Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

05 лютого\~2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обгрунтування якого зазначила, що 14.07.2001року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований ВРАЦС міста Павлограда, актовий запис № 340. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.04.2013року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами будо нажито спільне майно у вигляді вантажно-пасажирського автомобілю "Ford Transit",\~ зеленого кольору, державний номер\~ № АЕ 8184СВ, об"єм\~ двигуна 2000, номер\~ шасі VIN - WFOVXXGBFV1K39511, придбаного\~ сторонами\~ у період шлюбу 31.01.2008року. Позивач, уточнивши 19 травня 2016року свої позовні вимоги, просить поділити спільно нажитий автомобіль: визнати за нею право власності на 1/2 його частину, залишити автомобіль у власності відповідача та зобов"язати його сплатити їй компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля згідно висновку проведеної автотоварознавчої експертизи в сумі 56 525грн. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору та а проведення автотоварознавчої експертизи. Позивач та її представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили суд їх задовольнити, пояснюючи це тим, що спірний автомобіль був куплений за спільні кошти подружжя, а після розірвання шлюбу відповідач користується автомобілем одноособово, в добровільному порядку сплатити частину вартості автомобіля відмовляється. Відповідач та його представник визнали позовні вимоги частково, щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 його частину, проти стягнення на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 56525грн. із виділенням автомобіля в натурі йому заперечували, пояснюючи це тим, що частка позивача у неподільному майні є значною, а відповідач не має достатньо грошей для одноразового внесення одноразово вказаної суми на депозитний рахунок суду, спільне з позивачем користування автомобілем не суперечить закону. Позивач суду пояснив, що інше спільне майно, в тому числі й те, що було предметом їх бізнесу, вони поділили добровільно, більша частина майна залишилась у позивача, оскільки з нею проживають їхні спільні діти, зустрічний позов він не заявляє. Вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON]., яка пояснила, що обставини придбання подружжям [PERSON] та Д.Ф. спірного автомобіля їй невідомі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2001року, шлюб розірвано 30.04.2013року. Під час перебування у шлюбі сторони за договором купівлі-продажу, укладеного 31.01.2008 року відповідачем з товарною біржею "Альянс" придбали вантажно-пасажирський автомобіль "Ford Transit",\~ зеленого кольору, державний номер\~ № АЕ 8184СВ, об"єм\~ двигуна 2000, номер\~ шасі VIN - WFOVXXGBFV1K39511, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Цей факт сторони не заперечували. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного автомобіля. При поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза; вирішуючи питання про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, закрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов"язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності( пункт 25). Згідно висновку №014/16 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості транспортного засобу від 15.03.2010 року дійсна вартість автомобіля "Ford Transit",\~ державний номер\~ № АЕ 8184СВ, станом на 14.04.2016 року становить 113050,00 грн.( а.с.115- 129), тому 1/2 частина його вартості складає 56 525грн. Сторони заявляли суду про можливість укладання між ними мирової угоди , для чого судом за їх клопотаннями надавався час, однак сторони не дійшли згоди між собою. В судовому засіданні судом роз"яснювалась сторонам вимога закону щодо необхідності попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, однак жоден із сторін цього не виконав. Враховуючи, що сума вартості 1/2 частини спірного автомобіля є значною, а без внесення цієї суми на депозитний рахунок суду виконання рішення суду може бути неможливим або затягнеться у часі, суд вважає правильним залишити спірний автомобіль у спільній частковій власності сторін, визнавши їх ідеальні частки власності в цьому майні. Вказане не перешкоджає кожному із сторін в подальшому заявити позов до суду про припинення режиму спільної часткової власності автомобіля за умов внесення вартості своєї частки в майні на депозитний рахунок суду. Оскільки спільне майно розділено між сторонами, як колишнім подружжям, порівну, судові витрати у справі також покладаються на сторони в рівних частках. Тому суд в порядку ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача половину документально підтверджених судових витрат в сумі 533грн.

Outcome: partial