Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача матеріальні збитки, завдані неправомірними діями відповідача у сумі 3577,60 грн., що складається з: паперу для ділового листування, ксерокопії, теки для паперів, файли, ручки на загальну суму 280 грн. 00 коп.; ремонт комп`ютера в сумі 2000 грн.; суми субсидії в літній період в сумі 1250 грн., а також просить стягнути з відповідача 10000 грн. моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2018 року за позовом [PERSON] до Міського комунального підприємства (далі - МКП) «Миколаївводоканал» про зобов`язання вчинити певні дії, скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково, визнано неправомірним нарахування Міським комунальним підприємством «Миколаївводоканал» заборгованості [PERSON] за послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, станом на 1 травня 2018 року в розмірі 133 грн. 01 коп., а також станом на 1 вересня 2018 року в розмірі 106 грн. 45 коп. У зв`язку із оспорюваним боргом Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту ПСЗН Миколаївської міської ради позбавило позивача літньої субсидії, що завдало їй матеріальних збитків і моральної шкоди. Порушення відповідачем права на соціальний захист, на отримання компенсації, викликало у неї душевні страждання, погіршення сну та здоров`я, перешкоджало вести звичайний спосіб життя, займатися улюбленими справами. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що у наданні субсидії було відмовлено у зв`язку з заборгованістю як відповідача так і ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» та ТОВ «Центральний 1». Позивачу повідомлялось, що заборгованість по водопостачанню не була основною причиною відмови в призначенні субсидії, основною причиною відмови була загальна сума заборгованості по всім видам житлово-комунальних послуг. Поновлення субсидії з 01.04.2018 було б можливо, якщо б позивач звернулась з заявою про призначення субсидії в квітні 2018 року з довідкою або іншим підтверджуючим документом про сплату заборгованості з теплопостачання. Оскільки вона цього не зробила, призначити субсидію з 01.04.2018 не було можливості. Таким чином позивачу субсидія, яка була призначена до 31.04.2018 року скасована з 01.04.2018 року не за повідомленням відповідача, а через повідомлення ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ». Субсидія не поновлена через ненадання довідок та інших підтверджуючих документів про сплату заборгованості з теплопостачання. Стверджує, що позивачем не оскаржувалося рішення Департаменту праці та соціального захисту населення, який є суб`єктом владних повноважень і який безпосередньо відмовив в наданні субсидії. МКП «Миколаївводоканал» не має повноважень на вирішення питання у наданні субсидії. Виходячи з наведеного позивач погодився з рішенням Департаменту праці та соціального захисту населення яке наданий час є чинним. МКП "Миколаївводоканал" не може відповідати за дії третіх осіб, оскільки позивач має довести у суді, що саме відповідач порушив його права, а позивач фактично посилається на дії третьої особи. Також не погоджуються із вимогою про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 3 577,60 грн., оскільки позивачем долучено до позовної заяви документи, які не мають жодного відношення до збитків понесених нею за період з травня 2018 року по вересень 2018 року. Обґрунтовуючи вимоги, позивачка посилається на докази, які не мають жодного відношення до дійсної справи. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то сама наявність моральних страждань позивача не підтверджуються медичними висновками психотерапевта чи психолога, які б могли підтвердити наявність душевних переживань позивача та їх причини. Вважає, що розрахунок моральної шкоди позивача є необґрунтованим. Від позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, відповідно до яких позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, борг який був нарахований та на підставі якого їй не надали літньої субсидії, є безпідставний та Апеляційним судом Миколаївської області визнано його недійсним. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є абонентом МКП "Миколаївводоканал" та отримувала субсидію за послуги, зокрема, з водопостачання та водовідведення. Згідно повідомлення від 11 липня 2018 року про призначення субсидії на ЖКП до особової справи №1524 [PERSON] не призначено житлову субсидію з 1 травня 2018 року з таких підстав: наявність боргу по оплаті «Миколаївводоканал» 133,01 грн., «МТЕЦ» 1319,33 грн., ТОВ «Центральний» 16,21 грн.. Згідно відповіді на звернення до виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11.07.2018 та 17.07.2018 стосовно питання призначення позивачеві субсидії повідомлено, що відповідно до інформації управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради позивачу було призначено субсидію на період з 01.10.2017 по 30.04.2018. Призначену субсидію з 01.04.2018 за поданням ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 04.04.2018 № 243-Ф припинено через несплату вартості фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, що передбачено п. 20 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 в редакції, яка діяла до 30.04.2018. Про припинення субсидії позивача було повідомлено особисто. Поновлення субсидії з 01.04.2018 було б можливо, якщо б позивач звернувся з заявою про призначення субсидії в квітні 2018 з довідкою або іншим підтверджуючим документом про сплату заборгованості з теплопостачання. Оскільки позивач цього не зробив, призначити субсидію з 01.04.2018 немає можливості. Відповідно до звернення за призначенням субсидії від 18.06.2018, субсидію з 01.05.2018 не призначено, оскільки на запит отримано інформацію про наявності простроченої понад два місяці заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, а саме: МКП «Миколаївводоканал» у сумі 133,01 грн., ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» - 1319,33 грн., ТОВ «Центральний 1 д.2» - 16,21 грн. про що позивача було повідомлено. По ТОВ «Центральний 1 д.2» борг позивачем погашено. За інформацією МКП «Миколаївводоканал», відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 534, було проведено перерахунок невикористаних коштів по субсидії за період з травня 2017 по грудень 2017 (Кошти невикористаної субсидії у сумі 133,01 грн. повернуто до бюджету у червні 2018. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 року, в задоволенні позову [PERSON] до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання незаконним повідомлення від 19.04.2018 року № 1524, від 11.07.2018 року відмовлено. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.12.2018 року в задоволенні позову [PERSON] до МКП "Миколаївводоканал" про зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.03.2019 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.12.2018 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] задовольнити частково. Визнано неправомірним нарахування міським комунальним підприємством "Миколаївводоканал" заборгованості [PERSON] за послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, станом на 01 травня 2018 року у розмірі 133 грн. 01 коп., а також станом на 01 вересня 2018 року в розмірі 106 грн. 45 коп. Зазначена постанова суду набрала законної сили. 22 березня 2019 року [PERSON] звернулася до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району з заявою про розрахунок літньої субсидії за 2018 рік. Згідно листа Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 29.03.2019 року за вих. № 1499/09.02-11-01, субсидію з 01.05.2018 року призначено [PERSON] не було, оскільки на запит управління було отримано інформацію про наявність простроченої понад два місяці заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, а саме: МКП "Миколаївводоканал" у сумі 133,01 грн., ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" - 1319,33 грн.; ТОВ "Центральний 1 д.2" - 16,21 грн., про що останню було повідомлено. В подальшому борг по ТОВ "Центральний 1 д.2№ було погашено. Заборгованість по водопостачанню не була основною причиною відмови у призначені субсидії. Основною причиною відмови в призначені субсидії була загальна заборгованість по всім видам житлово-комунальних послуг. Розрахунку субсидії за період з травня по вересень 2018 року немає. Відповідно до листа Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 22.12.2018 року за вих. № 7440/09.02-11-01, [PERSON] призначено житлову субсидію на опалювальний сезон з 01.10.2018 року по 30.04.2019 року. Позивачем надано таблицю нарахувань та сплату комунальних послуг за водовідведення, відповідно до якого позивач вважає, що МКП "Миколаївводоканал" має заборгованість перед нею, станом на травень 2019 рік, у розмірі 108 грн. 48 коп. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на придбання: паперу для ділового листування, ксерокопії, теки для паперів, файли, ручки на загальну суму 280 грн. 00 коп.; ремонт комп`ютера в сумі 2000 грн. Відповідно до копії квитанцій від 12.10.2018 року Укрпошти, позивачем сплачено за поштове повідомлення направлене МКП "Миколаївводоканал" на суму 13 грн. 00 коп. Відповідно до копії квитанцій від 24.10.2018 року Укрпошти, позивачем сплачено за поштове повідомлення направлене МКП "Миколаївводоканал" на суму 13 грн. 60 коп. Згідно квитанції № 0399 від 18.02.2019 року, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] придбала аркуші, теки, ручки на загальну суму 280 грн. 00 коп. Згідно квитанції № 485 від 18.02.2019 року виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] сплатила за ремонт системного блоку у розмірі 2000 грн. 00 коп. Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно - правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Згідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум. Відповідно до ст. 1166 цього Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 22 березня 1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При нарахуванні розміру збитків, позивач виходила зі свого права на отримання відшкодування упущеної вигоди у вигляді не отриманої субсидії. Проте, наведені нею розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який вона могла б і повинна була отримати, враховуючи вищевикладене. Суд не може взяти до уваги розрахунок завданої матеріальної шкоди, зроблений позивачем по справі, так як він не підтверджений належними та допустимим доказами, зроблений орієнтовно, виходячи з середніх показників визначених самою позивачкою. Позивач зазначає, що саме неправомірні дії відповідача щодо нарахування боргу стали підставою для відмови у призначенні літньої субсидії, призвели до матеріальних витрат та моральних страждань. Однак, зазначене спростовується листом ДПСЗН від 19.03.2019 року, згідно якого заборгованість за послуги водопостачання не є основною причиною для відмови у її призначенні. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на придбання паперу для ділового листування, ксерокопії, теки для паперів, файли, ручки на загальну суму 280 грн. 00 коп., поштові відправлення на суму 47грн.60коп., ремонт комп`ютера в сумі 2000 грн. Суд вважає безпідставною вимогу щодо стягнення зазначених витрат, оскільки позивачем не доведено: що ці витрати є матеріальними збитками у розумінні частини 2 статті 22 ЦК України; наявності порушеного права з боку відповідача; наявності причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненими збитками. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, викладених у п.4Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями),у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до виписного епікризу із медичної книжки стаціонарного хворого, [PERSON] , перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 22.03.2016 року по 01.04.2016 року. Згідно довідки з Миколаївського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Миколаївської обласної ради від 05.03.2019 року за вих. № 370, [PERSON] неодноразово зверталася за медичною допомогою щодо хвороби серця з 04.04.2017 року. Зазначені докази підтверджують наявність ішемічної хвороби серця [PERSON] ще з 2016 року та не можуть слугувати доказами спричинення моральної шкоди. Інших належних та допустимих доказів у підтвердження вини відповідача та спричинення моральної шкоди, позивачем не надано. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed