Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму надміру виплаченої пенсії в розмірі 11633,29 грн. на користь Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] перебуває на обліку в Долинському оУПФ України Івано-Франківської області та отримує пенсію за віком. 27 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до управління із заявою про проведення перерахунку пенсії у відповідності до ст.ст. 40, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». До заяви було додане розпорядження, видане Слобідсько-Болехівською сільською радою, від 25 серпня 2015 року № 9 про розірвання цивільно-правової угоди. Після проведеного перерахунку з 28.08.2015 р. розмір пенсії [PERSON] встановлений в сумі 2847,47 грн. В ході проведення перевірки виявлено, що [PERSON] в період з 01.04.2015 р. по 25.08.2015 р. працювала на умовах цивільно-правової угоди в Слобідсько-Болехівській сільській раді, мала право підпису необхідних бухгалтерсько-облікових документів та виконувала роботу з надання послуг по організації та веденню бухгалтерського обліку щоденно в робочі дні. Згідно порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що у разі працевлаштування (початку діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності), шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору). Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. Однак [PERSON] не повідомляла про зміну даних та обставин, що стосуються виплати пенсії. Вищенаведені порушення дали можливість [PERSON] в період з 01.04.2015 р. по 25.08.2015 р. безпідставно отримати надмірну виплату пенсії в загальному розмірі 11633,29 грн. П. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", передбачено, що суми пенсії виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Представник позивача Комарницький Е.Г. (довіреність а.с. 19) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Додатково пояснив, що про даний період часу, коли [PERSON] працювала, позивачу було відомо, оскільки відповідачці проводилось відрахування від пенсії в розмірі 15 % як працюючій особі, відповідно до ст .47 абз. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, провівши більш детальні дослідження, їхні спеціалісти прийшли до переконання про те, що [PERSON] була працевлаштована державним службовцем згідно трудової угоди, а не цивільно-правової угоди. [PERSON], після звільнення з місця праці, звернулась із заявою та подала розпорядження про припинення роботи, у зв`язку із чим їй було проведено перерахунок пенсії. Даний період часу не було включено їй ні до загального, ні до спеціального стажу, оскільки вона не зверталась за перерахунком стажу. З цих підстав, підлягає стягненню сума надміру виплаченої пенсії у період з 01.04.2015 р. по 25.08.2015 р. Представник відповідачки [PERSON] (доручення а.с.18) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що відповідачка [PERSON] з 01.12.2014 р. по 25.08.2015 р. надавала послуги з ведення бухгалтерського обліку Слобідсько-Болехівській сільській раді за цивільно-правовою угодою. Вказана робота не зараховувалася їй до стажу державного службовця, їй не присвоювався відповідний ранг, вона не проходила конкурсу, не мала права підпису. За виконану роботу у відповідності до цивільно-правового договору відповідачка отримувала винагороду в твердій сумі. Дана винагорода не являється заробітною платою державного службовця, оскільки відсутні її складові (оклад, ранг, виплата за вислугу років). Слобідсько-Болехівська сільська рада подавала щомісячні звіти, в яких відображено, що виплата здійснювалась згідно цивільно-правової угоди. Позивачу по справі було відомо, що [PERSON] працює в сільській раді по угоді, оскільки із розміру пенсії стягувалось 15%, і фактично пенсію їй виплачували в розмірі 85% від призначеної, як це передбачено законодавством для осіб (пенсіонерів), які працюють на інших роботах. Зловживань чи повідомлення неправдивої інформації з боку [PERSON] не було, а, отже, немає підстав для задоволення позову. Просила відмовити у позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває на пенсійному обліку в Долинському оУПФ України Івано-Франківської області та отримує пенсію за віком. В період з 01 грудня 2014 року по 28 серпня 2015 року [PERSON] надавала Слобідсько-Болехівській сільській раді за цивільно-правовим договором послуги із ведення бухгалтерського обліку. Вартість послуг виконавця становила 2500 грн. на місяць ( а.с. 7-8). У зв'язку з набранням чинності 01 квітня 2015 року Законом України № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року посадовим особам місцевого самоврядування, крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. З квітня 2015 року по серпень 2015 року включно [PERSON] було виплачено пенсію в сумі 11633,29 грн. ( а.с. 3). 27 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до управління із заявою про проведення перерахунку пенсії у відповідності до ст.ст 40, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсій страхування». До заяви було додане розпорядження, видане Слобідсько-Болехівською сільською радою від 25 серпня 2015р. № 9 про розірвання цивільно-правової угоди (а.с.6). Позивач вважає, що фактично мала місце не цивільно-правовова угода, а трудова, відповідно до якої відповідачка виконувала обов"язки бухгалтера в Слобідсько-Болехівській сільській раді, як державний службовець. У зв'язку з її працевлаштуванням з 01.04.2015 року по 25.08.2015 року виникла переплата пенсії у вищевказаній сумі. В обґрунтовування своєї правової позиції позивач посилається на положення ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління ПФУ від 21.03.2003 року №6-4. Виходячи зі змісту вказаних норм, обов'язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера або подання документів зі свідомо неправдивими відомостями. Разом з цим, в ході розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про зловживання з боку відповідачки [PERSON], зокрема, подання нею документу з явно неправильними та недостовірними відомостями, а також доказів недостовірності даних, на підставі яких розраховувалась пенсія. Крім того, слід зазначити наступне : Відповідно до п. 2 абз. 2 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, у редакції Закону України від 02.03.2015р., тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується представниками сторін та підтверджується розпорядженням №141181 від 28.08.2015р. (а.с. 4), довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії (а.с. 31), позивачем у спірний період пенсія, призначена відповідачці [PERSON], виплачувалася в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, що передбачено законодавством та свідчить про те, що Долинському оУПФ Івано-Франківської області було відомо про працевлаштування відповідачки. Враховуючи викладене, посилання позивача про те, що пенсія, виплачена відповідачці надміру внаслідок неповідомлення останньою про зміну даних та обставин, що стосуються виплати пенсії, є припущеннями, такими, що не ґрунтуються на доказах. Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовано Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до положень вказаного Закону: служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування (ст. 1); прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади … інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі. Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу ( ч.ч. 1-2 ст. 10 ); на час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором (контрактом) (ч. 5 ст. 10); посадова особа місцевого самоврядування, яка вперше приймається на службу в органи місцевого самоврядування, вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення Присяги. Присяга вважається складеною, якщо після її зачитування громадянин України скріплює Присягу своїм підписом. Про складення Присяги робиться запис у трудовій книжці (ч.ч. 3-5 ст. 11); посадові особи місцевого самоврядування зобов'язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання корупції» (ст. 13 ); при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад (ч. 1 ст. 15 ); крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України ( ч. 1 ст. 20 ); умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України ( ч. 3 ст. 21 ). Узагальнюючи наведені положення Закону, суд приходить до наступного висновку : 1) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України; 2) посадова особа місцевого самоврядування вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення Присяги; 3) на час відсутності посадових осіб органів місцевого самоврядування для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] в період з 01 грудня 2014 року по 15 жовтня 2015 року за цивільно-правовим договором надавала послуги із ведення бухгалтерського обліку Слобідсько-Болехівській сільській раді Долинського району Івано-Франківської області. Із копій договору про надання послуг із ведення бухгалтерського договору, укладеного Слобідсько-Болехівською сільською радою з [PERSON] (а.с. 7-8), розпорядження № 9 від 25.08.2015р. "Про розірвання цивільно-правової угоди" (а.с. 6), трудової книжки [PERSON], заповненої 10.10.1969 р. (а.с. 22 - 23), розрахунково-платіжних відомостей (а.с. 24 - 28), картки із зразками підписів та відбитка печатки Слобідсько-Болехівської сільської ради, виданої органом Державної казначейської служби України (а.с. 29), довідки Витвицької сільської ради ОТГ від 16.02.2017р. №133 (а.с. 30), вбачається, що при прийнятті на роботу відповідачці не присвоювався ранг у межах відповідної категорії посад, вона не мала права підпису бухгалтерських документів, правилами внутрішнього розпорядку роботи сільської ради не керувалась, а розмір її оплати праці становив 2500 грн., згідно домовленості. Цей розмір оплати було визначено самими сторонами у строковому трудовому договорі, а не Кабінетом Міністрів України як для посадових осіб місцевого самоврядування та не має складових заробітної плати держслужбовця ( оклад, вислуга. ранг і т.д.) . Таким чином, суд на підставі сукупності зібраних по справі доказів вважає, що позовні вимоги є недоведеними та не підтвердженими, у зв'язку з чим приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 1212, ч. 1 ст.1215 ЦК України, ст.ст. 47, 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»,

Outcome: dismissed