34 Закону України "Про оренду землі " договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є строк дії договору оренди. Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог. Згідно п.22-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", при вирішенні спорів щодо права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) або для забудови (суперфіцій) слід виходити з того, що згідно зі статтею 102-1 ЗК право на таке користування виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися нею для сільськогосподарських потреб або для забудови відповідно до ЦК. З урахуванням вимог ЗК укладення, умови цих договорів, їх строки, права, обов'язки сторін за ними, підстави припинення регулюються главами 33 і 34 ЦК. Зазначене право припиняється у разі спливу строку, на який надано право користування. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,8559 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Перемозької сільської ради, КСП ім. Калініна та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 743418, виданим Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області 27.03.2003 року. Відповідно до договору оренди земельної ділянки № 30 від 01 січня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Супіна Агро» в особі генерального директора [PERSON], орендодавець надав в оренду в строкове платне користування земельну ділянку, площею 5,8559 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 25 років. Договір оренди земельної ділянки № 30 був зареєстрований в Державному реєстрі ДП «Центр ДЗК при ДКУ по ЗР» в Лозівському районному відділі 16 травня 2007 року за реєстровим номером 040767700163. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеними, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації /ст. 18 ЗУ «Про оренду землі»/. З матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі, укладений у письмовій формі, та 16 травня 2007 року пройшов відповідну державну реєстрацію. Із пункту 3.1 статті 3 вищевказаного договору оренди вбачається, що земельна ділянка була надана в оренду на « 25 років». Пунктами 9.2, 7.3 Договору передбачено, що його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Пунктом 9.3 Договору, зазначено, що його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду, а також з інших підстав, визначених законом. Після закінчення строку оренди, орендар повинен повернути земельну ділянку Орендодавцю у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержав її в оренду. Так, при розгляді справи позивачем надані докази, які свідчать, що строк дії договору оренди закінчився. З матеріалів справи вбачається, що після отримання позивачем копії Договору, нею було виявлено невідповідність зазначених умов у підписаному нею договорі, а саме, у п. 3.1 замість 5 (п'ять років), зазначено 25 (двадцять п'ять) років. У зв'язку з чим, зважаючи, що з боку відповідача було порушено її права та законні інтереси, позивач підписала колективне звернення до Лозівського МВ ГУМВС України у Харківській області для відповідного реагування та поновлення прав як власника земельної ділянки, на підставі чого було порушено кримінальну справу. 21 липня 2008 року постановою старшого слідчого СВ ГУМВС України в Харківській області, майора міліції Ребенко С.Н., була припинена кримінальна справа за ознаками складу злочину передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України, в зв'язку з відсутністю складу злочину (а.с.№19-23). Відповідно до даної постанови, посадовими особами відповідача, а саме: генеральним директором [PERSON], визнано, що при проведенні роздрукування перших листів договору було допущено помилку пов'язану з визначеним терміном строку оренди землі замість 5 років, вказано 25 років, яку було виправлено шляхом укладання сторонами додаткових угод до договорів оренди. Вказане в постанові підтверджується наданими доказами. Так, додаткова угода про розірвання договору оренди земельної ділянки № 30 містяться в матеріалах справи. Відповідно до умов цієї угоди сторони передбачили строк дії договору до 31.12.2011 року, тобто на 5 років. Укладання додаткової угоди відповідачем не спростовано та не заперечується. В подальшому вищезазначену постанову було скасовано, триває досудове слідство. І відповідно до інформаційної довідки слідчого відділу СУ ГУМВС України у Харківській області від 09.04.2013 року під час досудового слідства встановлено, що під час оформлення договорів оренди між власниками землі, мешканцями Шатівської, Садовської, Перемозької селищних рад Лозівського району Харківської області та ТОВ «Супіна-Агро» внесена зміна до статті 3 вказаних договорів, а саме, термін оренди змінений з 5 на 25 років, що підписано генеральним директором ТОВ «Супіна-Агро» [PERSON] та скріплено печаткою ТОВ «Супіна-Агро». Зазначені зміни у офіційних договорах було підроблене за допомогою технічних засобів, замість рукописного тексту та цифр про термін оренди, що погоджувались з громадянами-власниками земель. Зазначений факт достовірно підтверджений під час виконання слідчих дії за участю [PERSON] на той час генерального директора ТОВ «Супіна-Агро». Зазначені підроблені договори оренди земель за підписом [PERSON] (по акту) були направлені до Лозівського відділу земельних ресурсів та державної реєстрації Харківської області, де пройшли державну реєстрацію, терміном на 25 років. Наслідком вказаних дії, ТОВ «Супіна-Агро» отримало можливість користування зазначеними землями 25 років, а громадяни, власники землі, мешканці Шатівської, Садовської, Переможанської селищних рад Лозівського району Харківської області, замість обговорених термінів користування, а саме 5 років, втратили право законного користування та розпорядження своєю власністю на 25 років, що суперечить обговореним та особисто громадянами підписаними термінами на оренду їх власності. Під час досудового слідства проведені допити мешканців зазначених селищних рад, і встановлено, що громадяни не задоволені строком оренди в 25 років, який з ними не погоджувався, не задоволені орендною платою, принципи начислення якої не роз'яснювались власникам землі. Власники землі звернулися за допомогою до правоохоронних структур, а також до Верховної Ради України та адміністрації Президента України за захистом порушених прав. Кожному потерпілому надана письмова пам'ятка та складений протокол допиту у якості потерпілого. Отже, докази, які містяться в матеріалах справи, безспірно свідчать про те, що при укладенні договору оренди між сторонами була досягнута домовленість про термін дії даного договору - « 5 років», і при оформленні договору оренди земельної ділянки у зазначення строку дії договору внесені зміни, а саме: замість « 5 років» вказано « 25 років», що з позивачем не узгоджувалося. Таким чином, подальше використання земельної ділянки відповідачем порушує законні права позивача як власника, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є по своїй суті противоправними. У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державній реєстрації - з моменту державної реєстрації. Оскільки договір оренди земельної ділянки підлягав державній реєстрації, то підлягала державній реєстрації і угода про розірвання договору оренди земельної ділянки. З метою самостійного здійснення державної реєстрації Угоди, позивачкою до міськрайонного управління Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі Харківської області було подано заяву про проведення реєстрації угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки. Однак позивачці було відмовлено в проведенні даної реєстрації і повернуто документи та повідомлено про не можливість зареєструвати дану Угоду в зв'язку з не підтвердженням факту розірвання договору оренди земельної ділянки відповідачем, а також не наданням останнім свого примірника Договору про оренду земельної ділянки. Таким чином, суд вважає, оскільки у державній реєстрації угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.01.2007 року відмовлено, то вона не може свідчити про розірвання спірного договору оренди. Разом з тим, дана угода, яка підписана орендодавцем та орендарем у межах своїх повноважень, може бути визнана письмовим доказом у підтвердження того факту, що договір оренди земельної ділянки був укладений на "5років", а вказані в договорі "25 років" є механічною опискою. Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до змісту ст. 15 ЗУ "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Отже, оскільки відповідачем не визнається право позивача на припинення оренди, виходячи з вищевказаного, суд вважає, що право позивача підлягає судовому захисту за позовом, шляхом визнання договору оренди земельної ділянки таким, що припинив свою дію, у зв'язку із закінченням терміну дії, оскільки самим позивачем надано обґрунтовані доводи та докази в матеріалах справи, які свідчать про закінчення терміну дії договору, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 Цивільного Кодексу України. У зв'язку з визнанням оренди землі такою, що припинила свою дію у зв'язку з закінченням строку договору оренди, суд приходить до висновку про зобов'язання ТОВ «Супіна Агро» передати земельну ділянку позивачу по справі. Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки в судовому засіданні та з матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушені вимоги чинного законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але відповідач не скористався своїми правами стосовно даної справи та не подав суду свої заперечення проти позову, належних та допустимих доказів щодо укладання спірних договорів оренди землі суду не надав. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 114 гривень 70 копійок, що підтверджується платіжним дорученням. Відносно даної вимоги, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved