Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідача ВДВС Києво-Святошинського РУЮ, ДП "Інформаційний центр Міністерства юстиції України про зняття арешту. Свої вимоги мотивували тим, що 25.01.2011 року [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0136 га, цільове призначення: для ведення городництва кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS]. що підтверджує договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, а також Витяг з Державного реєстру праовочинів від 25.01.2011 року. На державному акті ( серія [NUMBER]), виданому [PERSON] стоїть відмітка чинного нотаріуса Корякової Н.О. про реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим номером 68, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку з 25.01.2011 року переходить до [PERSON]. В 2014 році [PERSON] звернулась до державного реєстратора з метою зареєструвати своє право власності на зазначену вище земельну ділянку та їй було відмовлено в зв'язку з тим, що на це майно накладено арешт Позивач звернулась до відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було подано заяву щодо зняття арешту з вищевказаного будинку, але ніякої відповіді їй так і не було надано. 02.12.2016 року за запитом нотаріуса з'ясувалось, що Постановою про арешт майна боржника (14793032), 03.11.2011 року, ВДВС Києво-Святошинського РУЮ старшим державним виконавцем Пилипчуком В.А. накладено арешт на земельну ділянку, площею 36 га, що знаходиться в [ADDRESS] - де власником зазначена попередня власниця [PERSON]. Позивач вважає, що вказане вище обтяження є незаконним та таким, що порушує її охоронювані законом інтереси. Частиною 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження'' зазначено, що у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконаця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. До відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було повторно подано заяву щодо зняття арешту з вищевказаного будинку та в консультативному порядку було рекомендовано звернення до суду по цьому питанню. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру зоборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує законні права та обов'язки позивача як власника унеможливлює здійснити державну реєстрацію приватного нерухомого майна. Враховуючи вищезазначене просили зняти арешт з земельної ділянки площею 0,0136 га, цільове призначення: для ведення городництва ( кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться по [ADDRESS], яка належить на праві особистої приватної власності [PERSON]. Зобов'язати ДП "Інформційний центр"Міністерства юстиції України, Київську обласну філію вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0136 га, цільове призначення: для ведення городництва ( кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться по [ADDRESS], яка належить на праві особистої приватної власності [PERSON]. У судове засідання предстаник позивача не з»явилася, надіслала до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримала та просила слухати справу без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.. За письмовою згодою предстаника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, 25.01.2011 року [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0136 га, цільове призначення: для ведення городництва кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS]. що підтверджує договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, а також Витяг з Державного реєстру праовочинів від 25.01.2011 року. На державному акті ( серія [NUMBER]), виданому [PERSON] стоїть відмітка чинного нотаріуса Корякової Н.О. про реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим номером 68, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку з 25.01.2011 року переходить до [PERSON]. В 2014 році [PERSON] звернулась до державного реєстратора з метою зареєструвати своє право власності на зазначену вище земельну ділянку та їй було відмовлено в зв'язку з тим, що на це майно накладено арешт Позивач звернулась до відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було подано заяву щодо зняття арешту з вищевказаного будинку, але ніякої відповіді їй так і не було надано. 02.02.2016 року за запитом нотаріуса з'ясувалось, що Постановою про арешт майна боржника (14793032), 03.11.2011 року, ВДВС Києво-Святошинського РУЮ старшим державним виконавцем Пилипчуком В.А. накладено арешт на земельну ділянку, площею 36 га, що знаходиться в [ADDRESS] - де власником зазначена попередня власниця [PERSON]. Позивач вважає, що вказане вище обтяження є незаконним та таким, що порушує її охоронювані законом інтереси. Також як вбачається, із постанови державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27.03.2017 року за ВП №14793032 виконавчий документ було повернуто стягувачу. Частиною 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження'' зазначено, що у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконаця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. До відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було повторно подано заяву щодо зняття арешту з вищевказаного будинку та в консультативному порядку було рекомендовано звернення до суду по цьому питанню. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру зоборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує законні права та обов'язки позивача як власника унеможливлює здійснити державну реєстрацію приватного нерухомого майна. За приписами ст. 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч.1.ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1.,2ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.40 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Частиною 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження'' зазначено, що у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконаця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. До відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було повторно подано заяву щодо зняття арешту з вищевказаного будинку та в консультативному порядку було рекомендовано звернення до суду по цьому питанню. Відповідно до ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру зоборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує законні права та обов'язки позивача як власника: унеможливлює здійснити державну реєстрацію приватного нерухомого майна. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved