Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивачі звертаючись до суду із вищезазначеним позовом, після уточнення позовних вимог, просять: - встановити факт, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] ; - встановити факт про вступ в управління та володіння спадковим майном, тобто, прийняття спадщини [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] ; -встановити факт про вступ в управління та володіння спадковим майном, тобто, прийняття спадщини [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] ; - визнати за позивачами [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках (по Ѕ кожному): - право власності на будинок А-1, сараю Б-1 та погріб Г-1 за адресою: [ADDRESS] ; - право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Кархівське» (місцезнаходження якого: село Кархівка Чернігівського району Чернігівської області), площа якої 4,64 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, яке належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0109098, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 08 жовтня 1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 98; - право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Кархівське» (місцезнаходження якого: село Кархівка Чернігівського району Чернігівської області), площа якої 4,64 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, яке належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0109966, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 08 жовтня 1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 666. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка вступила в управління та володіння спадковим майном своєї померлої [INFO] матері [PERSON] , яка в свою чергу вступила в управління та володіння спадковим майном свого померлого сина [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадщини після смерті матері позивачів відноситься спірний житловий будинок, право на земельну частку (пай) по сертифікату ЧН № 0109098 та право на земельну частку (пай) по сертифікату № 0109966. Дане спадкове майно їх мати успадкувала після смерті їх бабусі [PERSON] , яка, частину спірного будинку та право на земельну частку (пай) по сертифікату ЧН № 0109098 успадкувала після смерті сина [PERSON] . Вступ в управління та володіння спадковим майном, тобто факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] підтверджується даними будинкової книги, в якій вказані зареєстровані та постійно проживаючі члени сім`ї, довідками органу місцевого самоврядування, довідкою ТОВ «Енера Чернігів». У встановленні факту родинних відносин між їх бабусею [PERSON] і їх матір`ю та їх бабусею і їх дядьком [PERSON] (рідним братом матері позивачів) виникла потреба, оскільки у свідоцтві про народження їх матері та дядька, прізвище їх бабусі записано « [PERSON] », а у свідоцтві про укладення шлюбу їх бабусі, її дошлюбне прізвище зазначено « [PERSON] ». Документів, які б підтверджували зміну прізвища їх бабусі з « [PERSON] » на « [PERSON] » чи навпаки, не збереглося. Однак, вважають, що із долучених до позову документів: записів будинкової книги, довідок органу місцевого самоврядування, документів на забудову спірного будинку, технічної документації на спірний будинок, виготовленої на ім`я [PERSON] можна прослідкувати родинний зв`язок між їх бабусею [PERSON] та їх матір`ю і рідним дядьком. Посилаючись на вказані обставини, нотаріус, постановою від 26.03.2021 позивачам відмовила в оформленні спадщини після смерті матері на зазначене вище спадкове майно, а тому позивачі звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30.03.2021 прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, в якій також зазначив про підтримання позову (а.с.206). Відповідач - Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, в якій зазначено про відсутність заперечень щодо позовних вимог (а.с. 212). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про встановлення фактів родинних відносин, про встановлення фактів прийняття спадщини, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, про визнання права на земельну частку (пай) підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною 3 статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Як встановлено з матеріалів справи, домоволодіння [ADDRESS] було побудоване до 1980 року ( а.с.102-106, 114, 180-184). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки № 483 від 26.05.2021, виданих Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області та довідок Кархівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради №40/10-04-01-04 від 12.04.2021 та №388 від 14.09.2020, домогосподарство по [ADDRESS] , згідно погосподарського обліку станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 роки відносилось до суспільної групи господарств „колгоспний двір", головою якого була [PERSON] , 1920 року народження, а членами колгоспного двору були: син [PERSON] , 1956 року народження, невістка [PERSON] , 1952 року народження. Згідно погосподарського обліку дане господарство в погосподарській книзі №5 обліковуюється за [PERSON] . Земельна ділянка за вказаною адресою в розмірі 0,42 га рішенням виконавчого комітету Кархівської сільської ради від 20.03.1996 року була передано безоплатно у приватну власність [PERSON] ( а.с. 113, 173,200). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність". Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки встановлено, що спірний будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а тому голова колгоспного двору - [PERSON] та члени цього двору - [PERSON] та [PERSON] , мають право на частину в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями, тобто по 1/3 частині кожен. [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть №36 від 09.11.1994, копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2002 та серії [NUMBER] від 03.07.2003 (а.с.198,98,99). Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти, батьки та дружина померлого. Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Як зазначено вище [PERSON] померла [INFO] . Реєстрація її смерті була проведена за заявою [PERSON] ( а.с.198). Спадкова справа після смерті [PERSON] у нотаріальній конторі не відкривалась, про що повідомлено Державним нотаріальним архівом Чернігівської області ( а.с.196). Згідно довідки №693 від 28.07.2021, виданої виконавчим комітетом Михайло-Коцюбинської селищної ради, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] так як був зареєстрований та проживав разом з дружиною за однією адресою по [ADDRESS] , та після її смерті продовжив доглядати за будинком (а.с.207). Отже, [PERSON] , фактично вступив у володіння та управління спадковим майном дружини (1/3 частиною спірного будинку), що підтверджує факт прийняття спадщини та узгоджується з положеннями ст.549 ЦК УРСР (в редак.1963 року), яка була чинною на час відкриття спадщини. [PERSON] помер [INFO] у, а [PERSON] - [INFO] ( а.с.98,99). Згідно повідомлення Державного нотаріального архіву Чернігівської області, спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] у нотаріальній конторі не заводились ( а.с.170,172). Відповідно до довідки № 483 від 26.05.2021, [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , яка, після його смерті продовживала проживати у цьому ж будинку одна до дня своєї смерті - [INFO] (а.с.200). Разом з тим, у свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] , їх матір"ю записано [PERSON] , а батьком - [PERSON] , ( а.с.75-76). [PERSON] та [PERSON] , згідно їх свідоцтв про народження, народилися [INFO] . Як встановлено з копії актових записів про народження №10 та №11 ( а.с.177-178), [INFO] народилася двійня [PERSON] та [PERSON] (по батькові не вказано). Їх матір`ю записана [PERSON] . Документ на підставі якого було встановлено особу матері не зазначено. Відомості про батька були внесені до актового запису за заявою матері та зазначено батьком [PERSON] . Реєстрація народження дітей проводилася [PERSON] . В той же час, з копії актового запису про шлюб №23 (а.с.176) встановлено, що [PERSON] уклав шлюб 11 грудня 1975 року із [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] ". На час укладення їх шлюбу вони мали спільних дітей - [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , про що зазначено у розділі «9» цього ж актового запису. Отже, дата народження та ім"я спільних дітей [PERSON] та [PERSON] збігається з датою народження та ім"ям [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того ім"я та побатькові їх матері таке ж як і у [PERSON] , померлої [INFO] , а реєстрація народження [PERSON] та [PERSON] , як зазначалося вище, здійснювалася за заявою [PERSON] . Документів, які б підтверджували зміну дошлюбного прізвища [PERSON] - зі " [PERSON] " на " [PERSON] ", судом не встановлено. Записами в будинковій книзі підтверджується, що у будинку по [ADDRESS] постійно, до дня смерті, були прописані (зареєстровані) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зокрема, щодо [PERSON] зазначено, що він був виписаний 21.06.1983 в зв`язку зі смертю (а.с.114). Зміна дошлюбного прізвища [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, в якому мається також запис про розірвання 29.05.1985 укладеного шлюбу з [PERSON] (а.с.78). Як встановлено судом та підтверджено довідкою Кархівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради №388 від 14.09.2020, довідкою ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ», [PERSON] , після смерті [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вступила в управління спадковим майном, оскільки продовжила доглядати за спірним будинком, обробляла земельну ділянку, сплачувала необхідні платежі (а.с.97,113). Крім того, наявність у спадкоємців документів на забудову спірного будинку 1971 року, що надавалося [PERSON] , технічної документації спірного будинку від 1991 року, де власником зазначено [PERSON] ( а.с.102-112), на думку суду, також свідчить про те, що [PERSON] після смерті [PERSON] користувалася спірним будинком. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( а.с.100). У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Провівши аналіз вищевказаних документів у їх сукупності, зіставивши їх дані між собою, суд дійшов однозначного висновку, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір"ю [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Також в судовому засіданні знайшов підтвердження факт прийняття спадщини за правилами ст.549 ЦК УРСР [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] , [PERSON] - після смерті [INFO] [PERSON] та [PERSON] - після смерті [INFO] [PERSON] . До того ж, родинні відносини вказаних осіб та фактичне прийняття ними спадщини не заперечується і відповідачем. Однак, відповідно до підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, померлий не є суб`єктом цивільних відносин, а тому за ним не може бути визнано будь-яке цивільне право. В такому випадку, юридичні факти повинні встановлюватись при дослідженні обставин заявленого позову в мотивувальній частині без зазначення в резолютивній частині рішення. За таких обставин, суд вважає, що встановлення факту родинних відносин між померлими особами та встановлення факту прийняття спадщини померлими особами при вирішенні питання про право особи на спадкування, не потребує постановлення з даного приводу рішення. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на спірне домоволодіння, кожний по 1/3 частині, то як спадкоємці першої черги за законом відповідно до ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] після смерті дружини [PERSON] став мати право на 2/3 частки спірного домоволодіння, а [PERSON] після смерті сина [PERSON] - стала мати право на домоволодіння в цілому, право на яке успадкувала [PERSON] після смерті матері - [PERSON] . Згідно довідки Міжрайонного управління у Ріпкінському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.08.2020, [PERSON] належить сертифікат серії ЧН № 0109098 на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Кархівське» розміром 4,64 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який виданий 08.10.1996 та зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за №98, а [PERSON] належить сертифікат серії ЧН № 0109666 на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Кархівське» розміром 4,64 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який виданий 08.10.1996 та зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за №666 ( а.с.86). Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно ч.1 Указу Президента України „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність" сертифікат на земельну частку ( пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі ( на місцевості). Матеріали справи не містять інформації про те, що на вказані земельні паї, виділені [PERSON] та [PERSON] видано Державний акт на право власності на землю, тобто відбулось відведення земельної ділянку в натурі, яка може спадкуватись. Як зазначалося вище [PERSON] померла [INFO] . До спадкового майна [PERSON] належить наступне майно, яке вона набула в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] : -житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] ; - право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Кархівське», площею 4,64 га в умовних кадастрових гектарах, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0109098 від 08.10.1996, спадкоємцем якого була [PERSON] ; -право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Кархівське», площею 4,64 га в умовних кадастрових гектарах, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0109666 від 08.10.1996. Відповідно до копії спадкової справи № 766/2018, яка надійшла з Другої чернігівської нотаріальної контори, після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняли її діти - [PERSON] та [PERSON] , позивачі по справі, які отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (а.с. 129-141). Відповідно до ч. 1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, відповідно до ст.1218 ЦК України, до позивачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] . Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. 26 березня 2021 року постановою державного нотаріуса Другої чернігівської районної державної нотаріальної контори Репех С.О. було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище житловий будинок та на вказані вище земемельні частки (пай), в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім"я спадкодавця ( а.с. 161). Суд вважає, що в даному випадку наявністю вказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії доведено неможливість позасудового оформлення позивачами права на спадщину на спірний будинок та право на зазначені вище земельні частки (пай). Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про встановлення фактів родинних відносин, про встановлення фактів прийняття спадщини, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, про визнання права на земельну частку (пай), підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial