Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] 09 жовтня 2015 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом, який під час розгляду неодноразово уточнювала та згідно з останньою редакцією від 20 березня 2019 року за вх. №13051, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про право власності, просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №22377470 від 25.06.2015 року 13:33:41; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за №10178145 від 25.06.2015 року 13:26:41, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» стосовно квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вказаного позову позивач посилається на те, що 31 липня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» було укладено кредитний договір №1501/0708/71-154 про отримання кредиту в розмірі 55000доларів США, на строк терміном з 31 липня 2008 року по 31 липня 2028 року. В якості забезпечення кредитного договору було укладено договір іпотеки №1501/0708/71-154-Z-1 від 31липня 2008 року, предметом якого є квартира за адресою [ADDRESS] . 28 листопада 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, за умовами якого було передані останньому права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за договором №1501/0708/71-154від 31.07.2008 року. Додатково між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року. Позивач стверджує, що 25 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22377470 від 25.06.2015 року, про що було внесено запис про право власності в ЄДР №10178145. На підставі вказаного рішення, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності позивачеві по справі. Позивач вважає, що вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягає скасуванню, за наслідком чого слід скасувати внесений запис про право власності, на підставі наступного. Так, позивачем зазначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Абзац 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на 25.06.2015 року), у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, наякого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Отже, як стверджує позивач, третя особа - [PERSON] , у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в момент прийняття оскаржуваного рішення мав статус державного реєстратора, як спеціального суб`єкта. Абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на 25.06.2015 року)передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена, відповідно до законодавства, що діяла на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом, незавершеного будівництва, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Частина 9 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на 25.06.2015 року) передбачає, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме маймо та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (в редакції, чинній станом на 13.07.2015 року), нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім, випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на. нерухоме майно та їх обтяжень". Як стверджує позивач, аналіз наведених норм свідчить, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у нього виключно у результаті здійснення нотаріальних дій та реалізуються одночасно з їх вчиненням. Однак, оскільки третя особа - [PERSON] не здійснював жодних нотаріальних дій із нерухомим майном - квартирою за адресою: [ADDRESS] , а тому і не мав повноважень державного реєстратора на вчинення жодних реєстраційних дій із зазначеним нерухомим майном, у зв`язку з чим позивач вважає, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №22377470 від 25.06.2015 року 13:33:41, є протиправним підлягає скасуванню, що також є підставою для скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності за №10178145 від 25.06.2015 року 13:26:41, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» стосовно квартири [ADDRESS] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Прохорову П.А. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 27.10.2015 року, після усунення позивачем недоліків поданої заяви у відповідності до ухвали судді Київського районного суду міста Одеси від 09.10.2015 року, відкрито провадження по цивільній справі на підставі позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Суперфін Борис Михайлович, про скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки, відновлення права власності на нерухоме майно та призначено судове засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2015 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову - відмовлено. 17 листопада 2015 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та встановлено заборону здійснювати дії, спрямовані на вселення, виселення, зняття чи постановлення на реєстраційний облік будь-яких осіб за адресою вказаної спірної квартири. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2015 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. копію нотаріальної справи, щодо реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» предмету іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] . 17 лютого 2016 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшла від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. копія нотаріальної справи, щодо реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» предмету іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] . 20.04.2016 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу, якою вирішено питання про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності норми закону, на яку сторони посилається як на підстави вимог та заперечень. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 31 травня 2016 року зупинено провадження у справі №520/14002/15-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович про скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки та передачу його у власність попередньому власнику до отримання судом відомостей про наслідки розгляду Верховним Судом України та Конституційним Судом України порушених ухвалою №520/14002/15-ц від 20.04.2016 року питань щодо конституційності деяких словосполучень, які містяться в законі України «Про Іпотеку» та їх відповідності статтям 21 Конституції України. Надалі, 29.09.2016 року, до суду надійшов лист Верховного Суду України від 23.09.2016 року за №201-3423/0/8-16, яким надано постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 вересня 2016 року «Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) окремих положень частин 1-3 ст.36, ч.1,5 ст.37, ч.1,5 ст.38 Закону України від 05 червня 2003 року за №898-IV «Про Іпотеку» статті 21 Конституції України для врахування в роботі. Згідно з розпорядженням Київського районного суду міста Одеси за №222 від 12.04.2017 року, відповідно до п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Прохорова П.А., з метою недопущення порушення строків розгляду справи, справу було передано до повторного автоматичного розподілу судової справи. Відповідно до автоматизованої системи документообігу вказану цивільну справу було перерозподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12 квітня 2017 року цивільну справу №520/14002/15-ц - прийнято до свого провадження, призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. 10 серпня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення проти задоволення позову від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс», в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на те, що вважає посилання позивача в обґрунтування позову безпідставними, не підлягаючими до задоволення, а дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, який діяв як державний реєстратор, в момент здійснення спірної державної реєстрації такими, що відповідають чинним нормам законодавства. 13 листопада 2017 року судом було ухвалено залучити до участі по справі в якості третьої особи - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Тієї ж дати, судом було ухвалено закінчити проведення попереднього судового засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 20 вересня 2018 року судом було ухвалено замінити третю особу з Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, 01 листопада 2018 року судом було ухвалено задовольнити клопотання представника позивача, та у зв`язку з наявною інформацією про припинення приватної нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 10 квітня 2017 року за №258/6, було ухвалено замінити третю особу - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. на фізичну особу [PERSON] 20 березня 2019 року позивачем було надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, вимоги якої судом вищевикладені, яка в свою чергу була прийнята судом до розгляду. У судовому засіданні призначеному на 20 червня 2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] . позов підтримала та просила суд задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Третя особи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Судом з урахуванням думки представників позивача та відповідача було ухвалено провести розгляд справи за відсутності третіх осіб. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1501/0708/71-154, за умовами якого буанк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 55000 доларів США, на строк з 31 липня 2008 року по 31 липня 2028 року, зі сплатою 11,9 % річних, з цільовим призначенням: на придбання квартири [ADDRESS] . Для забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 31 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та позивачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №1501/0708/71-154-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №12186. За умовами вказаного договору іпотеки, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю належне йому на праві власності майно - квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №12180, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 31.07.2008 року за №3053312. 28.11.2012 року між ПАТ «СведБанк», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу №15, за яким ПАТ «СведБанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги, у тому числі за кредитним договором №1501/0708/71-154від 31.07.2008 року, укладеним з [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28.11.2012 року. Тієї ж дати, між ПАТ «СведБанк», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрований в реєстрі за №6970, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступає новому іпотекодержателю - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку №1 до цього договору. Відповідно до додатку №1 до вказаного договору, ПАТ «СведБанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за договором іпотеки №1501/0708/71-154-Z-1 від 31.07.2008 року, укладеним з [PERSON] На підставі викладеного, судом встановлено, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набула право вимоги за кредитним договором №1501/0708/71-154від 31.07.2008 року та договором іпотеки №1501/0708/71-154-Z-1 від 31.07.2008 року,укладеними з [PERSON] , що в свою чергу не оспорювалось сторонами по справі. 05 квітня 2014 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» направила на адресу [PERSON] повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, в якому останню повідомлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1501/0708/71-154від 31.07.2008 року, станом на 31.03.2014 рік, складає в сумі 59475 доларів 20 центів, що згідно курсу НБУ еквівалентно 620921 гривні 08 копійок. Також зазначено, що вказану заборгованість [PERSON] за необхідно погасити в тридцяти денний термін з дня отримання вимоги, або ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у разі не виконання даної вимоги, буде застосовувати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Вказане повідомлення було отримано [PERSON] , що підтверджується поштовим повідомленням про вручення вказаної кореспонденції останній 19 квітня 2014 року та її підписом. 08 травня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» направила на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушення, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрована в реєстрі за №1661, в якому останню повідомлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1501/0708/71-154від 31.07.2008 року, складає в сумі: заборгованість за кредитом - 1361863,13 грн.; заборгованість за відсотками - 126619,07 грн.; пеня - 99594,85 грн. Також зазначено, що вказану заборгованість [PERSON] за необхідно погасити в тридцяти денний термін з дня отримання вимоги, або ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у разі не виконання даної вимоги, буде застосовувати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.08.2015 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Борисом Михайловичем, 25.06.2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22377470 від 25.06.2015 року, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (код ЄДРПОУ: 38004195), на підставі якого 25.06.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис №10178145 про право власності зазначеного товариства на вказану квартиру. Під час розгляду справи, судом були витребувані у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфін Бориса Михайловича належним чином завірені копії документів на підставі яких було проведено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . З отриманих судом документів, вбачається, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулася із заявою до приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень виключно на підставі іпотечного договору №1501/0708/71-154-Z-1 від 31.07.2008 року, який містить застереження про можливість іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки. При цьому новий кредитор - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. за проведенням державної реєстрації права власності на нерухоме майно у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-ІV (надалі - Закон №1952-ІV). Відповідно до статті 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до частини п`ятої статті 3 вказаного Закону, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Статтею 15 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно пункту 67 Порядку №868, для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав. Чинна на час вирішення спору редакція ст. 9 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) передбачала, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про нотаріат", нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених п.п. 4 і 6 ч. 2 ст. 9 цього Закону. Відповідно до ч.1, 3 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2003 року, яка була чинною на час вчинення нотаріальної дії, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до державного реєстру прав проводить орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб`єкт, на який покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, на час здійснення перереєстрації права власності з позивача на Товариство, нотаріус виконував функції державного реєстратора лише у спеціально визначених випадках. Згідно ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в чинній на час вчинення нотаріальної дії) нотаріусами проводиться: - державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. - державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. - державна реєстрація речових прав, похідних від права власності, на земельні ділянки сільськогосподарського призначення може здійснюватися нотаріусом незалежно від нотаріального посвідчення договору, на підставі якого виникає таке право. Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або об`єкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим самим нотаріусом, яким було вчинено таку дію. Вчинена нотаріальна дія (посвідчення договору іпотеки з наявною у ньому спеціальною умовою, яка зумовлює відсутність підстав для окремого укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя), обумовлює можливість державної реєстрації прав (наприклад власності або користування) тільки тим нотаріусом, яким посвідчено договір іпотеки. Наведене кореспондується з приписами Закону України "Про нотаріат", відповідно до яких нотаріус здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно виключно у випадках коли він одночасно з цим вчинює нотаріальні дії з цим нерухомим майном. Разом з тим, судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. не вчинялось жодної нотаріальної дії з об`єктом нерухомості квартирою за адресою: квартира [ADDRESS] , отже й підстави для здійснення державної реєстрації права власності за товариством були відсутні. З урахуванням викладених обставин, суд доходить до висновку, що реєстрація права власності на іпотечне майно - квартиру [ADDRESS] за іпотекодержателем ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснено приватним нотаріусом, як реєстратором, поза межами його компетенції, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто без вчинення будь-яких нотаріальних дій, при відсутності необхідних документів для реєстрації права власності, поза межами розташування об`єкту нерухомості. Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», уразі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, оскільки оскаржуване рішення нотаріуса, є протиправним, суд доходить до висновку про необхідність його скасування, у зв`язку з чим вчинена ним дія з реєстрації права власності на спірний об`єкту нерухомості, з врахуванням вищевикладеного є незаконною, а тому підлягає до скасування. Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5, право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦКУ). Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що зазначеною спірною реєстрацією порушені права позивача, як власника нерухомого майна, гарантовані державою Україна, ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини1950 року, норми якого згідно положень ст.9 Конституції України мають пріоритет над нормами вітчизняного законодавства. Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Разом з тим, відповідачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, тоді як обставини справи підтверджені певними належними та допустимими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved