Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просила встановити факт, що довідка відділу Держгеокадастру у Новоукраїнському районі, про видачу сертифіката серії КР № 0119734 площею 6,62 умовних кадастрових гектарів виданий на імя [PERSON] належав [PERSON], яка померла 23.09.1999 року, встановити факт, що земельна ділянка № 98 площею 4,88 га, яка перебуває в оренді СТОВ «Колос» на території [PERSON] сільської ради , а також визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку № 98 загальною площею 4,88 га., що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.1999 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на вищевказану земельну ділянку. Позивач є спадкоємицею за заповітом та звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа, а саме державний акт на право власності на землю, а також документ, що посвідчує право власності спадкодавця на майно, оскільки дані спадкодавця зазначені у державному акті на землю не відповідають даним, які вказані у свідоцтві про смерть. Заявниця не може оформити спадщину, оскільки в документах мають місце розбіжності, які не можливо усунути у позасудовому порядку, а тому вона звернулася до суду. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, проте надали суду заяву в якій позовні вимоги підтримали і просили задовольнити, а розгляд справи провести без їх участі. Відповідач [PERSON] сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області та третя особа СТОВ «Колос» своїх представників у судове засідання не направили, проте надали суду письмові заяви в яких зазначили, що заперечень проти позову не мають та просили розглядати справу без участі їх представників. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі, посилаючись на слідуючи обставини. Відповідно до вимог статей 1217, 1218, 1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Статтями 328 та 392 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Згідно вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до вимог ст.256 ч.1 п.6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 16 серпня 1999 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ № 228213, виданим 10.06.2016 року [PERSON] сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, актовий запис № 87 (а.с.8). За життя [PERSON] склала заповіт від 16.08.1999 року, за яким належну земельну ділянку, житловий будинок в с. Рівне, вул. Кірова,14 Новоукраїнського району Кіровоградської області і все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с.9). Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначила спадкоємцем свого майна [PERSON]. Відповідно до статей 1233,1234,1235,1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1222,1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 4,88 га., що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області у позивачки відсутній. Померлій на підставі розпорядження Новоукраїнської районної державної адміністрації № 457-р від 27.04.1996 року було видано сертифікат на право на земельну ділянку серії КР № 019734, загальною площею 6,62 умовних кадастрових гектарів., що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14). Згідно довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, померла [PERSON] до дня смерті - 23.09.1999 року дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] (а.с.7). Відповідно до постанови державного нотаріуса Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори від 09.12.2016 року, вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки дані спадкодавця зазначені у довідках про право на землю, а саме по - батькові власника вказано «Мусіївна», не відповідають даним, які вказані у свідоцтві про смерть, де зазначено прізвище «Мойсіївна», а також відсутній оригінал державного акту на землю, що позбавляє можливості оформити спадкові права через нотаріальну контору, а тому рекомендовано звернутись до суду (а.с.12). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування у нього немає. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку із втратою сертифікату на земельну частку позивачем було вжито заходів для пошуку сертифікату на право на земельну частку серії КР № 019734 виданого на підставі розпорядження Новоукраїнської районної державної адміністрації № 457-р від 27.04.1996 року, площею 6,62 га , розташованої на території колишнього КСП «Колос» [PERSON] сільської ради на ім'я [PERSON], шляхом розміщення оголошення через газету «Новоукраїнські новини», проте сертифікату не виявлено (а.с.20). Згідно оголошення у місцевій газеті «Новоукраїнські новини» про розшук спадкоємців вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не звертались та спадкова справа не заводилась, тому земля на даний час перебуває в оренді СТОВ «Колос», виділена на місцевості ділянкою за № 98, площею 4,88 га та в [PERSON] сільській раді дана земля числиться як не витребувана спадщина, що підтверджується виданою підприємством довідкою (а.с.13,15-17). Також суд погоджується із доводами позивачки про те, що у довідках про право на землю допущена технічна орфографічна помилка у написанні по батькові фактичного власника земельної ділянки, а саме замість правильного "Мойсіївна" зазначено "Мусіївна", суд переконаний, що померла спадкодавиця в силу своєї необізнаності могла не зауважити цієї помилки, і тому не зверталась із заявами за час свого життя про її виправлення. Внаслідок смерті власниці, позивач не може виправити цю помилку у позасудовому порядку. У суду не виникає сумнівів в тому, що спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON], й ця обставина підтверджена письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які проживали по сусідству з померлою та добре її знали. Таким чином, зваживши в сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог СТОВ "Колос", про визнання права на спадкове майно та встановлення належності сертифіката на земельну частку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved