Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом про встановлення факту переобладнання кімнати гуртожитку в квартиру в якому зазначили, що 01.09.1995 р. на підставі ордеру на поселення № 17 від 24.11.1995, виданого ОАО «Дніпроенергоспецремонт» [PERSON] та його дружині [PERSON], сім'я позивачів вселилась в квартиру [ADDRESS] гуртожитку №1 Запорізького гідроенергетичного коледжу Запорізької державної інженерної академії (ЗГЕК ЗДІА) Ордер був виданий відповідно до ст. ст.. 128,129 ЖКУ У 1996 році народилася [PERSON], яка з народження весь час прописана та проживає з батьками в даній квартирі. На підставі Закону про приватизацію державного житлового фонду позивачі мають намір оформити право власності на займану житлову квартиру шляхом приватизації. Вони неодноразово звертались в різні інстанції, в тому числі, і до директора ЗГЕК ЗДІА Чепрасової Н.П. з проханням привести технічну документацію на спірну квартиру у відповідність з реальним станом шляхом проведення технічної інвентаризації ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» для наступної приватизації , на що отримали відповідь, що студентські гуртожитки не можуть бути передані до комунальної власності, в приватну (спільну часткову) власність та не підлягають приватизації кімнати в студентських гуртожитках, яким є гуртожиток по [ADDRESS]. В 2013 році за рахунок мешканців п'ятого поверху з дозволу директора ЗГЕК ЗДІА була проведена інвентаризація квартир п'ятого поверху гуртожитку та отримані технічні паспорти на квартири. Відповідно до технічного паспорту, виданого бюро технічної інвентаризації м. Запоріжжя, житлове приміщення [ADDRESS], є квартирою. Вони знов звернулись до відповідача з проханням приватизувати квартири, але знов було відмовлено з причин зазначених вище. Крім того, позивачі в позовній заяві зазначили , що згідно листу від 11.09.1993 року, Міненерго, як балансоутримувач на той час гуртожитку, дало дозвіл на виконання реконструкції гуртожитку з коридорної системи на квартирну (жилі кімнати з окремими туалетними та ванними кімнатами і кухнями в кожній квартирі) До 1995 року була проведена реконструкція гуртожитку. Відповідно листа заступника міського голови Липського Г.М. від 14.06.1999 на звернення директора технікуму Н.П. Чепрасової, реконструкція гуртожитку була проведена у 1997 році у відповідності до розробленого СКБ «Запоріжгідросталь» проекту на підставі дозволу Міністерства енергетики та електрифікації У країни. Після реконструкції гуртожитку у 1995 році був укладений договір оренди п'ятого поверху гуртожитку між відповідачем та ВАТ «Дніпроенергоспецремонт» (структурним підрозділом ВАТ «Дніпроенерго»), які на той час всі були підпорядковані Міністерству енергетики та електрифікації України. У листі від 19.04.1997 № 06/08-313 Міненерго не заперечувало проти постійного проживання працівників Запорізького гідроенергетичного коледжу Запорізької державної інженерної академії та підприємств Міненерго України у житлових приміщеннях, які мають окремі виходи, на поверхах гуртожитку за адресою: [ADDRESS], вільних від студентів, з наступною приватизацією житла, яке вони займають і з узгодженням всіх формальностей з органами місцевої влади відповідно до чинного законодавства. Всупереч вказівкам Міністерства енергетики та електрифікації від 19.04.1997 посадові особи ЗГЕК ЗДІА не узгодили всі необхідні формальності після реконструкції гуртожитку з відповідними органами місцевої влади і не вжили заходів для приватизації. У січні 1998 року Фондом держмайна України вживалися заходи щодо приватизації квартир п'ятого поверху гуртожитку їх мешканцями, але цей процес не був завершений, оскільки весь гуртожиток, у тому числі, і п'ятий поверх, був переданий на баланс Запорізької державної інженерної академії, яка вийшла з підпорядкування Міненерго до Міносвіти та науки. Отже, після реконструкції гуртожитку з 1995 року позивачі поселені та проживають в окремому приміщенні, оснащеному кухнею, ванною кімнатою, туалетом, тобто в такому приміщенні, технічні характеристики якого відповідають технічним характеристикам квартири. Проте, внаслідок бездіяльності відповідача, статус цього приміщення залишився незміненим - «житлове приміщення» гуртожитку замість «квартири в гуртожитку». У рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2010 за позовом ВАТ «Дніпроенерго» до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення було встановлено, що « 11.09.1993 року Міністерство енергетики та електрифікації України дозволило виконати реконструкцію гуртожитку гідротехнікуму по [ADDRESS] з коридорної системи на квартирну. 11.12.1995 року [PERSON], відповідно до ст. 128 ЖК України, було видано ордер на право зайняття з сім'єю з двох осіб квартири [ADDRESS]. [PERSON], як дружина [PERSON] прописана в даному гуртожитку на правах члена родини працівника «Дніпроенергоспецремонт», прописка постійна. Даний факт встановлено також Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.02.2011: «Набуття [PERSON] права користування спірним житлом не оспорюється, а тому, слід виходити з того, що вона на законних підставах користується квартирою державного житлового фонду, розташованою у гуртожитку, і відповідно до зазначених правових норм має обгрунтовану презумпцію своїх прав». Позивачі вважають, що відповідно до ст. 61 ЦПК України, «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартіфних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму». Згідно ч. 2 ст. 2 цього Закону, «не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС». Позивачі вважають,що квартири п'ятого поверху гуртожитку коледжу, що мають окремий вхід-вихід, не згадуються в цьому Законі, тому належать до приватизації. Згідно з Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.02.2011 по справі про виселення, квартира є державним житловим фондом та не відноситься до об'єктів, що не підлягають приватизації, а навпаки відноситься до об'єктів приватизації. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового «Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканням квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом». Відповідач відмовляється виконати дії, щодо передачі квартир у приватну власність їх мешканцям, у зв'язку тим, що не визнає факту переобладнання приміщення в окрему квартиру, а тому позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію займаного житла, тому просять встановити факт переобладнання приміщення [ADDRESS], у якому проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з кімнати гуртожитку у квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити дії щодо передачі квартири у приватну власність позивачі залишили без розгляду, про що винесена відповідна ухвала. Відповідачі позов не визнали, просять відмовити в задоволенні позовних вимог бо вважають , що вимоги не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать діючому законодавству. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст.. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом, встановлено, що ордером №17 від 11.12.1995 року, виданого СУ «Дніпроенергоспецремонтом» [PERSON] та його дружині [PERSON] було надано право зайняти жилу площу в студентському гуртожитку (поверх для малосімейних) по [ADDRESS], площею 40,4 кв.м. (а.с.8). Вказане в позові житлове приміщення є кімнатою у студентському гуртожитку Запорізького гідроенергетичного коледжу Запорізької державної інженерної академії. Згідно з Примірним положенням про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, студентські гуртожитки вищих навчальних закладів призначені для проживання на період навчання іногородніх студентів, слухачів, курсантів, асистентів-стажистів, інтернів, клінічних ординаторів, аспірантів, ад'юнктів, докторантів тощо (далі - Студенти), а також студентів з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за умови відсутності в них іншого місця проживання. Житлова площа та місця загального користування в гуртожитку не підлягають приватизації, обміну, закладанню, бронюванню і здаванню для проживання сторонніх осіб чи наймання з іншою метою. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 92 та пункту 36 частини першої статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить визначення правового режиму власності шляхом прийняття відповідного закону, а також затвердження переліку об'єктів права державної власності, в тому числі, об'єктів державного житлового фонду, що не підлягають приватизації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (справа про приватизацію державного житлового фонду) від 28 вересня 2000 року N 10-рп/2000 у справі N 1-37/2000 визнати такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення пункту 2 статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 22 лютого 1994 року. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», статтею 1 абзацом другим («Сфера застосування Закону») передбачено, що цей Закон не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв'язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв'язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання); громадян, які проживають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов, або жила площа яких тимчасово заселена, або повернути колишнє жиле приміщення яким немає можливості; на військовослужбовців, працівників Збройних Сил України та Міністерства внутрішніх справ України, які проживають у гуртожитках; а також на осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз; на осіб, які проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на момент набрання чинності цим Законом. Гуртожиток, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є державною власністю, знаходиться в оперативному управлінні в особі Міністерства освіти та науки України, відповідно до свідоцтва про право власності №1078 від 19.08.2000 року, та на балансі Запорізької державної інженерної академії в особі Запорізького гідроенергетичного коледжу ЗДІА. На даний момент гуртожиток входить до цілісного майнового комплексу ЗГЕК ЗДІА, використовується відповідно до статутних завдань Запорізької державної інженерної академії в особі Запорізького гідроенергетичного коледжу ЗДІА, а саме для поселення учнів Запорізького гідроенергетичного коледжу ЗДІА на період навчання, а тому не можуть бути передані до комунальної власності, в приватну (спільну часткову) власність та не підлягають приватизації кімнати в студентських гуртожитках, яким є, зокрема і гуртожиток в [ADDRESS]. Відповідно до статей 23, 63 Закону України «Про вищу освіту», за вищим навчальним закладом з метою забезпечення діяльності, передбаченої його статутом, і відповідно до закону та його організаційно-правові форми власником (власниками) закріплюються на правах оперативного управління або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, обладнання а також інше необхідне майно. Майно, що закріплене за вищим навчальним закладом державної або комунальної форми власності, а також доходи від використання цього майна належить вищому навчальному закладу на правах оперативного управління. Таке майно не підлягає вилученню або передачі будь-яким підприємствам, установам, організаціям, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» … громадським житловим фондом розпоряджаються власники жилих приміщень. Вони, зокрема, вирішують питання про продаж наймачеві жилого приміщення, в зв'язку з чим той не в праві вимагати покладення на власника обов'язку по відчуженню квартири (будинку). Разом з тим наймач користується переважним правом на викуп займаного жилого приміщення і в разі відчуження останнього в іншій особі, він вправі пред'явити позов про переведення на нього прав і обов'язків покупця або про визнання угоди недійсною. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів … Як вбачається із Свідоцтва про право власності (а.с.17), гуртожиток по [ADDRESS] зареєстрований як гуртожиток в цілому, а не як гуртожиток, призначений для проживання сімей та одиноких осіб. Більше того, на другому, третьому та частково четвертому поверхах проживають студенти на період навчання. Крім того, слід зазначити, що в ордері на який посилаються позивачі , вказано, що заселялась сім'я позивачів саме в студентський гуртожиток. (а.с.8) Доказом того, що спірний гуртожиток є студентським визначено і рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2002 року у справі №2-270/2002 р., де встановлено (мовою оригінала) «общежитие по [ADDRESS] является студенческим и состоит на балансе гидротехникума». Цим же рішенням суду [PERSON] виселено з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. (а.с.41-43). Під час розгляду справи по суті були досліджені листи різних інстанцій на звернення позивачів щодо переобладнання кімнат п'ятого поверху гуртожитку на квартири. На а.с. 5 є лист Міненерго від 11.09.1993 року № 01/09-140 яким міністерство дозволило реконструкцію гуртожитку технікуму по [ADDRESS] з коридорної системи на квартирну. На а.с. 7 є навіть звернення директора гідроенергетичного технікуму до заступника міського голови Липського Г.М. про реконструкцію гуртожитку у відповідності до розробленого СКБ «Запоріжгідросталь» проекту на підставі дозволу Міністерства енергетики та електрифікації України , але як свідчать інші докази, дослідженні в судовому засіданні, реконструкція не була належним чином оформлена і прийнята в експлуатація . Так, з листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області (а.с. 12) вбачається , що четвертий та п'ятий поверхи гуртожитку Запорізького гідроенергетичного коледжу Запорізької державної академії , розташованому по [ADDRESS] експлуатуються без прийняття в експлуатацію згідно вимог чинного законодавства, після реконструкції, проведеної у 1995 році. Під час розгляду справи по суті відповідачами була надана копія протоколу №1 (мовою оригінала) «заседания исполнительного комитета Запорожского городского Совета депутатов трудящихся от 05 января 1967 года «Об утверждении актов государственной приемки в эксплуатацию жилых домов и гражданских зданий», в якому зазначено (мовою оригіналу) «п.1. Утвердить акты государственной приемки в эксплуатацию следующих зданий: д) 5-ти этажного общежития на 515 мест Запорожского гидроэнерготехникума по [ADDRESS], жилой площадью 2614 кв.мет. п. 4. Разрешить ввод в эксплуатацию жилых домов и гражданських зданий, указанных в настоящем решении» (а.с.88) До протоколу був долучений саме (мовою оригіналу) «Акт технической приемки в эксплуатацию здания, сооружения от подрядчиков заказчиком общежития ЗГЭТ на 515 мест по [ADDRESS]» відповідно до якого 30.11.1966 року (мовою оригіналу) « 4. Считая, что работы выполнены в соответствии с утвержденным проектом, техническими правилами и требованиями технической приемки, комиссия постановляет : студенческое общежитие ЗГЭТ на 515 мест принять в эксплуатацию».(а.с.99-103) За клопотанням позивачів по справі була проведена будівельно-технічна експертиза (а.с. 110-114) з висновків якої вбачається, що (мовою оригіналу) «По состоянию на момент проведения исследования, в соответствии с Приложением Б (обязательное) ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і спорудження. Житлові будинки. Основні положення.», исследуемое помещение [ADDRESS], по комплексу помещений является квартирой, но по минимальной площади подсобных помещений квартиры имеются несоответствия с требованиями п.2.27 ДБН В.2.2-15-2005- по площади ванной комнаты». Але відповідно до п. 8 ст. 39 Закону України від 17.02.2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тобто, на день розгляду позову позивачами не доведено та не надано відповідних та допустимих доказів переобладнання кімнати [ADDRESS] в студентському гуртожитку на квартиру та вводу її в експлуатацію відповідно до діючого законодавства. Наявність комплексу приміщень : коридору, кухні, ванної кімнати, туалету не є підставою для встановлення факту переобладнання кімнати у студентському гуртожитку в квартиру, рівно , як і наявність у позивачів технічного паспорту , зробленого на підставі інвентаризації ОП ЗМБТІ. Таким чином, судом вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed