Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

15 серпня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2008 року в сумі 8174 грн. 78 коп. та судові витрати по справі. Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору від 14 лютого 2008 року № б/н [PERSON] було надано кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних. Зобов'язання за кредитним договором позичальник не виконав, станом на [INFO] заборгованість за кредитним договором склала - 8174 грн. 78 коп., з якої 7986 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 188 грн. 33 коп. - заборгованість зі сплати відсотків за користуванням кредитом. [INFO] [PERSON] померла. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України позивачем 26 січня 2016 року була направлена претензія кредитора до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, звідки її було перенаправлено до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори. 20 лютого 2016 року позивачем було отримано відповідь Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлої [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є [PERSON]. За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 20 березня 2016 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, просив відмовити в задоволенні позову. Згідно заперечень проти позову вказав, що згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, у постанові від 19 березня 2014 р. у справі № 6-14 цс 14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до позовної заяви [PERSON] отримала кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яким згідно відомостей наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є лютий 2010 року. Оскільки умовами договору передбачено строк погашення кредиту у повному обсязі і таким строком є останній день місяця, то після смерті дружини, [INFO] були припиненні погашення кредиту. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» достеменно знав про порушення позичальником взятих на себе зобов'язань та набув права вимоги по стягненню простроченої заборгованості за кредитним договором. З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» мав пред'явити свої вимоги до спадкоємців боржника у строк до серпня 2015 року. Позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише у серпні 2016 року, тобто після закінчення строку пред'явлення вимог, передбаченого ч.3 ст. 1281 ЦК України, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. В п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 07.02.2014 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, згідно з умовами якого [PERSON] отримала від позивача платіжну картку з кредитним лімітом в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 22,80% на рік за користування кредитом, в подальшому змінила кредитний ліміт, строк дії картки - 24 місяці. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, з якими [PERSON] ознайомилась та погодилась при підписанні договору від 14 лютого 2008 року, клієнт повинен погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання та комісію. Відповідно до п.4.8. Умов та правил надання банківських послуг Банк зобов'язаний продовжити строк дії картки з новою датою закінчення строк дії за наявності коштів в межах розрахункового ліміту для оплати послуг з виконання розрахункових операцій за картковим рахунком. Як вбачається з матеріалів справи, строк дії платіжних карток, виданих за договором [PERSON], № [NUMBER] - до 01.2012 року, [NUMBER]- до 11.2015 року. Зобов'язання передбачені кредитним договором [PERSON] не виконала. Станом на [INFO] заборгованість за кредитним договором склала - 8174 грн. 78 коп., з якої 7986 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 188 грн. 33 коп. - заборгованість зі сплати відсотків за користуванням кредитом. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями за законом після її смерті є її чоловік [PERSON], який 27 січня 2015 року подав до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадкового майна, яке складається з земельної ділянки-паю, що розташована на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, грошових внесків та іншого майна. Діти [PERSON] - [PERSON], [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері на користь іншого спадкоємця - [PERSON] згідно заяв, поданих 27 січня 2015 року до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори. Як вбачається з копії спадкової справи №10/2015, яка заведена після смерті [PERSON], свідоцтва про право на спадщину за законом не видавались. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Разом з тим необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 08 квітня 2015 року Верховного Суду України у справі № 6-33цс15. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", заявив вимоги до спадкоємців. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. 27 січня 2016 року на адресу Другої Павлоградської державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора, публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", у зв'язку із наявністю заборгованості у позичальника, [PERSON], у розмірі 8174,78 грн., з якою спадкоємець ознайомлений 04 лютого 2016 року згідно підпису на вказаній претензії. Матеріали справи не містять, сторонами суду не надано доказів пропуску позивачем строків пред'явлення вимоги до спадкоємців. Відповідач не надав суду доказів виконання обов'язку, передбаченого ч.1 ст.1281 ЦК України, спадкоємця повідомлення кредитора спадкодавця про відкриття спадщини у разі обізнаності наявності боргів у спадкодавця. Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, зважаючи, що звернення кредитора із вимогою до спадкоємця відбулось із дотриманням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, нарахування заборгованості зі сплати кредиту, враховуючи нарахування відсотків, здійснено за життя позичальника, тобто до [INFO], суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved