Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові вказувала, що з 14.09.1998 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який 16.06.2014 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області було розірвано . Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], дочка [INFO], [PERSON], син, [INFO]. [PERSON], дочка, [INFO], які в даний час проживають з нею і знаходяться на її утриманні Інших спільних дітей у них із відповідачем немає, стягнень з нього по виконавчим документам не проводиться, стан здоров'я його добрий, на його утриманні інші особи не перебувають, матеріальний стан його задовільний. Відповідач є священником і має нерегулярний, мінливий дохід. Офіційно заробітну плату він не отримує, а доходи його складаються із того, що йому заплатять люди, як у грошовому вигляді так і в натуральному. Такі обставини вважає істотними і тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], дочки, [INFO], [PERSON], сина, [INFO], [PERSON], дочки, [INFO],у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п'ятсот ) гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Суд заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що14.09.1998 року сторонами був укладений шлюб, який 16.06.2014 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області розірвано . В шлюбі народилося троє неповнолітніх дітей - [PERSON], дочка [INFO], [PERSON], син, [INFO], [PERSON], дочка, [INFO], які в даний час проживають з позивачем та знаходяться на її матеріальному забезпеченні, даний факт підтверджується матеріалами справи. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 17 своєї Постанови №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На час розгляду справи відповідно до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет на 2014 рік " прожитковий мінімум для дитини вікoм до 6 років-1032 гpивень, для дітей вікoм від 6 до 18 років-1286 гpивень. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У матеріалах справи відсутні докази щодо неспроможності [PERSON] сплачувати аліменти. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що діти утримуються позивачем, відповідач має мінливий дохід, є священиком, являється особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має. Як правило, у статутах парафій зазначається, що священнослужителі не є найманими працівниками, тобто оформляються не на підставі трудових договорів. Відповідно до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23 квітня 1991 року № 987-ХІІ № 987 трудове законодавство на взаємовідносини священнослужителів з парафіями не поширюється. А відтак на священнослужителів не ведуться трудові книжки, не оформляються кадрові документи (особові справи, карточки тощо), на них не ведеться табель обліку робочого часу і не поширюються передбачені трудовим законодавством соціальні гарантії, зокрема право на відпустку. Крім того судом встановлено,що 19 листопада 2014 відповідач уклав трудовий договір з приватним підприємцем [PERSON] в договорі вказано,що він працює тільки по дві години на день, тому суд вважає, що у відповідача мінливий, а не постійний дохід тому необхідно стягувати з нього аліменти, саме в твердій грошові сумі в розмірі 420 гривень на кожну дитину щомісячно починаючи з 29.10.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial