Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Представник позивача, діючи на підставі договору про надання правничої допомоги № 61/2018 від 11.10.2018, звернулася до суду в інтересах [PERSON], прохаючи визнати недійсними та скасувати: - рішення Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області від 05.06.2014, 42 сесії VI скликання, №1477«Про затвердження матеріалів проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового господарських будівель і споруд гр. [PERSON] [ADDRESS] на території Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області» та рішення цієї ж ради від 05.06.2014 №1475 «Про затвердження матеріалів проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр.[PERSON] [ADDRESS] на території Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області»; - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку, площею 0,15 га, розташованої по [ADDRESS], за кадастровим номером [NUMBER] за №23850164, виданого 04.07.2014 р. на ім'я [PERSON] та рішення про його державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14230880 від 04.07.2014 р.; - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку, площею 0,0792 га, розташованої по [ADDRESS], за кадастровим номером [NUMBER] за №23847990, виданого 04.07.2014 р.на ім'я [PERSON] та рішення про його державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14229886 від 04.07.2014 р.. В обгрунтування позову посилається на те, що рішенням №1863 53 сесії VІ скликання Рокитнянської селищної ради від 16.07.2015 [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,10 га по [ADDRESS]. Рішенням №440 від 26.07.2016 року 09 сесії VІІ скликання затверджено матеріали проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1000 га гр..[PERSON] в [ADDRESS] на території Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області з кадастровим номером [NUMBER] та передано вказану земельну ділянку безоплатно у приватну власність. 12.09.2016 державним реєстратором зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за позивачем. Вважає, що рішенням Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області від 05.06.2014 року, 42 сесії VI скликання, №1475 та рішенням від 05.06.2014 року, 42 сесії VI скликання, №1477, затверджено не вірно виготовлену землевпорядним органом документацію на земельні ділянки [PERSON] по [ADDRESS], оскільки при цьому не враховано давно визначеного проїзду до земельної ділянки позивача, який являвся землею загального користування, тобто проїздом. Окрім того у проекті землеустрою відсутні акти погодження меж земельних ділянок, які підлягали приватизації із суміжними землекористувачами тобто з позивачем. Як на правову підставу позову посилається на ст. 83, 116, 152, 155, 158 Земельного кодексу України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала за викладених у ньому обставин та підстав та просила його задовольнити. Додатково пояснила що земельна ділянка перебувала в користуванні позивача більше десяти років до винесення рішення про відведення та передачу земельної ділянки в її власність. Протягом усього часу користування нею позивач мала заїзд з [ADDRESS], який межував із земельною ділянкою відповідача по [ADDRESS]. Однак весною 2015 [PERSON] встановив бетонну огорожу вздовж своєї земельної ділянки, чим перекрив позивачу заїзд до земельної ділянки. Іншого можливого заїзду до земельної ділянки не має. Поступатися своєю земельною ділянкою для проїзду позивача відповідач не бажає, тому вона 27.04.2015 звернулася із даним питанням до селищної ради, яка спору не вирішила та рекомендувала захищати порушені права в судовому порядку. Рішенням суду позивачу було відмовлено у встановленні постійного земельного сервітуту на користь [PERSON] щодо вільного проїзду до її земельної ділянки. Вважає, що технічна документація на земельні ділянки відповідача по [ADDRESS] була виготовлена невірно, оскільки не враховано давно визначеного проїзду до земельної ділянки позивача, який являвся землею загального користування. Окрім того, у проекті землеустрою відсутні акти погодження меж земельних ділянок, які підлягали приватизації із суміжними землекористувачами тобто з позивачем. Із вказаних підстав просить визнати недійсними та скасувати рішення Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області від 05.06.2014 року, 42 сесії VI скликання, №1475 та рішенням від 05.06.2014 року, 42 сесії VI скликання, №1477 а також свідоцтва про право влансності відповідача за земельні ділянки. Представник відповідача в особі Рокитнянської селищної ради [PERSON] позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, пославшись на безпідставність позовних вимог. Також суду поснила, що технічна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового господарських будівель і споруд гр. [PERSON] в [ADDRESS], а також щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр.[PERSON] за цією ж адресою не містила порушень вимог чинного законодавства та була затверджена радою у відповідності до вимог закону. Проїзду за рахунок земель загального користування до земельної ділянки позивача ніколи не існувало. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, зважаючи на відсутність зі сторони його довірителя порушення права позивача на налжену їй на праві влансоті земельної ділянки, яка межує з його земельною ділянкою. Заслухавши у судовому засіданні спредставників сторін спору та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була користувачем земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS]. Окремого заїзду до вказаної земельної ділянки визначено не було. За згодою землекористувачів суміжних земельних ділянок і в тому числі відповідача [PERSON], вона здійснювала проїзд до своєї земельної ділянки через їх земельні ділянки. Рішенням Рокитнянської селищної ради Київської області № 1863 від 16.07.2015 їй було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0.10 га., а 26.07.2016 рішенням цієї ж ради за № 440 затверджено матеріали проекту із землеустрою та вказану земельну ділянку поредано їй у приватну власність. Також судом встановлено, що у 2013 році [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS] і в його користування перейшла земельна ділянка розміром 0.20 га, на якій знаходився вказаний будинок і частина якої використовувалася попереднім власником будинку для ведення пісдобного господарства. Рішенням Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області від 28.05.2013 року за №1048 гр. [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0,15 га та для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,05 га по [ADDRESS]. Рішенням Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області від 05.06.2014 року, 42 сесії VI скликання, №1477, затверджено матеріали проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею - 0,1500га ( з них: під багаторічні насадження - 0,0747 га, під житлову забудову - 0,0253 га, під ріллю - 0,0500 га.) гр. [PERSON] по [ADDRESS] на території Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області, за кадастровим номером: [NUMBER]. Рішенням Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області від 05.06.2014 року, 42 сесії VI скликання, №1475, затверджено матеріали проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, загальною площею - 0,0792 га ( з них: під ріллю - 0,0792 га.) гр. [PERSON] по [ADDRESS] на території Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області, за кадастровим номером: [NUMBER]. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. Спір стосується земельно-правових відносин, які мають регулюватися положеннями Земельного кодексу України, Закону України "Про державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій". Відповідно до статті 158 ЗК виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ст. 50 Закону України № 858-IV від 22.05.2003 "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. Із наявної у матеріалах справи технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки гр. [PERSON] в [ADDRESS], встановлено, що останні складено відповідно до вимог Земельного кодексу України, Закону україни "Про державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій". Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). З огляду на зміст вкаазаної документації жодним чином не вбачається, що у власність [PERSON] Рокитнянською селищною радою було передано будь-яку земельну ділянку, яка відносилася до земель загального користування, як про це стверджує сторона позивача. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 у справі № 6-103 цс12 та від 4 червня 2014 pоку в справі №6-46цс14, недійсними можуть визнаватись як рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. З цих правових висновків випливає, що визнання недійсним рішення орану місцевого самоврядування про затвердження матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку лише в разі їх видання з порушенням вимог закону. Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За вимогами статті 155 вказаного Кодексу у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійним. В судовому засіданні представником позивача не доведено, що рішенням Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області від 05.06.2014 №1477 «Про затвердження матеріалів проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового господарських будівель і споруд гр.[PERSON] [ADDRESS] на території Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області» та рішенням цієї ж ради від 05.06.2014 №1475 «Про затвердження матеріалів проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр.[PERSON] [ADDRESS] на території Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області" та виданими на їх основі свідоцтвами про право власності на вказані земельні ділянки порушені права позивача, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. Як встановлено судом, земельні ділянки [PERSON] передані Рокитняської селищною радою у відповідності до положень ст.116 ЗК України. Доводи у судовому засіданні представника позивача в тім, що земельна ділянка перебувала в користуванні позивача більше десяти років до винесення рішення про відведення та передачу земельної ділянки у її власність і що вона протягом всього вказаного періоду часу мала заїзд з [ADDRESS] до цієї земельної, який межував із земельною ділянкою відповідача по [ADDRESS] і що цей заїзд відносився до земель загального користування, свого підтвердження належними да допустимими доказами у судовому засіданні не знайшло. Окрім того, таку обставину заперечила у судовому засіданні представник відповідача в особі Рокитнянської селищної ради. На це також вказують висновки судових рішень Рокитнянського районного суду Київської області від 10.8.2017 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Рокитнянської селищної ради про встановлення земельного сервітуту та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 30.11.2017 за результатми розгляду апеляційної скарги [PERSON] (а.с. 122-129). Такими, що не заслуговують на увагу, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і доводи представника позивача в тім, що весною 2015 [PERSON] встановив бетонну огорожу вздовж своєї земельної ділянки, чим перекрив позивачу заїзд до належної їй земельної ділянки. У разі відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed