Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

04.03.2021 представник позивача - [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 51 003 грн. 81 к. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу № 16 від 23 травня 2018 року [PERSON] була прийнята на посаду сторожа охорони в Казенне підприємство «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» з оплатою праці, згідно штатного розпису. Щомісячно відповідач здійснював їй нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів виплачував її. Однак, починаючи з травня 2019 року фактична виплата заробітної плати не здійснювалась. 10 серпня 2020 року наказом № 77 від 10.08.2020 позивача було звільнено з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В день звільнення відповідачем [PERSON] не виплачена заборгованість по заробітні платі, а також не надано довідки про її розмір. [PERSON] звернулась за правовою допомогою до адвоката Водяницького К.А. та уклала з ним договір про надання правничої допомоги. 25.01.2021 на запит адвоката відповідачем надано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі станом на 10.02.2021 за період з травня 2019 року та по день звільнення позивача - 10.08.2020 в сумі 51\~003 грн. 81 к. У зв`язку з викладеним [PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.03.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 29.03.2021. 29.03.2021 та 13.04.2021 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача. 28.04.2021 належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. У судове\~засідання позивач [PERSON] не з`явилася надала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення (а.с. 41). Представник позивача адвокат Водяницький К.А., у судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення (а.с . 59). Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на адресу місцезнаходження підприємства судом, що зокрема підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.42, 52, 57). Причин неявки суду представник відповідача не повідомляв, заперечень (відзиву) на позов не надавали. Згідно зі статті\~280\~Цивільного\~процесуального кодексу\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280\~Цивільного процесуального\~кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала з 23.05.2018 в відділі сторожової охорони КП «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» сторожем, та 10.08.2020 була звільнена за угодою сторін згідно до пункту 1 статті 36 Кодексу Законів про працю України. Зазначені обставини підтверджується даними копії трудової книжки, копією наказу №16 в.о. директора КП «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» Щербакова С.В. від 23 травня 2018 року, копією наказу №77 в.о. директора КП «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» Мирошниченка І.В. від 10 серпня 2020 року (а. с. 10, 13, 14-18). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (частина 1 статті 21 Закону України "Про оплату праці"). Відповідно до статті 47 Кодексу Законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу Законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 22 Закону України "Про оплату праці", суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно довідки наданої в.о. директора КП «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» Мирошниченка І. від 10.02.2021 на запит адвоката Водяницького К.В. від 25.01.2021, станом на день звільнення - 10.08.2020 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 51 003 грн. 81 к. (а.с. 9). Доказів, які б спростовували зазначену суму заборгованості по заробітній платі перед позивачем, відповідачем не надано, у зв`язку з чим вона підлягає стягненню, а позов в цій частині задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved