Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 4,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), передану у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства ім.Воровського Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Києві та була спадкоємицею померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] в с.Очеретянка, Черняхівського району та якому належало дане право власності. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] в с.Очеретянка, Черняхівського району Житомирської області помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить в тому числі і право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ім.Воровського Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. [PERSON] був включений в списки членів реформованого КСП ім.Воровського, Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та мав право на земельну частку пай. Однак Сертифікат на право на земельну частку (пай) за життя не отримав. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина - мати позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя, 06.07.2010, вона склала заповіт, посвідчений секретарем Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за №57, яким заповіла все своє майно свої дочці - [PERSON] , тобто позивачу. Позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, про що свідчить спадкова справа №167/2016 заведена Черняхівською державною нотаріальною конторою. Однак, нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчук В.І. своєю постановою від 12.01.2021 відмовив позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Сертифікат на право на земельну частку (пай) в реформованому КСП ім.Воровського, Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа - Сертифіката на право на земельну частку (пай). В зв`язку з цим позивач не має можливості в позасудовому порядку скористатись своїм правом на спадкове майно і змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, підготовче судове засідання призначено на 10 год. 00 хв. 17 лютого 2021 року (а.с.32). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Не заперечує проти винесення рішення з підготовчого судового засідання (а.с.44). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника сільської ради. Щодо рішення покладаються на розсуд суду (а.с.65). Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття рішення по суті. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як убачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 березня 1996 року Очеретянською сільською радою Черняхівського району Житомирської області, [PERSON] помер [INFO] в с.Очеретянка, Черняхівського району Житомирської області, актовий запис №5 (а.с.6). Відповідно до довідки виданої виконкомом Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області від 21.12.2007 №310 спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, обробітком земельної ділянки (а.с.40). Прийняття нею спадщини після смерті чоловіка - [PERSON] підтверджується також копією спадкової справи №99 за 1997 рік заведеної Черняхівською державною нотаріальною конторою Житомирської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.38-42). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.12.2015, видане відділом реєстрації смерті у м.Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві. (а.с.7). Матеріалами спадкової справи №167/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] підтверджено, що 06 липня 2010 року за життя [PERSON] складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за №57, посвідчений секретарем Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, відповідно до якого все своє майно, що буде належати їй на день смерті де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , земельний пай, ощадні вклади, вона заповіла своїй дочці - [PERSON] , [INFO] (а.с.54). Матеріалами справи підтверджено, що позивач - [PERSON] , [INFO] є донькою померлих [PERSON] та [PERSON] ( а.с.11,12). Після смерті своїх батьків позивач звернулась до Черняхівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.01.2021 (а.с.23), виданою державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. - [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про прав на спадщину за заповітом на Сертифікат на право на земельну частку (пай) в реформованому КСП ім.Воровського Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області після померлої [INFO] матері - [PERSON] , яка була спадкоємицею померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] , якому належало право на земельну частку (пай), в зв`язку з тим, що не було подано правовстановлюючий документ на вищевказаний Сертифікат. Відповідно до повідомлення Держгеокадасрту Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відділу у Черняхівському районі від 28.12.2020 №К-40/0-0.36-38/151-20 [PERSON] включений в «Список громадян, яким передаються земельні частки (паї) в натурі». Номер земельної ділянки ріллі 123, кормових угідь 517. За даними книги сертифікатів на право на земельну частку (пай) Очеретянської сільської ради Сертифікат на право на земельну частку (пай) в КСП ім.Воровського Очеретянської сільської ради [PERSON] не видавався. Середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах вказаного КСП становить 4,13 (га) (а.с.21). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-IV від 05.06.2003 визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указом Президента України від 29.01.2001 № 62/2001 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" та Постановою КМУ від 28.02.2001 № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" встановлено, що до списку осіб, які мають право на майновий пай та право на земельну частку (пай), включаються всі члени підприємства, а також, особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий та земельний пай, зокрема, пенсіонери, спадкоємці померлих осіб, які мали право на такий пай. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Предметом спору в даній справі є, зокрема, визнання в порядку спадкування за заповітом за позивачем права власності на майно [PERSON] , яка його успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають як норми ЦК України так і норми ЦК УРСР в редакції, чинній на момент відкриття спадщини. Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтею 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Водночас статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Разом з тим ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Аналогічні положення закріплені статтями 1217, 1261, 1268,1270 ЦК України від 16 січня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями). Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Пунктом 3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Статтею 560 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що [PERSON] набув за життя право на земельну частку (пай), був включений в Список громадян (233 в списку), яким передаються земельні частки (паї) в натурі, однак Сертифіката на право на земельну частку (пай) не отримав (зворот а.с.19, 21). Право на земельну частку (пай), яке належало за життя померлому, було успадковане його дружиною [PERSON] шляхом фактичного прийняття спадщини у шестимісячний термін шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (а.с.14). З огляду на це право на земельну частку (пай) увійшло до спадкової маси прав після її смерті. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка - [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та до суду з позовом про визнання за ним права на спадкове майно. При цьому встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] (а.с.45-64). У відповідності до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Так, у відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст.1 Протоколу №1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п.6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зазначені обставини свідчать, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач не просив суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за нею та не стягувати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved