Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У січні 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), який обгрунтовувався тим, що 26.12.2011 між сторонами укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.11.2015 утворилася заборгованість у розмірі 11010,47 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 5203,63 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 4116,34 грн., заборгованість за пенею та комісією у сумі 690,00 грн., а також штрафних санкцій у сумі 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 500,50 грн. - штрафу (процентна складова), позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні зазначеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмові заперечення, в яких посилаючись на те, що не підписувала кредитний договір, кредитих коштів від позивача не отримаувала, а також те, що банк використовуючи анкетні дані відповідача, в односторонньому порядку нарахував надуману заборгованість, просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26.12.2011 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого, позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10). Згідно змісту Заяви, підписаної [PERSON] вбачається, що остання погодилась, з тим що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Своїм підписом [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг. За характером, укладений [PERSON] договір, є договором приєднання. Як передбачено ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відтак, підписавши Заяву, відповідач погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та засвідчила своє перебування у кредитних відносинах з Банком. Крім того, на підтвердження факту укладення договору про надання банківських послуг від 26.12.2011 року також свідчать виписки з основної карти №5211****4139 з 01.01.1999 по 19.04.2016 (а.с. 57-76), основної карти №2222****6527 з 01.01.1999 по 19.04.2016 (а.с. 77-80), електроною анкетою з фотокарткою [PERSON] разом з кредитною картою (а.с.81), копія паспорту на імя [PERSON] (а.с.33) та надана відповідачем копія кредитної карти 5363542000057688 строком до 06/17 на імя [PERSON] (а.с. 133). На момент підписання анкети-заявки від 26.12.2011 року діяли Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року (а.с. 9-32). Відповідно до Розділу І Загальних положень Умов та Правил банківських послуг, що розміщенні на сайті Приватбанку, банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умов та Правил банківських послуг. Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містить умови та правила надання банком послуг його клієнтам, що передбачено п.п. 1.1.1.58 та 1.1.1.59 Умов. Таким чином, підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку договорі банківського обслуговування в цілому. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до наданого банком розрахунку відповідач [PERSON] своєчасно не погашала заборгованість за кредитом відповідно до умов договору, станом на 30.11.2015 р. утворилася заборгованість у розмірі 30.11.2015 грн, яка складається із наступного: 5203,63 грн. - заборгованості за кредитом, 4116,34 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 690,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн - штрафу (фіксована частина) та 2465,26 грн - штрафу (процента складова) (а.с. 3-5). Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що остання не укладала з банком кредитного договору у письмовій формі, оскільки як вбачається зі змісту заяви від 26.12.2011 року (оригінал якої був оглянути судом у судовому засіданні) своїм підписом [PERSON] погодилась, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Крім того, з наявної у матеріалах справи виписки по основному рахунку (а.с. 156-172) вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитною карткою, неодноразово здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про прийняття діючих умов договору. Щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] пені та штрафів (фіксованого та проценого), суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 690,00 грн, а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн та штрафу (процента складова) у розмірі 500,50 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Крім того, кредитним договором сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по одному із грошових зобов"язань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у сумі 5 203,63 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 4 116,34 грн та заборгованість за пенею у сумі 690,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вимоги в частині стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн та штрафу (процента складова) у розмірі 500,50 грн. не підлягають задоволенню, оскільки останні нараховані в ст. 61 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1252 грн. 78 коп. (1378,00 грн. х 10 009,97 грн.(задоволена частина вимог) / 11 010,47 грн. (ціна позову)).

Outcome: partial