Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , просить визнати незаконними дії [PERSON] відносно самовільного зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 0, 075 га, розташовану по вулиці [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні майном, що знаходиться у спільній сумісній власності власників квартир у будинку [ADDRESS] шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки орієнтовною площею 0, 075 га та демонтувати господарське приміщення 8 кв.м., яке значиться як котельня, перебудувати ворота та встановити на колишнє місце, демонтувати бетонний виїзд та ворота, відновити колишній паркан, демонтувати три металевих стовбура. Позов мотивований тим, що позивач є власником квартири [NUMBER] будинку [ADDRESS], користувачем земельної ділянки. В травні 2012 року відповідач, [PERSON], власник квартири [NUMBER] цього ж будинку, самовільно зайняв частину земельної ділянки (прибудинкової території), на якій збудував господарське приміщення орієнтовною площею 8 кв.м., перебудував ворота відгороджуючи земельну ділянку на 2,5 м, збудував виїзд із подвір'я будинку на автомобільну дорогу з бетонною основою, зломив громадський паркан і переобладнав тротуар, при цьому відповідачем була відгороджена частина спільного подвір'я металевими стовбурами. Позивач зазначає, що такі дії відповідача грубо порушують права власників квартир, суперечать нормам чинного законодавства та є незаконними, так як демонтовані ворота, частина паркану та спільне подвір'я у відповідності до ст.382 ЦК України належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир у будинку. Також відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайнята відповідачем земельна ділянка має бути повернена законним землекористувачам, яким в тому числі є сам позивач. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснив, що дії відповідача порушують права позивача у користуванні квартирою, прибудинковою територією та порушують права власників квартир у б.[ADDRESS] . Позивач не може користуватися земельною ділянкою, що примикає до будинку , не може вільно поставити машину, встановити дитячу площадку. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що котельня була збудована у 1995 році на підставі рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради від 12.11.1993 року за №1170 "Про дозвіл будівництва". Дії, які позивачем помилково визначені, як самовільне зайняття земельної ділянки, являють собою роботи по облаштуванню в*їзду у двір жилого будинку [ADDRESS]. Роботи були виконані відповідно до ордеру №19 Алуштинської міської ради від 21 березня 2012 року на провадження земляних робіт на вулицях міста Алушта за погодженням з усіма відповідними інстанціями, а також договору №19 від 21.03.2012 року з КП "Управління міського господарства", відповідно до проектної документації та "Правил провадження земляних робіт на території міста Алушта". Прибудинкова земельна ділянка, на якій виконувались вищезгадані роботи, є власністю територіальної громади міста Алушти та не перебуває у спільній сумісній власності власників квартир багатоквартирного будинку [ADDRESS] і позивача зокрема, отже позивач не володіє правом звернення до суду із відповідними вимогами. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно оцінивши докази надані сторонами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крим того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності на квартиру від 11 січня 1995 року № 3270 гр. [PERSON] та членам його родини [PERSON] та позивачу [PERSON] у рівних частках належить квартира [NUMBER] в будинку [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 23.03.2004 року № 384 належить квартира [NUMBER] в будинку [ADDRESS] (а.с. 28,29). Ч.2. ст.382 ЦК України передбачає, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. В судовому засіданні відповідач пояснив суду, що з метою благоустрою він дійсно здійснив в'їзд у двір житлового будинку по [ADDRESS] на підставі дозвільних документів, копії яких надав судові. Що стосується будівлі котельній, то така будова не є самочинною, оскільки здійснювалася на підставі рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради від 12.11.1993 року № 1770 "Про дозвіл будівництва ", який надавався батьку відповідача (а.с. 22). Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Посилання позивача про самовільне зайняття земельної ділянки також не відповідає дійсності, оскільки у відповідача [PERSON] були наявні дозвільні документи на проведення земельних робіт, а саме ордер № 19 на провадження земельних робіт по благоустрою в'їзду у двір будинку [ADDRESS] від 21.03.2012 року (а.с. 18), договір на проведення таких робіт з Комунальним підприємством "Управління міського господарства " від 21.03.2012 року (а.с. 20-21), обхідний лист на погодження таких робіт з різними інстанціями (а.с. 19). Також нічим не підтверджені доводи позивача про те, що землекористувачами спірної присадибної земельної ділянки є власники квартир у б. [ADDRESS], зокрема і позивач, тобто не підтверджені такі права землекористувачів зазначеної земельної ділянки. Відповідно до рішення Алуштинського міського суду від 23 травні 2013року Об*єднання співвласників багатоквартирного будинку "Південний" зверталось до суду з аналогічним позовом до батька позивача [PERSON], у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 23-25). Отже судові не доведено, що порушені права позивача на користування земельною ділянкою площею 0,075 га по [ADDRESS], не доведено порушення його прав зі сторони відповідача щодо користування майном, що знаходиться у спільній сумісній власності власників квартир у б. [ADDRESS] та за таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed