Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 13.10.2014 р., мотивує тим , що 23.02.2010 року між [PERSON] та Позивачем був підписаний кредитний договір № 10/ФО-а/17 про надання кредиту в сумі 158 700,00 грн., на придбання автотранспортного засобу Mitsubishi, модель Galant, строком на 5 років (60 місяців) із сплатою 19,5 % річних за користування кредитними коштами (надалі Кредитний договір) та ануїтетною формою погашення. 23.02.2010 року між Позивачем та [PERSON] (далі-Поручитель - 1) було укладено договір поруки № 10/ФО-а/17, згідно якого Поручитель-1 бере на себе всі зобов'язання Боржника перед Позивачем по сплаті останньому будь - яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, як це визначено в кредитному договорі в тому числі щодо повернення суми кредиту , а саме: 158 700,00 грн., сплаті процентів за його користування, плати за надання кредиту, неустойки (пені,штрафів) в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодування можливих збитків та виконання інших умов Кредитного договору в повному обсязі. 23.02.2010 року між Позивачем та [PERSON] (далі-Поручитель - 2) було укладено договір поруки № 10/ФО-а/17, згідно якого Поручитель-2 бере на себе всі зобов'язання Боржника перед Позивачем по сплаті останньому будь - яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, як це визначено в кредитному договорі в тому числі щодо повернення суми кредиту , а саме: 158 700,00 грн., сплаті процентів за його користування, плати за надання кредиту, неустойки (пені,штрафів) в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодування можливих збитків та виконання інших умов Кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до п.4.1. кредитного договору Позивач надав кредитні кошти Позичальнику шляхом проведення розрахунку з TOB «НІКО-Чернівці» за придбаний автотранспортний засіб Mitsubishi, модель Galant за письмовою заявою Позичальника, тим самим виконав свої зобов'язання перед Відповідачем за кредитним договором повністю. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до п.1.1. кредитного договору Позивач надає кредитні кошти Позичальнику. Дана умова виконана в повному обсязі шляхом проведення розрахунку з TOB «НІКО-Чернівці», чим Позивач виконав перед Боржником вимоги даного кредитного договору, щодо надання кредитних коштів в повному обсязі. Відповідно до п. 6.5. Кредитного договору Позивач має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, та неустойки, у випадках невиконання Позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту та в інших випадках передбачених цим договором. Станом на 30.09.2014 р. заборгованість по кредитному договору складає - 157183,53грн.(з яких по кредиту -108 749,62 грн., відсотках - 48433,91грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості. Також згідно ст. 554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором в якості солідарних боржників. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, пені, відшкодування збитків, та інше, що встановлено договором поруки. 11.10.2010,11.07.2012 23.08.2013рр. Відповідачу-1 були направлені претензії про погашення заборгованості, однак вимоги викладені в претензіях вчасно виконані не були, кредитна заборгованість не погашено. Крім того, 23.08.2013 р. Відповідачу-2 та Відповідачу-3, як поручителям, було направлено повідомлення з вимогою виконати взяті на себе зобов'язання за договорами поруки укладеними між Позивачем та Відповідачем-2 та Відповідачем-3 і погасити заборгованість за кредитним договором № 10/ФО-а/17 від 23.02.2010р., однак зазначені вимоги виконані не були. Відповідачі по теперішній час ухиляються від взятих на себе зобов'язань перед TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НІКО КАПІТАЛ» за Кредитним договором № 10/ФО-а/17 від 23.02.2010р. та договорами поруки укладеними з Відповідачем-2 та Відповідачем-3 від 23.02.2010р., а отже існуюча заборгованість на момент подання позовної заяви не погашена. З огляду на викладене просять суд достроково та солідарно стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НІКО КАПІТАЛ» заборгованості по кредитному договору № 10/ФО-а/17 від 23.02.2010р. в сумі 157 183,53грн. та сплачений судовий збір по справі. Представник позивача звернувся до суду із заявою про слухання справи у їх відсутності. Представник відповідачів не визнав первісний позов і пояснив, що до матеріалів справи долучено платіжне доручення № 133 від 24.02.2010 року на суму 158 700 гри., призначення платежу «оплата за автом. зг. рах. №1002-05003/0 від 08.02.2010р. та кредит, дог. №10/ФО-а/17 від 23.02.2010р. за [PERSON], в тому числі ІІДВ 26 450.00 гри.» однак в графі проведено банком та підпис банку, немає жодної відмітки яка б свідчила, що зазначена сума коштів перерахована на розрахунковий рахунок отримувача. Тобто позивачем не доведено, що на підтвердження укладення кредитного договору та його умов видано документ, який посвідчує передання визначеної грошової суми. Відповідно до ст.30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно із ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та падання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Ст. 17 вказаного Закону передбачено, що відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. Одночасно, згідно із ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Позивачем до матеріалів справи долучено довідку з ЄДРПОУ №809608 видану 09.09.2013 року, а позов поданий в жовтні 2014 року, тобто позивачем не підтверджено жодним належним доказом, що на день звернення до суду з даним позовом він був внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Позивачем долучено до матеріалів копію ліцензії видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Серії АЕ № 199967 від 28.03.2014 року на право провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів. Кредитний договір № 10/ФО-а/17 на придбання автомобіля фізичною особою підписаний між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Ніко Капітал» 23.02.2010р. Тобто договір підписаний до моменту отримання позивачем ліцензії на право провадження діяльності з надання фінансових кредитів, що свідчить про недійсність підписаного договору. Крім того, позивачем не підтверджено відомості з Єдиного ліцензійного реєстру, що регулюється постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування, ведення і користування відомостями ліцензійного реєстр та подання їх до Єдиного ліцензійного реєстру» № 1658 від 08.10.2000 року та наказом Ліцензійної палати України «Про затвердження Положення про порядок та умови видачі інформації з Єдиного ліцензійного реєстру» № ЛП-37 від 15.1 1.1996 року. Відповідно до п. 8 глави 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 № 41 (у редакції розпорядження Наиіональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 № 4368) та Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 вересня 2003 р. за № 797/8118, фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та/або дозволу. Також зазначив, що свідоцтво про реєстрацію фінансової установи не підтверджене інформацією (витягом) з Реєстру фінансових установ. Просить суд відмовити в задоволенні первісного позову. Крім того, звернувся відповідач за первісним позовом [PERSON] із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ніко Капітал", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гунько Ірини Іванівни про скасування виконавчого напису нотаріуса , який підтримав його представник в судовому засіданні і пояснив, що 23.02.2010 року між ним [PERSON] та TOB «Фінансова компанія «Ніко Капітал» було укладено кредитний договір № 10/ФО-а/17 про надання кредиту в сумі 158 700,00 грн. на придбання автотранспортного засобу Mitsubishi, модель Galant, Строком на 5 років (60 місяців) із сплатою 19,5% річних за користування кредитними коштами та ануїтентною формою погашення. На забезпечення вимог заставодержателя між ним та TOB «Фінансова компанія «Ніко Капітал» було укладено договір застави транспортного засобу №10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року. Також було укладено договори поруки між TOB «Фінансова компанія «Ніко Капітал» та [PERSON] і [PERSON], згідно яких поручителі взяли на себе зобов'язання по сплаті будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору. 28 жовтня 2014 року на його адресу надійшла позовна заява TOB «Фінансова компанія «Ніко Капітал» про стягнення заборгованості в сумі 157 183,53 грн. Того ж дня він дізнався, що 17 жовтня 2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Бордуланюк Г. Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько Іриною Іванівною про стягнення з нього на користь TOB «Фінансова компанія «Ніко Капітал» 148 085,55 грн. боргу. З наведеного вище видно, що TOB «Фінансова компанія «Ніко Капітал» намагається звернути стягнення на автомобіль в порядку виконавчого провадження, а також повторно стягнути кошти в судовому порядку. 16 жовтня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Гунько І. І., вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2158, на договорі застави №10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року на підставі якого звернула стягнення на предмет застави, яким є рухоме майно, а саме транспортний засіб типу автомобіль марки Mitsubishi, модель Galant 2.4, тип ТЗ - легковий седан-в, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2009 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Коломийським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області 09.02.2010 року. Строк за який проводиться стягнення з 15.02.2012 року по 09.10.2013 року. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, приватний нотаріус запропонував задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» в розмірі 146 085,55 грн. в тому числі: - залишок основного боргу по кредиту - 108 749,62 грн. - прострочений основний борг по кредиту - 47 792,04 грн. - заборгованість по відсоткам - 36 542,43 грн. - загальна сума нарахованих штрафів та пені - 793,50 грн. Однак, вважає [PERSON], що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив право позивача на добровільне виконання вимог третьої особи в строки та в порядку передбаченому кредитним договором та Законом, що полягає в наступному. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України. В зв'язку з цим ст., ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, на виконання вказаного вище Закону України «Про нотаріат», Міністерством Юстиції України був прийняти Наказ «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від З березня 2004 року за № ХХ/5 (з подальшими змінами та доповненнями). У відповідності до п. 283 вказаної вище інструкції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання письмової вимоги про усунення порушень. За таких умов, протягом всього терміну дії кредитного договору та договору застави по день звернення до суду, не отримував жодної вимоги від третьої особи про усунення порушень, зокрема про погашення заборгованості за основним зобов'язанням передбаченим кредитним договором, відсотками чи штрафними санкціями, ні поштовим направленням ні під розписку ні в жоден інший спосіб передбачений Законом, в тому числі за 30 днів до вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. При таких обставинах, приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання б позивачем такої вимоги, що свідчить про грубе порушення з боку приватного нотаріуса вимог, передбачених п. 283 Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від З березня 2004 року за № ХХ/5. Таким чином, Приватний нотаріус, з підстав передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», зобов'язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, проте вчинив таку нотаріальну дію в зв'язку з чим і порушив вимоги Закону. Отже, вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Гунько І.І., про звернення стягнення на предмет застави від 16 жовтня 2013 року за № 2158 підлягає скасуванню, з підстав викладених вище, в судовому порядку. Відповідач за зустрічним позовом Гунько І.І. не визнав зустрічного позову, направив до суду заву у якій вказує, що не порушив Закону України «Про нотаріат» при здійсненні виконавчого напису на договорі застави на майно [PERSON] , а тому просить в задоволенні зустрічного позову відмовити та слухати справу у його відсутності . З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 23.02.2010 року між [PERSON] та Позивачем був підписаний кредитний договір № 10/ФО-а/17 про надання кредиту в сумі 158 700,00 грн., на придбання автотранспортного засобу Mitsubishi, модель Galant, строком на 5 років (60 місяців) із сплатою 19,5 % річних за користування кредитними коштами та з ануїтетною формою погашення. 23.02.2010 року між Позивачем та [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки № 10/ФО-а/17, згідно яких Поручитель-1 і - 2 взяли на себе всі зобов'язання Боржника перед Позивачем по сплаті останньому будь - яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, як це визначено в кредитному договорі в тому числі щодо повернення суми кредиту , а саме: 158 700,00 грн., сплаті процентів за його користування, плати за надання кредиту, неустойки (пені,штрафів) в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодування можливих збитків та виконання інших умов Кредитного договору в повному обсязі. Однак, відповідно до ст.,ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками і укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, до матеріалів справи долучено платіжне доручення № 133 від 24.02.2010 року на суму 158 700 гри., призначення платежу «оплата за автом. зг. рах. №1002-05003/0 від 08.02.2010р. та кредит, дог. №10/ФО-а/17 від 23.02.2010р. за [PERSON], в тому числі ІІДВ 26 450.00 гри.» однак в графі проведено банком та підпис банку, немає жодної відмітки яка б свідчила, що зазначена сума коштів перерахована на розрахунковий рахунок отримувача. Тобто позивачем не доведено, що на підтвердження укладення кредитного договору та його умов видано документ, який посвідчує передання визначеної грошової суми. Відповідно до ст.30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно із ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та падання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Ст. 17 вказаного Закону передбачено, що відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. Одночасно, згідно із ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Позивачем до матеріалів справи долучено довідку з ЄДРПОУ №809608 видану 09.09.2013 року, а позов поданий в жовтні 2014 року, тобто позивачем не підтверджено жодним належним доказом, що на день звернення до суду з даним позовом він був внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію ліцензії видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Серії АЕ № 199967 від 28.03.2014 року на право провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів. Кредитний договір № 10/ФО-а/17 на придбання автомобіля фізичною особою підписаний між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Ніко Капітал» 23.02.2010р. Тобто договір підписаний до моменту отримання позивачем ліцензії на право провадження діяльності з надання фінансових кредитів, що свідчить про недійсність підписаного договору. Також, позивачем не підтверджено відомості з Єдиного ліцензійного реєстру, що регулюється постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування, ведення і користування відомостями ліцензійного реєстр та подання їх до Єдиного ліцензійного реєстру» № 1658 від 08.10.2000 року та наказом Ліцензійної палати України «Про затвердження Положення про порядок та умови видачі інформації з Єдиного ліцензійного реєстру» № ЛП-37 від 15.1 1.1996 року. Відповідно до п. 8 глави 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 № 41 (у редакції розпорядження Наиіональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 № 4368) та Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 вересня 2003 р. за № 797/8118, фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та/або дозволу. За наведених обставин суд вважає, що позивачем по первісному позову на надано належних доказів в підтвердження позовних вимог і в його задоволені слід відмовити. Щодо зустрічного позову, то судом встановлено, що TOB «Фінансова компанія «Ніко Капітал» намагалась звернути стягнення на автомобіль в порядку виконавчого провадження, а також повторно стягнути кошти в судовому порядку. 16 жовтня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Гунько І. І., вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2158, на договорі застави №10/ФО-а/17 від 23 лютого 2010 року на підставі якого звернула стягнення на предмет застави, яким є рухоме майно, а саме транспортний засіб типу автомобіль марки Mitsubishi, модель Galant 2.4, тип ТЗ - легковий седан-в, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2009 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Коломийським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області 09.02.2010 року. Строк за який проводиться стягнення з 15.02.2012 року по 09.10.2013 року. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, приватний нотаріус запропонував задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» в розмірі 146 085,55 грн. Однак, суд вважає, що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив право позивача на добровільне виконання вимог третьої особи в строки та в порядку передбаченому кредитним договором та Законом, що полягає в наступному. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України. В зв'язку з цим ст., ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, на виконання вказаного вище Закону України «Про нотаріат», Міністерством Юстиції України був прийняти Наказ «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від З березня 2004 року за № ХХ/5 (з подальшими змінами та доповненнями). У відповідності до п. 283 вказаної вище інструкції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання письмової вимоги про усунення порушень. За таких умов, протягом всього терміну дії кредитного договору та договору застави по день звернення до суду, не отримував жодної вимоги від третьої особи про усунення порушень, зокрема про погашення заборгованості за основним зобов'язанням передбаченим кредитним договором, відсотками чи штрафними санкціями, ні поштовим направленням ні під розписку ні в жоден інший спосіб передбачений Законом, в тому числі за 30 днів до вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. При таких обставинах, приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання б позивачем такої вимоги, що свідчить про грубе порушення з боку приватного нотаріуса вимог, передбачених п. 283 Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від З березня 2004 року за № ХХ/5. Таким чином, Приватний нотаріус, з підстав передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», зобов'язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, проте вчинив таку нотаріальну дію в зв'язку з чим і порушив вимоги Закону. Отже, суд вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Гунько І.І., про звернення стягнення на предмет застави від 16 жовтня 2013 року за № 2158 підлягає скасуванню, з підстав викладених вище, в судовому порядку. На підставі ст.,ст. 526, 554, 611, 612, 651, 653 ЦК України, ст.,ст. 7, 49, 50, 87-89 Закону України "Про нотаріат", п. 283 Наказу Міністерства Юстиції України "Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 03.03.2004 року за № ХХ/5 та

Outcome: dismissed