Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чернівецького районного суду із вище вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позовні заяві, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. Зазначила, що тривалий час співмешкала із братом позивача по справі у домоволодінні [ADDRESS] , а тому має законні підстави проживати у вказаному будинку і в подальшому. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, ґрунтуючись на наступних підставах. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину (345, виданого 03.05.2019 року нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори), що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний №165477476 від 03.05.2019 року. [PERSON] зареєстрована в будинку, належному [PERSON] , розташованому по [ADDRESS] , про що свідчить довідка, видана виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 10.05.2019 року за №781, однак, з 2018 року в даному будинку не проживає. [PERSON] в добровільному порядку не має наміру знятися з реєстрації по житловому будинку [ADDRESS] , належному [ADDRESS] , що створює [PERSON] незручності та перешкоди у використанні належного їй житлового будинку для проживання та отримання відповідних соціальних виплат. Виходячи з положень\~ст. 47 Конституції України,кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Відповідно до\~ст.405 ЦК\~України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 1 та 2\~ст. 71 ЖК України\~передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно ч.1 ст.163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення (приватного житлового фонду) у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Статтею 72 ЖК України\~передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Частина 3\~ст. 71 Житлового кодексу України\~встановлює виключення при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Так, відповідно до п.7 ч.3\~ст.71 ЖК України\~жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Частиною 5\~ст.71 ЖК України\~передбачено, що у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Пунктом 1 статті 4 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 697-XII, а також пунктом 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном (в даному випадку житлового будинку) на свій розсуд. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 2 статті 48 Закону України "Про власність" передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. В судовому засіданні матеріалами справи стверджено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованою в належному позивачеві житловому будинку [ADDRESS] , на даний час не проживає в ньому з 2018 року.\~ Оскільки, відповідач [PERSON] у житловому будинку, належному [PERSON] не проживає більше одного року, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування житлом. Відтак, [PERSON] , будучи власником будинку, вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у користуванні ним. Окрім того, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 02.12.1997 року, укладеного між дарувальником [PERSON] та обдаровуваним [PERSON] , що стверджується оглянутим в судовому засіданні оригіналом договору дарування, наданого відповідачем (копію якого долучено до матеріалів цивільної справи). Вище зазначена обставина свідчить про те, що [PERSON] в разі втрати права користування житловим будинком, належним позивачу [PERSON] та зняття її з реєстраційного обліку у вказаному житловому будинку, буде забезпечена іншим житлом, в якому буде мати можливість проживати на законних для того підставах. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні належним чином доведено факт відсутності відповідача [PERSON] без поважних причин понад один рік за місцем її проживання (реєстрації) в житловому будинку [ADDRESS] , та втрата у зв`язку з цим відповідачем права на користування цим житлом, на даний час відповідач без поважних пичин відсутня за місцем свого проживання, а тому позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на житло в будинку [ADDRESS] , підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання зняття відповідача з реєстраційного обліку, то відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який набрав чинності з 15 січня 2004 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Незняття [PERSON] з реєстрації місця проживання створює суттєві перешкоди для здійснення [PERSON] своїх прав як власника житлового будинку. З огляду на вище наведене суд дійшов висновку про необхідність зняття відповідача з реєстрації місця проживання та задоволення таким чином позовних вимог [PERSON] і в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. При винесенні\~рішення,\~суд керується\~статтею 13\~ЦПК України,\~щодо розгляду\~судом справ\~в межах\~заявлених вимог\~і на\~підставі доказів,\~поданих учасникамисправи. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При вирішенні питання про стягнення із відповідача на користь [PERSON] судових витрат, судом враховується те, що відповідачем не подано до суду відзиву, що виключає можливість вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, як те передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок, про що свідчить квитанція №0.0.1348962717.1 від 11.05.2019 року (а.с. 1). З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження [PERSON] судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вище викладене дає суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] понесених нею при зверненні до суду судових витрат, зокрема, судового збору. На підставі ст.3 Сімейного кодексу України, ст., ст.319, 383, 391 ЦК України, ст., ст.71, 163 Житлового кодексу України, Закону України «Про власність», ст., ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, №1382-IV,

Outcome: approved