Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний реєстратор Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування власної позиції позивач зазначає, що 21 листопада 2006 року між [PERSON] та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір. У відповідності до умов зазначеного договору [PERSON] стала майновим поручителем [PERSON] за договором кредиту. У якості забезпечення виконання зобовязання [PERSON] передала в іпотеку квартиру № 49 загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 10. 27 грудня 2017 року [PERSON] дізналась, що 02.11.2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» вищезазначену квартиру. Позивач зазначає, що таке рішення про державну реєстрацію є незаконним, що порушує її права, у звязку з чим змушена звернутися до суду. Позивач та її представник у відкрите судове засідання зявилися, заявлені вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов. Представник відповідача у відкрите судове засідання зявився, заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволення позову. Третя особа у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та дату розгляду цивільної справи. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, дослідивши представлені суду докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між [PERSON] та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір. У відповідності до умов зазначеного договору [PERSON] стала майновим поручителем [PERSON] за договором кредиту. У якості забезпечення виконання зобовязання [PERSON] передала в іпотеку квартиру № 49 загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 10. 02.11.2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» вищезазначену квартиру. Підставою такої\~реєстрації та\~передачі нерухомого\~майна у\~власність стало\~порушення умов\~кредитного договору\~позичальником та\~наявна заборгованість\~ у\~сумі 125\~218.16 дол. США. В порушення умов кредитного договору позичальник не здійснював погашення кредитної заборгованості та сплату відсотків за користування кредитом в передбачені кредитним договором строки. Згідно статті 37\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Умовою реалізації іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки, за змістом ч. 2 ст. 590 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 35\~Закону України\~«Про іпотеку» є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання, а також сплив 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання. У зв'язку з порушенням позичальником строків сплати процентів та повернення кредитної заборгованості ПАТ "Укрсоцбанк", звернулося з листом-вимогою від 11.11.2017р. про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобовязанням. Згідно наданих пояснень та матеріалів вбачається, що [PERSON] отримала лист-вимогу. Згідно статті 37\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно п. 4.5.3 Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання, забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України\~\~„Про іпотеку". ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься у Іпотечному договорі, по вартості, визначеній відповідно до звіту від 31.08.2017 р. про незалежну оцінку вартості квартири Субєктом оціночної діяльності Товариством з обмеженню відповідальністю Бізнес Ассіст на замовлення ПАТ «Укрсоцбанк» надано звіт про незалежну оцінку. Вартість обєкта оцінки визначена в сумі 736899,00 грн. Умовою реалізації іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки, за змістом ч. 2 ст. 590 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 35\~Закону України\~«Про іпотеку» є наявність у іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності, невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, а також сплив 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання. Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника. [PERSON] України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі надписи нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося. (аналогічна правова позиція і висновки викладені Верховним судом України у Постанові від 30.09.2015 у справі № 6-1309цс15) Згідно ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов'язання. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed