Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування якого зазначає, що йому на праві власності квартира належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору міни, посвідченого 25.01.2002 року приватним нотаріусом Туріченко О.М. Маючи намір розпорядитися квартирою шляхом укладання договору купівлі-продажу, позивач дізнався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження на вказану частку квартири. Позивач зазначає, що 30.06.2005 ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя у цивільній справі № 2-3602/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди було накладено арешт на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в якості забезпечення позову. Копія цієї ухвали була направлена судом до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори для виконання. Відповідно відомостей про державну реєстрацію обтяжень (номер запису про обтяження: 40790652) : "Дата, час державної реєстрації: 01.07.2005. Підстава для державної реєстрації: Ухвала, серія та номер: бн, виданий 30.06.2005, видавник: Шевченківський районний суд м.Запоріжжя Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 56876079 від 02.03.2021 Вид обтяження : арешт нерухомого майна Відомості про суб`єктів обтяження: особа, майно/права якої обтяжуються : [PERSON] , причина відсутності РНОКПП: інша причина відсутності коду, країна громадянства: Україна Відомості про реєстрацію до 01.01.2013р. : Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження : 2147754, 01.07.2005, реєстратор: П`ята запорізька державна нотаріальна контора, Запорізький міський нотаріальний округ, Опис предмета обтяження : 1/3 частина квартири". Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2005 у цивільні справі № 2-3602/05 стягнуто з позивача, [PERSON] , на користь [PERSON] в рахунок матеріальної шкоди 21 500 гривень, а також 331 гривня судових витрат на користь держави. 09.08.2005 року місцевим судом Шевченківського району м.Запоріжжя був виданий виконавчий лист № 2-3602, на підставі якого 06.10.2005 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Запоріжжі накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , [INFO] , який мешкає у буд. [ADDRESS] , у тому числі на належну квартиру [ADDRESS] . Заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить йому, у тому числі квартиру [ADDRESS] . Відповідно відомостей про державну реєстрацію обтяжень (номер запису про обтяження: 49790702) : "Дата, час державної реєстрації: 23.07.2008 рік, Підстава для державної реєстрації: Постанова про накладання арешту, серія та номер: 819/2, виданий 23.07.2008, видавник: Шевченківським відділом державної виконавчої служби Запорізького МУЮ, [PERSON] . Вид обтяження: арешт нерухомого майна Відомості про суб`єктів обтяження : Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , РНОККПП: [NUMBER] , країна громадянства: [ADDRESS] , Відомості про реєстрацію до 01.01.2013р. : Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 7612782, 23.07.2008, реєстратор: Запорізька філія державного підприємства "Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Опис предмета обтяження : 1/3 частина квартири [ADDRESS] ". П`ята запорізька державна нотаріальна контора надала позивачу інформацію, що згідно з паперовими носіями, наявними у нотаріальній конторі, а саме реєстру № 2 - 36 за 2005 рік, існує запис про накладання арешту на все майно, яке належить громадянину [PERSON] , [INFO] , в тому числі на квартиру [ADDRESS] , на підставі Постанови АА № 423354 від 06.10.2005 року, виданої відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції міста Запоріжжя, яка відійшла на адресу П`ятої запорізької державної нотаріальної контори 25.10.2005. Додатково повідомлено, що надати копії документів на підставі яких зроблено запис у реєстрі не надається можливим, у зв`язку з закінченням строку зберігання - 3 роки. З письмової інформації Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.03.2021 за №13019/11 вбачається, що згідно з перевіркою єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та Автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо [PERSON] , виконавчі провадження на виконанні не перебувають. Додатково повідомлялось, що надати більш детальну інформацію щодо вказаного виконавчого провадження, а також будь-яких інших виконавчих проваджень, завершених по 31.12.2017 рік включно, не вбачається за можливе у зв`язку зі знищенням архіву виконавчих проваджень, які були завершені по 31.12.2017 р. включно. Тому позивач зазначає, що зняти арешти, які були накладені 30.05.2005 на підставі ухвали, виданої Шевченківським районним судом м. Запоріжжя та державним виконавцем 23.07.2008 у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-3602, виданого 09.08.2005 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу в позасудовому порядку не можливо. За змістом позовних вимог просить зняти арешт з усього майна, що належить, йому та скасувати заборону на його відчуження. Ухвалою суду від 16.07.2021 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судові засідання, призначені на 09.08.2021, 13.09.2021, 12.10.2021, відповідачі та треті особи не з`являлися. Зокрема, відповідач [PERSON] повідомлявся шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Згідно із статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України, щодо заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке. як встановлено судом, [PERSON] на праві приватної власності належить ⅓ частка квартири [ADDRESS] . Шевченківським районним судом м. Запоріжжя в цивільній справі № 2-3602/05 від 30.06.2005 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалою від 30.06.2005 було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на ⅓ частку квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . На виконання ухвали суду про забезпечення позову зареєстровано обтяження на ⅓ частини вказаної квартири (номер запису про обтяження: 40790652). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2005 у вказані справі позов [PERSON] був задоволений, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 21 500 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 331 грн. держмита. Постановою державного виконавця від 06.10.2005, на виконання виконавчого листа № 2-3602 за вказаним рішенням судом, було накладено арешт на усе майно боржника, у тому числі на квартиру [ADDRESS] , та оголошено заборону на його відчуження. Вказане обтяження зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 40790702 (опис предмета обтяження: ⅓ частина квартири [ADDRESS] ). Станом на березень 2021 року матеріали виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 2-3602, виданого 09.08.2005 Шевченківськимй районним судом м. Запоріжжя, у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не перебувають у зв`язку із їх знищенням за закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчого провадження, будь-яких виконавчих провадження відносно [PERSON] не здійснюються. Відтак судом встановлено, що арешти на частку квартири, що належить [PERSON] , накладені: 1) в якості забезпечення позову у цивільній справі № 2-3602/05; 2) в якості забезпечення виконання судового рішення у цій справі, що набрало законної сили. У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення містить ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час пред`явлення позову). Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», на яку посилається позивач, зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Щодо накладення арешту на майно позивача судом в якості забезпечення позову, то питання скасування забезпечення позову може бути вирішено судом в порядку ст. 158 ЦПК України. При цьому посилання позивача в позовній заяві на положення статті 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешти майна не пов`язані зі спором про право на це майно, а накладені в якості забезпечення позову, що може бути вирішено в порядку ст. 158 ЦПК України, або ж стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Outcome: dismissed