Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

07.10.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1610,00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.03.2012 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON]. Однак, відповідач від виховання та утримання сина самоусунувся, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву від позивача та її представника [PERSON] про розгляд справи за їхньої відсутності, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, матеріли справи містять висновок органу опіки № 768/01-11 від 30.05.2016 року. До суду надано заяву представника органу опіки та піклування про розгляд справи за її відсутності, у вирішені всіх питань покладається на розсуд суду, наданий висновок підтримує. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2012 року по справі № 1512/1503/2012 /а.с. 16/. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], актовий запис № 2128, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 11/. Згідно довідки /з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію/ № 433 віл 25.10.2015 року у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON], 1957 року народження, [PERSON], 1983 року народження, [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 1956 року народження, [PERSON], 1975 року народження /а.с. 10/. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем, та знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки № 757 від 22.10.2015 року, [PERSON], [INFO], навчається у 1-Б класі Одеської ЗОШ № 55 з 01.09.2015 року. У довідці вказано, що батько дитини [PERSON] за весь час не приділяв уваги вихованню дитини, не приходив до закладу, не цікавився ні в усній, ні в письмовій формі успіхами сина /а.с. 9/. У ході розгляду справи судом також досліджено наданий органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок № 768/01-11 від 30.05.2016 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]». Вказаним висновком встановлено, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, від виховання сина самоусунувся. Інформація щодо невиконання батьком дитини батьківських обов'язків письмово підтверджується поясненями гр.гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] У висновку вказано, що жодних звернень від батька стосовно перешкод матір'ю дитини у його спілкуванні з сином не надходило. [PERSON] під час проведення засідання ради опіки та піклування заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Малолітній [PERSON] на засіданні ради опіки та піклування пояснив, що батька впізнав, але спілкуватися та бачитись з ним не бажає /а.с. 27-30/. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо позовним вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1610 грн. на місяць, суд приходить до наступного. Статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд враховує встановлений ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" , прожитковий мінімум у 2016 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року ? становить 1455 гривень, з 1 травня ? - 1531 гривня, з 1 грудня ? 1637 гривень. Тому сума аліментів на дитину сторін має узгоджуватись з вказаною сумою. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1610,00 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме, стягненню підлягає сума аліментів у розмірі 1000 грн.. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved