Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ ?Альфа-Банк?, в якому просив суд: визнати недійсним пункт 5.1 (д) Договору №500607579 від 28 липня 2017 року; визнати недійсним Договір №500607579 від 28 липня 2017 року; стягнути з ПАТ ?Альфа-Банк? на його користь 24 417, 57 грн. сплачених ним відсотків по кредитному договору та 27 200, 00 грн. сплаченої комісії по кредитному договору, а також моральну шкоду у розмірі 2 000, 00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 липня 2017 року між ПАТ ?Альфа-Банк? та ним ( [PERSON] ) було укладено угоду про надання особистого кредиту №500607579, відповідно до якого ПАТ ?Альфа-Банк? надало йому ( [PERSON] ) кредит у розмірі 299 250, 00 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 12, 99 % річних., з датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 31 липня 2021 року, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах, визначених цим договором. На думку позивача, при укладенні вищезазначеного кредитного договору, п.5.1 (д) встановлено неправомірну щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3 400, 00 грн., а тому, даний пункт суперечить вимогам закону та повинен бути визнаний недійсним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року позов [PERSON] до ПАТ ?Альфа-Банк? в частині позовних вимог про визнання недійсним Договору №500607579 від 28 липня 2017 року та стягнення сплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 24 417, 57 грн. залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав письмовий відзив та просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Суд, заслухав пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Провіряючи обставини по справі судом встановлено, що 28 липня 2017 року між ПАТ Альфа-Банк? та [PERSON] було укладено угоду про надання особистого кредиту №500607579, відповідно до п.2. якої, [PERSON] було надано кредит у розмірі 299 250, 00 грн.. Процентна ставка за користування кредитом 12, 99 % річних. Тип процентної ставки - фіксована ( п.3 угоди). Під час користування кредитом банк надає позичальнику за його бажанням послуги з розрахунково - касового обслуговування, в тому числі послуги з розрахунково-касового обслуговування кредитної заборгованості, у порядку та на умовах визначених цим пунктом та договором про комплексне банківське обслуговування. За надання послуг, що вказані в цьому пункті, встановлюється наступна комісійна винагорода, яка сплачується позивальником в порядку та в строки, визначені нижче, а саме: п.5.1. (д) комісія за розрахунково-касове обслуговування, а саме: обслуговування кредитної заборгованості (пакет послуг - 8)сплачуватиметься позичальником в розмірі 3 400, 00 грн. без ПДВ. Комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті, сплачується позивальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є Додатком №1 до цього Акцепту пропозицій про укладення угоди про надання кредиту та невід?ємною частиною угоди про надання кредиту. Зазначену в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується банком починаючи з дня надання кредиту по дату остаточного повернення кредиту , що вказана в п.6 цього акцепту пропозиції про укладення угоди про надання кредиту. Також в будь-якому випадку позичальником сплачується комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті за останній місяць користування кредитом не пізніше дати остаточного повернення кредиту за угодою про надання кредиту. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісії 31 липня 2021 року (п.6 угоди). За кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1054 ЦК України ). Оскільки, відповідно до умов угоду про надання особистого кредиту №500607579 від 28 липня 2017 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України ?Про захист прав споживачів?. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України ?Про захист прав споживачів?, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України ?Про захист прав споживачів?, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України ?Про банки і банківську діяльність?, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України ?Про захист прав споживачів?, з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Судом встановлено, що при укладанні оспорюваного кредитного договору, відповідач (ПАТ Альфа-Банк") ознайомив позивача з усіма умовами надання кредиту, про що свідчить відповідний підпис позивача на кредитному договорі. Крім того, у письмовому відзиві відповідачем звернуто увагу суду на те, що перед укладенням кредитного договору, позивача в письмовій формі було ознайомлено, як з умовами договору, так і з сукупною вартістю кредиту, що включає в себе комісійні винагороди за надання виписок/управління кредитом. Реальну річну процентну ставку. Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис його предмету (умови, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше ). В момент підписання кредитного договору [PERSON] отримав його примірник. Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд ( ч.3 ст.6 ЦК України ). Як вбачається із Додатку №5 до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ПАТ ?Альфа-Банк?, Пакет послуг 8, передбачає: надання послуг з розрахунку суми чергового платежу за Угодою про надання кредиту та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за Угодою про надання кредиту, що надається: а) з використання телефонного зв?язку, в Контакт - центрі, через IVR - menu, б) шляхом оброблення запитів, що направлені Банку позичальником із використанням Системи Інтернет сервісу ?My Alfa-Bank? та надання відповідей на відповідні запити Позичальника, тощо. - Надання інформації (виписок) по рахунках з використанням SMS повідомлень (SMS - info) щодо суми платежу за Угодою про надання кредиту, щодо зарахування платежу на рахунок (погашення заборгованості) тощо. - Надання довідок щодо розрахунково - касового обслуговування по телефонних канал зв`язку через Контакт - центр чи в електронному вигляді, шляхом направлення відповідних повідомлено на адресу електронної пошти Позичальника, що вказана останнім в Анкеті-заяві про акцепт (у випадку наявності) тощо: а) находження та зарахування коштів рахунок для повернення заборгованості, б) зарахування коштів платежу на рахунки погашення кредитної заборгованості, в) про стан кредитної заборгованості. - Надання виписок по рахункам Позичальника та/або довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по електронній пошті за електронною адресою, що вказана Позичальником в Анкеті заяві про акцепт: а) Е-mail виписка по Рахунку ЕПЗ Позичальника (у разі його наявності), б) Е-mail довідка про стан кредитної заборгованості. - Розшук (запит), уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів згідно до запитів Позичальника . Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач наголошував, що укладений між сторонами кредитний договір слід визнати недійсним з підстав його невідповідності ст.11 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки, щомісячна сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування, яка визначена у пункті 5.1. (д) угоди про надання особистого кредиту є незаконною. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статей 11, 18 Закону України ?Про захист прав споживачів?, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що оспорюваний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення зазначеного вище правочину не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відомості в кредитному договорі свідчать про те, що відповідач (банк) надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Як вбачається із рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011р. № 15-рп/2011, що положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за надання кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах по справам №№ 6-1341цс15, 6-1746цс16, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати недійсними: п. 5.1 (д) угоди про надання особистого кредиту №500607579, укладеного 28 липня 2017 року між ПАТ ?Альфа-Банк? та [PERSON] , оскільки комісія, яка визначена у вказаному пункті кредитного договору є платежем, який позивач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Як вбачається із довідки, виданої 08 лютого 2019 року ПАТ ?Альфа-Банк?, за період з вересня 2017 року по березень 2018 року [PERSON] на рахунок № [NUMBER] було сплачено комісію у розмірі 27 200, 00 грн. За таких обстави, суд прийшов до висновку, про стягнення з ПАТ ?Альфа-Банк? на користь [PERSON] вищезазначеної комісії, так як, судом визнано недійсним пункт 5.1 (д) Угоди про надання особистого кредиту. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав ( ст.23 ЦК України ). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини ( ч.1 ст. 1167 ЦК України ). Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди ", суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним Договором та Книгою п`ятою " Зобов`язальне право " Цивільного кодексу України, зокрема параграфом 2 " Банківський вклад " глави 71 розділу ІІІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами. Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами Угоди щодо відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено ЦК України відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000, 00 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 536, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial