Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.09.2012 року о 20 год. 00 хв. на вул. Набережній Заводській в м. Дніпропетровську водій автомобіля марки «ВАЗ 2101», д/н [NUMBER] [PERSON] (далі - Відповідач-1), під час руху не витримавши безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем марки «HONDA JAZZ LUXE», д/н [NUMBER], котрий рухався попереду під керуванням водія [PERSON], який внаслідок зіткнення розпочав некерований рух вперед що скоїв зіткнення з автомобілем «DEY», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], котрий в свою чергу, розпочав некерований рух вперед, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «CHEVROLE», д/н [NUMBER], під керування водія [PERSON] Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було спричинено матеріальну шкоду. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 місяців. Згідно висновку № 03/13А експертного дослідження про оцінку вартості матеріального збитку від 25.01.2013 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «HONDA JAZZ LUXE», д/н [NUMBER], який належить на праві приватної власності позивачу, оцінюється у розмірі 34 568 (тридцять чотири тисячі п'ятсот шістдесят вісім) грн. 63 коп. Крім того, позивач зазначає, що ним було понесені витрати на проведення оцінки вартості спричиненої матеріальної шкоди, які складають 900 (дев'ятсот) грн. 00 коп., згідно з квитанцією до прибуткового ордеру № 03 від 25.01.2013 року. Отже, позивач вважає, що загальна сума матеріальних збитків завданих йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 35 468 (тридцять п'ять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 63 коп. Окрім, матеріальної шкоди, позивач вважає, що йому завдано і моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. Позивач вказує, що між відповідачем [PERSON] та ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак на момент звернення позивача до суду ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт» позбавлено членства в МТСБУ, а отже за його зобов'язаннями повинно відповідати Моторне (транспортного) страхового бюро України. Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON], Моторного (транспортного) страхового бюро України, на його, [PERSON], користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 35 468 (тридцять п'ять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 63 коп., моральної шкоди у розмірі 5 000(п'ять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати по даній справі. 10 жовтня 2014 року до суду надійшла заява від позивача [PERSON], в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.123). Відповідач -1- [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судові повістки (а.с.54, 56,75), та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с. 117), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. Представник Відповідача-2 - Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з'явився, надали суду заперечення на позов, в якому просили в задоволені позову позивачу відмовити в повному обсязі, а справу розглянути у відсутності їх представника (а.с. 80-84). Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Так судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 10.09.2012 року о 20 год. 00 хв. на вул. Набережній Заводській в м. Дніпропетровську водій автомобіля марки «ВАЗ 2101», д/н [NUMBER] [PERSON] (далі - Відповідач-1), під час руху не витримавши безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем марки «HONDA JAZZ LUXE», д/н [NUMBER], котрий рухався попереду під керуванням водія [PERSON], який внаслідок зіткнення розпочав некерований рух вперед що скоїв зіткнення з автомобілем «DEY», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], котрий в свою чергу, розпочав некерований рух вперед, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «CHEVROLE», д/н [NUMBER], під керування водія [PERSON] Судом також встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2012 року за справою про адміністративне правопорушення відповідача-1 - [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 місяців (а.с.9). В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 10.09.2012 року, внаслідок чого заподіяна шкода позивачу, як власнику автомобілем марки «HONDA JAZZ LUXE», д/н [NUMBER], доведена в силу вищевказаної процесуальної норми закону. Згідно висновку № 03/13А експертного дослідження про оцінку вартості матеріального збитку від 25.01.2013 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «HONDA JAZZ LUXE», д/н [NUMBER], який належить на праві приватної власності позивачу, оцінюється у розмірі 34 568 (тридцять чотири тисячі п'ятсот шістдесят вісім) грн. 63 коп. (а.с. 13-25). Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана в тому числі неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Матеріалами справи підтверджено, що цивільна відповідальність водія [PERSON] транспортного засобу «ВАЗ 2101», д/н [NUMBER] застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», страховий поліс серії АВ № 8582479. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що позивач письмово повідомив ПрАТ «СК «Лафорт» про настання страхового випадку, надав заяву на виплату страхового відшкодування, що відповідає положенням ст. ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Згідно п.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Разом з цим, із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що позивач страхового відшкодування від означеного страховика не отримав. З повідомлення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30.12.2013 року, вбачається, що розпорядженням Нацкомфінпослуг № 3031 від 29.08.2013 року всі ліцензії ПрАТ СК «Лафорт» анульовані (відкликані), що не звільняє страхову компанію від виконання зобов'язань за укладеними договорами страхування. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 714541 станом на 27.02.2014 р. ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» перебуває у стадії банкрутства. Провадження про банкрутство порушено 04.12.2013 р. за судовим рішенням. Разом з цим, суд не може погодитись із доводами позивача щодо того, що зобов'язаннями такого страховика повинно відповідати Моторне (транспортного) страхового бюро України. Відповідно до ст.39 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Приписами ст.41 Закону, визначений перелік підстав для проведення регламентних виплат з централізованих страхових резервних фондів. Зазначений в ст.41 Закону перелік підстав для проведення регламентних виплат МТСБУ є вичерпним і не підлягає додатковому тлумаченню. Відповідно до ст. 41 п. 41.2 п. п. "ґ" ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Кредитори мають право заявити свої претензії до боржника, який ліквідується, в місячний строк з дня публікації оголошення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом (ст.95 ч. 3 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). З аналізу вищевказаних вимог матеріального закону, зокрема ст.ст. 20, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вбачається, що МТСБУ приймає на себе обов'язки по виконанню вимог страховика, який визнаний банкрутом та/або ліквідований лише в разі недостатності коштів та/або майна Страховика за умови, що застрахованою особою подана відповідна заява з документами про підтвердження боргу до Господарського суду на протязі 30 днів з дня опублікування оголошення; така вимога застрахованої особи внесена в реєстр кредиторів; після реалізації всіх виявлених активів страхової компанії не було отримано страхове відшкодування за недостатністю майна. Разом з цим, суду не надані докази дотримання позивачем означеної процедури, та докази недостатності коштів та/або майна Страховика для задоволення майнових вимог позивача. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та вищевказаних вимог матеріального закону в суду немає правових підстав для стягнення з МТСБУ страхової виплати за договором страхування укладеним з ПАТ СК "Лафорт", адже такі виплати відбуваються виключно на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» після дотримання страхувальником певної юридично-закріпленою процедури. Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, лише в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак, позивач своїм процесуальним правом з приводу пред'явлення позовних вимог до ПрАТ „СК „Лафорт" не скористався. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі (п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки"). У зв'язку із викладеним суд доходить висновку, про необхідність відмовити в задоволенні позову в частині стягнення із відповідачів матеріальної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позову до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, суд також враховує, що відповідно до положень п.32.7. ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, однак таких вимог із таким предметом позивач до відповідача [PERSON] також не заявляв. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому також відшкодовується моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 % ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди . Відповідно до п.п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.09.2012 року позивачу не було заподіяно каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Згідно ч.2 ст.1166 та ч.5 ст.1187 ЦК у випадку спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб, а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 7 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що за змістом норм законодавства, які регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи вищенаведене, зокрема ту обставину, що внаслідок ДТП, яка сталася 10.09.2012 року позивачу не було заподіяно каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, та беручи до уваги вищевказані вимоги матеріального закону, суд доходить висновку, що в даному випадку відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди повинна бути покладена на відповідача [PERSON]. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі. Разом з цим, з огляду на тривалість вказаних страждань, характеру ушкодження майна, характеру немайнових витрат, суд визнає заявлений розмір моральної шкоди у загальному розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. надмірно завищеним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. на користь позивача. Також, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сороко три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial