Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа Чернівецька міська рада відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про витребовування майна із чужого незаконного володіння, відновлення становища, яке існувало до порушення права В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 18 лютого 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 68,80 кв.м ,житловою площею 51,30 кв.м. ,що належить на праві власності [PERSON] . У вище вказаному договорі купівлі-продажу було зазначено нотаріусом, який посвідчував його таке : «Сторони цей договір укладають на підставі рішення Садгірського районного суду мЧернівці від 19.12.2008 року (справа №2-848/2008) ,що вступило в закону силу 28.01.2009 року відповідно до якого встановлено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором CVFMF100000010 від 19.07.2007року звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з господарчими будівлями ,який розташований за адресою [ADDRESS] згідно рішення від 29.10.2015 року №1761 Чернівецької міської ради про перейменування вулиць в місті Чернівцях) буд.207,шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» усіх повноважень .необхідних дія здійснення продажу». Вказує на те, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 23.03.2017 року яке залишене в силі Апеляційним судом Чернівецької області по справі №726/1538/16-ц що розглядалось за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» ТОВ «Естейт Селлінг» ,третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіна Н.М.,Чернівецька міська рада було визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] ,заг. площею 68,80 кв.м .житловою площею 51,30 кв.м. що належить на праві власності [PERSON] .який був укладений 18 .02.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг». ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржив в касаційному порядку вище зазначене рішення Садгірського районного суду м.Чернівці та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області. 11 грудня 2017 року ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс ухвалу, якою відкрив касаційне провадження та зупинив виконання рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 23.03.2017 року до закінчення касаційного провадження у справі. 13 лютого 2019 року Верховний Суд виніс ухвалу про передачу справи №726/1538/16-ц (провадження №61-28573св18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 10 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду постановила: Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2017 року залишити без змін. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін. Отже .договір купівлі - продажу будинку Позивача, що був укладений 18 лютого 2016 року між ПАТКБ`Приватбанк» (який діяв від імені Позивача) та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» був визнаний в судовому порядку недійсним. Зазначає, що наприкінці серпня 2017 року позивач звернувся до Державного реєстратора для того, щоб повернути у власність майно та зареєструвати назад право власності на свій будинок . Проте від Державного реєстратора та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна довідався про те, що в день укладення договору купівлі-продажу, який був визнаний недійсним рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці, а саме 18.02.2018 року ТОВ «Естейт Селлінг» уклало з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір та договір іпотеки № DNTFLOK06629/0184 відповідно до якого передало ПАТ КБ «Приватбанк» в іпотеку в рахунок погашення заборгованості перед банком за кредитним договором в сумі 106 954 678,12 грн. нерухоме майно ,а саме житловий будинок Позивача (буд. [ADDRESS] та земельну ділянку, власником якої є Чернівецька міська Рада). Причому будинок було оцінено в 150 000 000 грн., як пізніше з`ясувалось за підробною оцінкою. В результаті невиконання зобов`язань за вище зазначеним кредитним договором 09.08.2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер : 30853641 від 09.08.2016 р та зареєструвала на підставі вище зазначеного договору іпотеки право власності на буд [ADDRESS] за Відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк».. Таким чином ПАТ КБ «Приватбанк» продає від імені Позивача будинок, що належить Позивачу фірмі: ТОВ «Естейт Селінг» та в той же день ТОВ «Естейт Селінг» передає в іпотеку банку цей будинок та отримає кредит від банку під заставу спірного будинку в розмірі 106 954 678,12 грн. Надані ПАТ КБ «Приватбанк» набуває у власність будинок на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» в результаті невиконання зобов`язань ТОВ «Естейт Селінг» перед банком. Позивач вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» застосував злочинну схему по виводу грошових коштів з банку в сумі 106 954 678,12 грн про що звертався з заявою про злочин до Генпрокуратури, яка доручила по даному факту прокуратурі Дніпропетровської області розібратись. В свою чергу Прокуратура Дніпропетровської області за заявою представника Позивач внесла відповідні відомості до ЄРДР та розпочала досудове розслідування у кримінальному провадженні №42018040000000740 за ч.2 ст.190 КК України за фактом заволодіння посадовими особами ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Естейт Селлінг» та приватними нотаріусами Дніпропетровського міського нотаріального округу будинком [ADDRESS] . Позивач вважає ,що Відповідач незаконно заволодів його майном,майно вибуло з права власності Позивача не з його волі. Просить витребувати з незаконного володіння ПрАТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь власника [PERSON] будинок житловий будинок [ADDRESS] . Також просить зобов`язати державного реєстратора Чернівецької міської Ради відділу Державної реєстрації речових прав Чернівецької міської ради скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запис про право власності №15816526 про реєстрацію права власності на будинок по [ADDRESS] за ПАТ КБ «Приватбанк» ,що внесено 04.08.2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., індексний номер 30853641 від 09.08.2016 р. і відновити становище, яке існувало до порушення права Позивача, та зобов`язати державного реєстратора Чернівецької міської Ради відділу Державної реєстрації речових прав Чернівецької міської ради зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно власником будинку [ADDRESS] [PERSON] (іпн. [NUMBER] ). Судові витрати просить покласти на відповідача -ПАТ КБ «Приватбанк». В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON]. не з`явилися, проте подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просили їх задовольнити.. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явилася, подано відзив в якому зазначено, що закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 19.07.2007 р. уклали кредитний договір № CVFMG100000010. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати Відповідачу кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 52000,00 дол. США на наступні цілі: купівля житла, а також у розмірі 13000,00 дол. США на сплату страхових платежів, строком до 16.07.2027 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПриватБанк і Відповідач 08.08.2007 р. уклали договір іпотеки № б/н (надалі - договір іпотеки). Згідно з п. 35.3 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 68,80 кв.м., житловою площею 51,30 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2007 за реєстром № 8812. У відповідності до ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» якщо будівля, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої зобов`язання за кредитним договором Позивач виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит в розмірі 52000,00 дол. США Між банком та ТОВ «Естейт Селлінг» 18.02.2016р. укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , що належав на праві власності [PERSON] . Вказаний договір укладено на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2008р. (справа №2-848/2008), яким задоволено позов банку та звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем. В цей же день, 18.02.2016р., 'ГОВ "Естейт Селлінг" уклало з банком кредитний договір та договір іпотеки №ПМТРЕОК06629Я)184 відповідно до якого передало в іпотеку банку житлового будинку [ADDRESS] . У зв"язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ТОВ "Естетйт Селлінг" перед банком 09.08.2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М, прийняла рішення про державну реєстрацію на підставі вищевказаного договору іпотеки (ст. 37 Закону України "Про іпотеку") права власності на житлового будинку [ADDRESS] за АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.03.2017р. справа №726/1538/16-ц, яке залишене в силі апеляційною інстанцією, задоволено позов [PERSON] до банку, ТОВ "Естейт Селлінг", третя особа приватний нотаріус Повєткіна Н.М., Чернівецька міська рада визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 18.02.2016 р. укладеного між банком та ТОВ "Естейт Селлінг". Велика Палата Верховного Суду, якій передана на розгляд касаційна скарга банку, постановою від 10.04.2019 року залишила без задоволення скаргу банку. Просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Також подала заяву про застосування строків позовної давності. Просить розглядати справу у її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 18 лютого 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 68,80 кв.м, житловою площею 51,30 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] . В договорі купівлі-продажу, що оспорюється було зазначено нотаріусом, який посвідчував його, таке: «Сторони цей договір укладають на підставі рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 19.12.2008 року (справа №2-848/2008) , що вступило в закону силу 28.01.2009 року відповідно до якого встановлено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором CVFMG100000010 від 19.07.2007року звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з господарчими будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» усіх повноважень необхідних для здійснення продажу.» Судом встановлено, що згідно рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 23.03.2017 року позов [PERSON] задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 68,80 кв.м ,житловою площею 51,30 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] , який був укладений 18 лютого 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг». Судом встановлено, що згідно постанови Верховного суду від 10.04.2019 року касаційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2017 року залишено без змін. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2017 року залишено без змін. Встановлено, що відповідно до кредитного договору № CVFMG100000010 від 19 липня 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 52 тис. доларів США на споживчі цілі, а саме купівлю житла, а також 13 тис. доларів США на сплату страхових платежів, передбачених підпунктами 2.1.3, 2.2.7 договору. Відповідно до договору іпотеки від 08 серпня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , останній, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передав в іпотеку іпотекодержателю належне позивачу на праві власності нерухоме майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS] , а саме житловий будинок (літ. «А», дерево), загальною площею 68,9 кв. м, житловою площею 51,30 кв. м, сарай (літ. «Б», дерево). Судом встановлено, що згідно листа прокуратури Дніпропетровської області 08.06.2018 року прокуратурою Дніпропетровської області внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42018040000000740 за ч.2 ст. 190 КК України за фактом заволодіння посадовими особами ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» та приватними нотаріусами Дніпропетровскього міського нотаріального округу будинком [ADDRESS] шляхом шахрайства. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст.ст.317, 321, 330, 386, 387 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Норми ст. 388 ЦК України визначають перелік випадків витребування власником майна від набувача, коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Зокрема у разі, якщо це майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вказане узгоджується з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі №6-3090цс16, де зазначено про необхідність встановити, чи вибуло майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. З роз`яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 19 і 21 своєї постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року № 5, вбачається, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі статті 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребовуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК України. Отже, факт вибуття майна з володіння позивача поза його волею, підтверджується належними доказами та матеріалами справи. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною першою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як визначено ч.1ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1ст.638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» заволодів домоволодіння [ADDRESS] ), а саме житловий будинок (літ. «А», дерево), загальною площею 68,9 кв. м, житловою площею 51,30 кв. м, сарай (літ. «Б», дерево).незаконно, оскільки договір купівлі-продажу від 18.02.2016 року визнано недійсним в судовому порядку. Отже, сам по собі спосіб судового захисту порушеного права, який обраний позивачем, - про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) є правильним, відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та обставинам справи. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Таким чином, заявлені позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частиною 2 ст. 141 ЦПК України, визначено, що у разі задоволення позову витрати пов`язані з розглядом справи покладається на відповідача. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3229,65 гривень згідно квитанції дані судові витрати слід стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved