Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

16.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами процесу був зареєстрований шлюб, який розірвано відповідно до рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.03.2013 року справа №299/583/13-ц. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] На даний час [PERSON] проживає окремо від відповідача, дитина перебуває на її повному утриманні. Батько участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитині встановлено діагноз - вроджена гіпоспадія, меатомтеноз, а тому вона потребує постійного медикаментозного лікування та періодичного стаціонарного лікування, яке готове надати хірургічне відділення МОНИКИ м. Москва. Однак батько на прохання позивачки надати згоду на виготовлення для сина закордонного паспорту на виїзд його за кордон не реагує, та з невідомих їй міркувань не хоче відвідати нотаріуса для оформлення таких документів. У зв'язку з тим, що законодавство України забороняє позивачці в односторонньому порядку виготовити проїзні документи для сина та виїхати без згоди батька разом з ним за кордон то позивачка змушена звернутися до суду, так як порушуються права дитини. Враховуючи викладене, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон на лікування, безпідставне небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон, позивачка змушена звернутися до суду, для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. По суті справи додатково пояснила, що хоча відповідач на даний час і не заперечує проти надання такої згоди, але зважаючи на його постійні виїзди на роботу за кордон надання кожного разу таких дозволів буде ускладнено, що може негативно вплинути на здоров'я дитини, зважаючи на її затяжний характер. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. По справі пояснив, що на момент звернення позивачки до суду перебував за кордоном і не мав змоги надати згоду на оформлення документів на дитину. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, в повному обсязі з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 2009 року позивачкою було укладено шлюб з [PERSON], який був зареєстрований виконкомом Хижанської сільської ради Виноградівського району, та за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.03.2013 року справа №299/583/13-ц (а.с.9), шлюб було розірвано. В даному шлюбі, 14.08.2010 року, у позивачки народився син [PERSON]. Батьком у свідоцтві про народження дитини значиться відповідач, [PERSON] (а.с.10). Весь час, після народження, син проживає разом з матір'ю та знаходився на її повному утриманні, що підтверджується довідками Хижанської сільської ради (а.с.16-17). Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, життям дитини не цікавиться. Відповідно до медичного висновку (а.с.11) [PERSON], [INFO] встановлено діагноз - вроджена гіпоспадія, у зв'язку з чим він потребує подальшого стаціонарного лікування в цільовому хірургічному відділенні МОНИКИ м. Москва. 15.05.2015 року між [PERSON] та Державною бюджетною установою Московської області "Московський обласний науково-дослідний інститут ім. М.Ф. Владимирского укладено договір про надання платних послуг (а.с.12). Відповідно до виписки із історії хвороби [PERSON], наданої вищевказаною установою, останній потребує періодичного огляду у лікаря (а.с.14). Зі слів представника позивача лікування може тривати до 7 років. У зв'язку з тим, що законодавство України забороняє позивачці в односторонньому порядку виготовити проїзні документи для сина та виїхати без згоди батька разом з ним за кордон то позивачка змушена звернутися до суду, так як порушуються права дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом та повертатися в Україну гарантується. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року передбачає, що держави - учасниці поважають право дитини та їх батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвекції іншими правами. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено законодавчими та нормативними актами, основними з них є: Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № З857-ХІІ; Постанова КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України"'; Постанова КМУ від 23 квітня 2003 року № 569 "Про затвердження. Порядку повернення до України позбавлених, батьківського піклування дітей, які є громадянами України"; Постанова КМУ від 26 вересня 2002 року № 1432 "Про затвердження Порядку повернення дітей-іноземців до місць їх постійного проживання". Правила оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. затверджені постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Так, у відповідності до п.17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. N 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, а згідно п.18 - оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 , виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). У відповідності до п.7 Положення про проїзний документ дитини, затвердженого Указом Президента України від 7 вересня 1994 року N 503/94, документ (проїзний документ дитини) оформлюється у порядку, визначеному Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України". Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені один із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон та дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу [PERSON] на виготовлення дитячих проїзних документів та надання дозволу на виїзд дитини за кордон буде відповідати інтересам дитини. Судові витрати у справі, а саме 487 грн. 20 коп. судового збору слід покласти на заявника, оскільки на її користь ухвалено рішення і які сплатили їх при поданні позову.

Outcome: approved