Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

В травні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), у якому зазначив, що 28.11.2005 між ним та відповідачем укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.03.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 54754,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4983,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 43437,24 грн., заборгованість за пенею у розмірі 3250,00 грн., а також штрафних санкцій: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2583,52 грн. - штрафу (процентна складова), позивач просив стягнути зазначену заборгованість з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, судові повістки, направлені на її адресу, повернені відділенням поштового звязку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та виіршення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25.11.2005 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою б/н до ПАТ КБ "ПриватБанк" про надання їй кредиту, відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши дану заяву відповідач погодилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, й погодилася з тим, що зазначена заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, укладеним з банком. Згідно п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, та Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно до розрахунку суми заборгованості, яка була надана банком вбачається, що станом на 31.03.2017 за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 54754,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4983,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 43437,24 грн., заборгованість за пенею та комісією 3250,00 грн., а також штрафних санкцій: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2583,52 грн. - штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді пені у розмірі 3250,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2583,52 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Крім того, кредитним договором сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по одному із грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів. Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених устатті 61 Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 4983,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 43437,24 грн. та штрафних санкцій: штрафу (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2583,52 грн. підлягають задоволенню, а вимога про стягнення заборгованості за пенею у сумі 3250,00 грн не підлягає задоволенню за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1505 грн. 03 коп. (1600 грн. х 51504,00 грн. / 54754,00 грн.).

Outcome: partial