Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

25.09.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]; стягнути з відповідача аліменти на утримання сина щомісячно у розмірі 1500 грн. При цьому позивач зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.07.2010 року. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON]. У зв'язку із антитерористичними діями в частині території Донецької області, сторони окремо переїхали до м. Одеси. Однак, відповідач від виховання та утримання сина самоусунувся, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву представника про розгляд справи за її відсутності, наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримує, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 16.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області розірвано шлюб між сторонами, актовий запис № 223, що вбачається і свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] /а.с. 13/. [INFO] року народився [PERSON], актовий запис № 283, що слідує із свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецька серії [NUMBER]. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 11/. Згідно довідки /з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію/ № 147 у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON], 1978 року народження, та [PERSON], 2004 року народження /а.с. 12/. Таким чином, судом встановлено, що на утриманні позивача [PERSON] знаходиться її син [PERSON], [INFO]. У ході розгляду справи судом також досліджено наданий органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]» від 21.04.2016 року № 762/01-4. Вказаним висновком встановлено, що батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітнього, не проявляє до нього турботи та уваги, не цікавиться справами дитини та станом його здоров'я. Дану інформацію у письмовому вигляді підтверджують гр. гр. [PERSON], [PERSON] З метою з'ясування думки малолітнього, дитину було запрошено на засідання ради опіки та піклування КРА ОМР, на якому хлопчик пояснив, що із батьком не спілкується тривалий час. Жодних звернень від батька стосовно перешкод матір'ю дитини у його спілкуванні з сином на адресу органу опіки та піклування не надходило. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача у частині позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо позовним вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1 500 грн. на місяць, суд приходить до наступного. Судом досліджено довідку УПФ у Київському районі м. Одеси № 9486/07 від 05.11.2015 року, з якої вбачається, що позивач [PERSON] працює в Управлінні на посаді головного спеціаліста з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії № 2. Заробітна плата за період травень 2015 року - жовтень 2015 року становить 12 452,53 грн. /а.с. 26/. Статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд враховує встановлений ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" , прожитковий мінімум у 2016 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року ? становить 1455 гривень, з 1 травня ? - 1531 гривня, з 1 грудня ? 1637 гривень. Тому сума аліментів на дитину сторін має узгоджуватись з вказаною сумою. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1 500 грн. щомісячно, підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved