Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

15 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS], яку набув на підставі договору даруваннявід 18.07.2013 р., що стверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачка - колишня дружина, шлюб з якою розірвано на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05.06.2014 р., зареєстрована у будинку із 06.08.2013 року, однак у лютому 2015 року, забравши речі, переїхала проживати до своїх батьків у Городище Жидачівського району Львівської області, і у добровільно знятись із реєстрації відмовляється, а тому посилаючись на викладене, а також на вимоги ст.405 ЦК України, позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав із підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідачка [PERSON], будучи завчасно та належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання двічі не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд приходить до висновку на підставі ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення у справі. За вказаних обставин із врахуванням приписів ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки всіх особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з"явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Як вбачається із положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України "Про міжнародні договори України", є частиною національного законодавства, ст.41 Конституції України та ст.ст.321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Положення ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2013 року, який виданий приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що позивачу [PERSON] належить квартира №1, як об"єкт нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування(а.с.7). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У зазначеному будинку, згідно записів у будинковій книзі, із 06.08.2013 року зареєстрована відповідач [PERSON], яка згідно із актами від 19.02.2015 року, 19.06.2015 року та 20.01.2016 року, котрі підписані депутатом Ходорівської міської ради [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не проживає в спірному будинку із лютого 2015 року (а.с. 4,5,10). Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05.06.2014 року шлюб між [PERSON]- позивачем, та [PERSON]- відповідачем, розірвано(а.с.14). Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою більше одного року, а тому вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, і тому повинні бути задоволенні. На підставі наведеного,

Outcome: approved