Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 25 листопада 1994 року до 08 серпня 2015 року сторони перебували у шлюбі. Позивачка має двох дітей від попереднього шлюбу: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Останнього відповідач всиновив, але діти на даний час повнолітні та проживають окремо. У 2000 році [PERSON] захворіла та довгий час проходила курс лікування. 11.05.2016 року їй присвоїли ІІ групу інвалідності. З 13.02.2018 року їй призначено пенсію по інвалідності в сумі 1452 грн. У зв'язку з хворобою позивачка потребує постійного лікування та придбання медичних препаратів, однак розмір пенсії не покриває витрат на придбання ліків, які є необхідними. Діти позбавлені можливості надавати матері матеріальну допомогу, а [PERSON] працездатний та працює на посаді водія у Відділі освіти, фізичної культури та спорту Бершадської РДА, тому в силу ст 75 Сімейного кодексу України, може надавати позивачці матеріальну допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки вона захворіла на важку хворобу під час перебування в шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу за результатами медичного обстеження, їй було встановлено ІІ групу інвалідності. Наявність захворювання викликає непрацездатність та позбавляє можливості отримувати заробіток. Розмір пенсії, враховуючи необхідність харчування та проживання, унеможливлює виділення коштів на придбання життєво необхідних ліків. Після розірвання шлюбу відповідач не допомагає їй матеріально, проживає окремо та отримує регулярний заробіток, що зобов'язує його надавати матеріальну підтримку бувшій дружині у зв'язку з втратою нею працездатності. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов, з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позов, де вказав, що його середній заробіток складає 3723 грн. та після відрахування усіх податків та зборів він отримує заробітну плату у розмірі 2959,78 грн. інших доходів не має. Стягнення з даної суми аліментів в сумі 1000 грн. є значною втратою його заробітку та призведе до погіршення матеріального становища як його та і інших членів його сім'ї. Крім того, позивачка має двох повнолітніх дітей та отримує пенсію, яка перевищує прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому він не зобов'язаний надавати їй матеріальну допомогу. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову вказавши, що позивачка отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того вона має двох повнолітніх дітей, які зобов'язані утримувати непрацездатну матір, а відповідач має сім'ю, яку утримує самостійно. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спірні правовідносини урегульовано положеннями ст.ст.75-76 СК України. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.75СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Частиною 4 ст.75СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. З наданих суду матеріалів вбачається та не заперечується сторонами, що з 25 листопада 1994 року до 08 серпня 2015 року сторони перебували у шлюбі (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.08.2015 року). Копії виписок із медичних карт амбулаторного та стаціонарного хворого, які додані до позовної заяви вбачається, що [PERSON] хворіє та потребує постійного лікування, у зв'язку з чим періодично лікується в умовах стаціонару та постійно приймає життєво необхідні ліки, перелік яких вказано у виписках. За результатами медичного обстеження позивачці з 11.05.2016 року безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання, що вказано у довідці МСЕК серії 12 ААА №321453. Згідно довідки Бершадської ОЛІЛ №186 від 24.01.2018 року, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку лікаря - хірурга та, у зв'язку із захворюванням, потребує постійного медикаментозного амбулаторного лікування та диспансерного спостереження. Відповідно до довідки Бершадського об'єднаного управління УПФУ у Вінницькій області №397/03-20 від 13.02.2018 року, розмір пенсії по інвалідності [PERSON] складає 1452 грн. [PERSON], працюючи водієм шкільного автобуса Флоринської ЗОШ І-ІІІ ступенів, згідно з довідкою Відділу освіти Бершадської РДА №323 від 16.04.2018 року отримує заробітну плату у розмірі 3723 грн., яка після відрахувань податків та зборів складає 2959,78 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, в розмірі з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силуст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Враховуючи, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, можливість надавати допомогу на утримання позивачки, яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного лікування, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на її утримання. При цьому, суд враховує те, що позивачка отримує пенсію, яка забезпечує їй прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, однак не дозволяє отримувати належне лікування через брак коштів на придбання ліків. Суд також приймає до уваги те, що 1000 грн., які просить стягувати з відповідача щомісячно [PERSON], враховуючи розмір його заробітної плати можуть бути непомірним тягарем та значно погрішити матеріальне становище [PERSON] З урахуванням принципів розумності, співмірності та пропорційності, суд вважає, що необхідним і достатнім буде стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки у розмірі 400 грн. щомісячно, що дозволить їй саме ці кошти спрямовувати на лікування в контексті придбання найнеобхідніших медичних препаратів, які підтримують її здоров'я. Відповідно до ст. 79 ч.1 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з 19.03.2018 року. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial