Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивачка, звернулась в суд із даним позовом, в якому посилається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалося та 19 вересня 2006 року шлюб розірвано. Позивачка вказує, що в 2016 року вже зверталася до суду із позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх спільного сина. Рішенням суду першої інстанції її позовні вимоги задоволено, однак ухвалою апеляційного суду скасовано. Так, відповідача попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, а на орган опіки та піклування покладено контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 25 травня 2017 року № 116 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином», відповідачу встановлено відповідний графік для участі у вихованні та спілкуванні із сином. Однак, з 23 травня 2017 року відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бачиться із сином, не приймає жодної участі у вихованні. Крім того не виконує обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини, так як не сплачує присуджені судом аліменти на утримання дитини. Зазначає, що з часу присудження аліментів, розмірі 750 грн. встановленому у 2016 році, на даний час не відповідає потребам дитини та не може задовільнити їх. Відповідач є працездатний, молодого віку, його стан здоров`я та матеріальне становище, зважаючи на доходи, які він отримує від роботи за кордоном, дають можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що буде забезпечувати основні потреби сина, а саме по 2 500 грн. щомісячно. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] та збільшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дитини. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, в якій зменшила розмір аліментів, та просить стягувати з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі по 1 500 грн. щомісячно, в решті позовні вимоги підтримала, розгляд справи просить проводити в її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, надіслав на адресу суду письмову заяву в якій вказав, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина, за умови відмови позивачки від аліментів на утримання дитини, розгляд справи просить проводити в його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій з позовними вимогами погодився, підтримав висновок, складений службою у справах дітей Коломийської міської ради та вважає доцільним позбавити відповідача батьківських права щодо неповнолітнього сина, оскільки він тривалий час не виконує належним чином батьківських обов`язків по відношенні до дитини, не бачиться з ним та не бере участі у вихованні. Розгляд справи просить проводити в його відсутності. Зважаючи на подані заяви учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків. За приписами ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Матір`ю дитини, згідно вказаного свідоцтва про народження, є [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19 вересня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю. У зв`язку із неналежним виконання батьківських обов`язків, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2016 року відповідача попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і покладено обов`язок на орган опіки та піклування Коломийської міської ради контроль за виконання [PERSON] батьківських обов`язків (а.с. 9-11). Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином», відповідачу встановлено графік побачень (а.с. 16). Однак, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано відповідачем, останній з травня 2017 року не спілкувався та не бачився з сином, не бере участі в його вихованні. Вказане також підтверджується довідкою ліцею № 9 Коломийської міської ради від 24 лютого 2021 року, де навчається дитина, відповідно до якої [PERSON] не бере участі у вихованні та шкільному житті сина, не відвідує батьківські збори та не забирає його зі школи (а.с. 17). Крім того, відповідач уникає обов`язку щодо матеріального утримання дитини, та не сплачує встановлені рішенням суду аліменти на утримання дитини, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 23 березня 2021 року згідно наданого державним виконавцем розрахунку становить - 55 814,90 грн. (а.с. 12-15). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток. Однак, всупереч цьому, відповідач злісно ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина, зовсім не дбає про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не піклується станом здоров`я. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20 липня 2021 року № 207, про доцільність позбавлення батьківських прав, визначено, що доцільно позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як він не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться розвитком дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, жодним чином не спілкується із нею та не утримує матеріально. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08 липня 2021 року [PERSON] не з`явився. На думку суду вказані докази дають підстави вважати, що відповідач нехтує батьківськими обов`язками щодо спілкування з дитиною, маючи для цього реальну можливість. Свідомо не бажає брати участі у її вихованні та не дбає про фізичний і духовний розвиток. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в даному випадку відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, жодним доступним чином не намагається підтримувати зв`язки з дитиною, хоча таку можливість має, оскільки нічим не встановлено що хтось чинить йому перешкоди в цьому. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 15,16 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналізуючи наведене в сукупності, та беручи до уваги, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини, не заперечив проти позбавлення його батьківських прав, суд погоджується із письмовим висновком служби у справах дітей Коломийської міської ради, про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Що стосується вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів суд вважає, що вони підлягають до задоволення виходячи із наступного. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суми прожиткового мінімуму на 2021 рік встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" і на даний час зріс розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень, де прожитковий мінімум - це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що неповнолітня дитина сторін проживає окремо від батька, відповідача по справі і перебуває на утриманні матері, аліменти, визначені попереднім рішенням суду є значно меншими, ніж визначено законодавчо на даний час, який з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, не забезпечує мінімальних потреб дитини, достатніх для її повноцінного розвитку, відповідач є молодого віку, працездатний, має дохід від роботи за кордоном, а тому за даних обставин суд вважає можливим, збільшити розмір аліментів, до визначеної позивачкою суми з урахуванням зменшення позовних вимог, що буде об`єктивним і справедливим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166 СК України,

Outcome: partial