Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

покликаючись на непогашення відповідачем заборгованості по кредитному договору, представник позивача Гостєва Є.В. у поданій 29 грудня 2020 року позовній заяві просить стягнути 40 921,00 грн. боргу та понесені судові витрати. У поданій до суду заяві вказаний представник позивача позов підтримує повністю, просить справу слухати у їх відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач позов не визнає. У поданому 15 лютого 2021 року відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] вказує, що позивач не має правових підстав для стягнення заборгованості, оскільки ним не повідомлено боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які докази що підтверджують правонаступництво і наявність права вимоги саме за цим кредитним договором. Зазначає, що розрахунок заборгованості відповідача неправильний, є абсолютно необгрунтований та недоведений, тому що у наданий позивачем розрахунок не включені платежі, що здійснювалися відповідачем з 2013 року по 2018 рік, що унеможливлює встановлення дійсної суми заборгованості. На думку представника відповідача, позивач мав надати розрахунок із обов`язковим зазначенням періодів заборгованості, відсоткових ставок та чітких графіків розрахунків заборгованості. Стверджує, що умова кредитного договору щодо сплати комісії за кредитом суперечить Закону України "Про захист прав споживачів" та засадам рівності учасників цивільних відносин, тому також є нікчемною. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача Гостєва Є.В. твердження позивача вважає такими, що не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи. Вказує, що кредитний договір від 30 квітня 2013 року та договір №2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року у встановленому порядку не визнані недійсними, тобто в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Стверджує, що відповідача належним чином було повідомлено про укладення договору про відступлення права вимоги повідомленням №0861568101/Т/972110 від 30 квітня 2013 року та включення персональних даних до бази персональних даних. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримала вищезгадане повідомлення, остання не мала жодних перешкод для реалізації свого грошового зобов`язання на рахунки первісного кредитора і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України. Зазначає, що за весь період перебування права вимоги у ТОВ "ФК "ЄАПБ" (з 23 березня 2018 року) за спірним кредитним договором позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Якщо відповідач не згідний з розрахунком заборгованості, наданим позивачем чи ставить під сумнів його правильність, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Стверджує, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами надання кредиту при підписанні у відзиві висловлено не було, ніяких застережень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору чи додаткової угоди під час їх підписання не подано. Вважає, що дії відповідача щодо оспорювання нарахованої заборгованості в частині комісії та процентів через сім років після його укладення є нічим іншим як намаганням уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань. Належних та допустимих доказів на спростування неправильного нарахування комісії, процентів, пені та основної суми боргу за кредитним договором відповідачем не надано, а тому посилання на порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" є необгрунтованими та безпідставними. Просить позов задоволити у повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказує, що долучене до матеріалів справи повідомлення про відступлення прав вимоги від 27 березня 2018 року без доказів його відправлення та отримання відповідачем, є не належним доказом повідомлення про зміну кредитора. Вважає, що позивач у зв`язку з цим не має права вимагати погашення заборгованості відповідачем. Також відсутні належні докази розрахунки суми боргу, обставини, на які посилається позивач грунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Просить у задоволенні позову відмовити. Зважаючи на те, що учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, 30 квітня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "АктаБанк" укладено Кредитний договір №0861568101/Т/972110, згідно умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20 000 грн. 23 березня 2018 року між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого ПАТ «АктаБанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні Банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Відповідно до додатку до вказаного договору позивач набув права вимоги до відповідача в сумі позову. У відповідності до розрахунку сума залишку заборгованості по кредитному договору №0861568101/Т/972110 від 30 квітня 2013 року становить 40 921 грн. 00 коп., з яких: 18 333 грн. 00 коп. - заборгованість за основним боргом, 3 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами, 19 735 грн.00 коп. - заборгованість за комісією , 2 850 грн. 00 коп. - штрафи, пені. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. П.1 ч.1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. У разі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Отриманню даного кредиту передувало оформлення відповідачем заяви, в якій вона вказала свої анкетні дані, відомості про майновий стан, місце роботи, зазначивши бажану суму грошових коштів. За текстом заяви відповідач ознайомилася з умовами та правилами надання банківських послуг та була згідна з ними, їй також повідомлено про тарифи банку, умови кредитування в банку. Дані факти підтверджуються підписами на заявах. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження нею усіх його умов. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Матеріали справи свідчать, що, оформлюючи відступлення права вимоги, сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, новий кредитор, набувши відповідне право вимоги, реалізував його шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який в силу ст.ст.59, 64 ЦПК України являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань за кредитним договором та повернення кредиту. Судом таких доказів також не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову. Таким чином, позов підставний і підлягає до задоволення. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved