Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім"єю. В судовому засіданні заявник, [PERSON], заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним в заяві. Представник заявника підтримав вимоги [PERSON]. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об»єктивність і неупередженість: керує ходом судового процессу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз»яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов»язки, неслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процессу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов»язків. Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні було встановлено, що 21 вересня 1986 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] видане Артелярщинською сільською радою Зіньківського району Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 6. 01 березня 2000 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], про що свідчить дублікат заповіту, виданий старостою Воскобійницького старостинського округу Шишацького району Полтавської області, який зареєстрований у реєстрі за № 30 від 01.03.2000 року. 18.05.2001 року [PERSON] вибула з зняттям з реєстрації місця проживання в село Сулими Зіньківського району Полтавської області де проживала без реєстрації у свого племінника [PERSON], про що свідчить довідка № 670 від 12.09.2017 року видана Воскобійницьким старостинським округом Шишацької селищної ради Полтавської області та довідка № 02-32/369 від 13.11.2017 року видана Загрунівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області. [INFO] у віці 69 років померла [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть № 15 від 24 липня 2006 року зробленим виконавчим комітетом Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області на підставі лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] виданого Ковалівською дільничною лікарнею. З 2001 по 2006 рік [PERSON] проживала без реєстрації в домогосподарстві [PERSON], яке розташоване по [ADDRESS] [PERSON] за станом здоров'я потребувала догляду, спілкуватися з іншими людьми їй було складно, тому спілкувалася лише з родиною племінника [PERSON] та довірливо до них відносилася. З 2001 року і до дня смерті [PERSON], [PERSON] проживав з нею однією сім'єю. За час спільного проживання вони вели спільне господарство, обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі для життєдіяльності, спільно харчувалися, [PERSON] піклувався про стан здоров'я своєї тітки [PERSON] купуючи необхідні медикаменти. Спільно використовували грошові кошти та отримані доходи від спільного господарства. На своє майно [PERSON] склала заповіт. [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої тітки [PERSON], але не встиг її юридично оформити. [INFO] у віці 54 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] видане виконавчим комітетом Загрунівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про що 07.10.2016 року складено відповідний актовий запис № 12. Факт сумісного проживання [PERSON] і [PERSON], ведення ними спільного господарства можуть підтвердити депутат Загрунівської сільської ради [PERSON] та свідки [PERSON] і [PERSON], жителі села Сулими, Зіньківського району Полтавської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до спадкової маси якої входять земельні частки (паї) під номерами 310,311,321 загальною площею 7,86 га та перебувають в оренді СТОВ «Воскобійники». Встановлення факту проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю необхідне [PERSON] для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні частки (паї) загальною площею 7,86 га в зв'язку з тим, що нотаріусом відмовлено у видачі даного свідоцтва до встановлення факту проживання однією сім'єю з наступних підстав. У відповідності до ч.З ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини може бути подана у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо протягом цього строку спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд, заслухавши пояснення заявника, представниці заявника, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], жителів села Сулими, Зіньківського району Полтавської області, зачитавши заяву заінтересованої особи та дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved