Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд договір фінансового лізингу № 2333 від 17.01.2017 року, укладений між ТОВ « ЛК « Авто Лайф», в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності № 75 від 23.12.2016 року та [PERSON], визнати недійсним; стягнути з ТОВ « ЛК « Авто Лайф» на користь [PERSON] 58190, 00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Підставою звернення до суду із позовом стали посилання позивача на те, що на думку позивача в оспорюваний договір включені несправедливі умови, які зазначені у ч. 3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника), у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладання договору. Свої вимоги мотивує тим, що положення договору фінансового лізингу №2333 від 17.01.2017р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф", не відповідають принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі, положення оспорюваного договору порушують вимоги Закону України "Про фінансовий лізинг" та Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач та його представник до судового засідання не зявився. Від представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення якого повідомдений належним чином. Надав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те,що договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу насамперед для самих сторін. Обов'язкову силу для сторін має й такий договір, який законом не передбачений, але й не суперечить йому. Договір, який є чинним (дійсним), має обов'язкову силу не лише для сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.\~60,\~61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що 17.01.2017 року року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф"" в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності №75 від 23.12.2016р., та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 2333 (далі - Договір), згідно якого відповідач зобов'язується придбати у власність предмет лізингу та передати його у листування позивача в строк та на умовах цього договору, а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Цього ж дня, 17.01.2017р. позивач сплатив відповідачу 58190,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.687869246.1 від 17.01.2017р., в якій вказано призначення платежу: комісія за організацію по договору фінансового лізингу №2333 від 17.01.2017 року. За умовами договору до отримання в користування предмета лізингу одержувач повинен сплатити лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з таких платежів: комісія за організації угоди -10%, авансований платіж - 50 %, комісія за передачу -3% від ціни предмета лізингу. Згідно з п.1.1 Договору предметом лізингу є транспортний засіб - автомобіль КІА SPORTAGE FL, комплектація COMFORT, двигун 1,7 дизель, тип КПП МКПП, привід 4Х2. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 30 (тридцяти) робочи з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: -Комісію за організацію угоди; -Авансового платежу; -Комісії за передачу предмету лізингу; -У разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 Договору. Відповідно до п.9.4 ст. 9 Договору сторони визначили, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі та його передачі лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатиш різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої лізингодавцем квитанції або рахунку. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обовязкові платежі будуть визначені у новому і Додатку № 3, який сторони зобов'язані підписати та який є його невід'ємною частиною. Із змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не визначились з вартістю предмета лізингу та не погодили графік сплати лізингових платежів, який в договорі неодноразово згадується як Додаток № 3, але до Договору не додається та на момент укладення Договору не підписується та не складається. У п.8.2 Договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладання договору. Вказана вартість складає 20275,26 доларів США. У п.8.3 Договору передбачене), що за умовами договору вартість предмету лізингу може бути змінена в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. За договором фінансового лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися обраним ним предметом лізингу та придбати його у власність шляхом викупу з зарахуванням до купівельної ціни сплачених лізингових платежів. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Укладаючи такий договір, споживач послуг має право знати обсяг фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. За таких обставин та відповідно до положень ст. 655 ЦК України погоджена сторонами ціна предмету лізингу є істотною умовою такого договору. Згідно п. 12.1 Договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені п.1.7 та 4.1 та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний поговір за власним бажанням про що повідомити лізингодавця у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву пізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання поговору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію угоди в такому випадку не повертається. Відповідно до п.10.1 Договору лізинговим періодичним платежем є платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток № 3 до договору). Кожен лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом і фінансування в розмірі 21% річних на залишок частини від обсягу фінансування; частину від обсягу фінансування; комісію за супроводження договору в розмірі 7 відсотків. Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3) та сам обсяг таких платежів відповідач з позивачем не погодив і такий графік не підписаний в момент укладення договору, що вказує на невизначеність загального обсягу фінансування. Вказана обставина є істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності, може поставити позивача у невигідні для нього фінансові умови, чого він не знав в момент підписання договору, оскільки не міг передбачити максимальну вартість предмета лізингу, який йому запропонує відповідач. В такий спосіб лізингоодержувач передбачає ймовірне подорожчання предмета лізингу. Однак в Договорі не передбачено дій лізингодавця, зокрема, повернення частини сплаченого авансового платежу лізийгоодержувачу як надмірно сплаченої суми у випадку придбання транспортного засобу за нижчою ціною. Договір за змістом також свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі. Несправедливими є і сплата комісії за організацію угоди 2027.53 доларів США, тобто 10% від вартості майна відповідно до лізингового договору, так як в графі «Визначення термінів» договору визначено, що комісія за організацію угоди - це першочерговий одноразовий платіж, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію та ведення Договору протягом терміну його дії. Даний платіж включає в себе організаційні послуги Лізингодавця, будь-які витрати, д; несені ним, що повязані з укладенням та обслуговуванням Договору. Отже, відповідачем отримано 2027,53 доларів США, тобто 10% від вартості предмета лізингу лише за організаційні послуги, повязані з укладенням та обслуговуванням Договору. При розірванні договору в будь-якому випадку, навіть за невиконання зобов'язання відповідачем, цей платіж не повертається (п. 12.1 Договору). Згідно ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення: Пов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його поставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, це суперечить положенням ст.808 ЦК України. Відносини, які склалися між сторонами, у відповідній частині регулюються Законом України ".Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону фінансовими вважаться такі послуги : фінансовий лізинг. Відповідно до ч.1 ст.5 закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Згідно даних Державного реєстру фінансових установ Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф"", код 40352937, не внесено до Державного реєстру фінансових установ. Таким чином, враховуючи вимоги Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", відповідач не має права надавати фінансові послуги, а саме послуги фінансового лізингу, оскільки не є фінансовою установою. За правилами ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Крім того, аналогічні правові позиції викладені в постановах Верхового суду України №6-2766цс15 від 16.12.2015р., №6-648цс16 від 18.01.2017р. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved