Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , яким просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання з 1000,00 грн. до аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1800,00 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що у зв`язку з навчанням сина в університеті та збільшенням розміру прожиткового мінімуму, вона звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засідання позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у встановлені судом строки не надав відзив на позов, в судове засідання не з`явився. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] . Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.05.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення ним 23-ого віку. Згідно довідки НТУ «Харківський політехнічний інститут» від 13.09.2020 року № 66-03-180/797, [PERSON] з 01.09.2019 року зарахований на перший курс денної форми навчання у вказаному університеті, зі строком навчання 30.06.2022 року. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів органом, який здійснює виконання рішення суду. Така правова позиція була сформована Верховним Судом та викладена в постанові ВС від 12.09.2018 року по справі №459/2181/17, 61-37114св18. Позовні вимоги позивачки не ґрунтуються на вимогам ст.192 СК України, а законодавче підвищення мінімального розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Аналогічний висновок також стосується і зміни прожиткового мінімуму. Також слід зазначити, що позивач одночасно посилається на положення ст.182 Сімейного Кодексу України, і на загальну зміну прожиткового мінімуму. Зміна розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб також не є підставою для зміни розміру аліментів в розумінні ст.192 СК України. При цьому суд враховує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, не надано доказів погіршення або поліпшення стану здоров`я одного з батьків або інших доказів, які могли бути підставою для зміни розміру аліментів у відповідності до ст.192 Сімейного Кодексу України. Також необхідно зазначити, що, згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25.10.2019 року, [PERSON] зареєстрований за спільною з відповідачем адресою, що свідчить про нарахування виплат за комунальні послуги за вищевказаною адресою з розрахунку на двох осіб. Більше того, у вказаній позовній заяві позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягаються на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Як зазначено судом вище, відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час, відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Отже, оскільки [PERSON] вже не має правового статусу дитини, тому норма ст.182 СК України не може бути застосована до цих правовідносин. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed