Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

09 червня 2020 року позивачі звернулися до суду з відповідним позовом, у якому зазначили, що [INFO] померла їх мати [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,14 га та 3,97 га розташовані в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Вони єдині спадкоємці за законом після смерті матері, які прийняли спадщину. Під час підготовки нотаріусом документів для оформлення спадкових прав виявилось, що державні акти на право власності на належні спадкодавиці земельні ділянки було видано після її смерті. А оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай) втрачені, через що нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати протиправним п.2 розпоряджень Березнегуватської райдержадміністрації "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" від 05.08.2009 року № №485,486 , визнати недійсними державні акти про право власності на земельні ділянки серії ЯЕ №443260 та ЯЕ №443289 видані 06.10.2009 року, визнати за ними, за кожним по 1/2 частині права на земельну частку (пай) (по КСП ім.Леніна) розміром 5,9 умовних кадастрових гектарів в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області в порядку спадкування після смерті їх матері [PERSON] , та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору. Позивачі в судове засідання не з`явились, їх представник - адвокат Гоцуляк Ю.С. (за договором про надання правничої допомоги адвокатом від 30.09.2019 року) в судове засідання подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнила позовні вимоги просила суд визнати протиправним та скасувати пункти 12 додатку "Списків громадян, яким передаються у власність земельні ділянки) до пунктів 2 розпоряджень Березнегуватської райдержадміністрації "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" від 05.08.2009 року № 485 та № 486 та не наполягала на стягненні судового збору з відповідачів. Відповідачі по справі в судове засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог позивачів не заперечували. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 12 грудня 1996 року [PERSON] отримала сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) у землях колективної власності КСП ім.Леніна, розміром 5,69 в умовних кадастрових гектарах, на підставі рішення Березнегуватської районної адміністрації від 06 грудня 1996 року № 356, який було зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 23 грудня 1996 року за № 26 ( а.с.26). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 11 серпня 2008 року (а.с.15). Після її смерті, за підпунктами 12 списків громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, які є додатками до пункту 2 розпоряджень Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області від 05 серпня 2009 року № 485 та № 486 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" [PERSON] було передано у власність земельні ділянки площами 1,14 га та 3,97 га. Та в подальшому, на підставі зазначених розряджень Березнегуватської районної державної адміністрації, а саме 06 жовтня 2009 року видані державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 443260 на земельну ділянку площею 3,97 га (кадастровий номер 4821180700:08:000:0187) та серії ЯЕ № 443289 на земельну ділянку площею 1,14 га (кадастровий номер 4821180700:08:000:0208), зареєстровані в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010900800912 та 010900800935 відповідно ( а.с.16-18). З копії спадкової справи № 16/2019 зареєстрованої в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 24 червня 2019 року за № 44 убачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися лише її сини- позивачі по справі, які є спадкоємцями першої черги за законом. На момент смерті вони були неповнолітніми дітьми та проживали і мали зареєстроване місце проживання разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.44-62). Натомість приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. їм було роз`яснено про необхідність подання для отримання свідоцтва про право на спадщину оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай) ( а.с.25). Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним . У постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року справа № 6-67цс14 міститься висновок про те, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116,118 ЗК України. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку у порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів в їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретну земельну ділянку не виникає, і, відповідно до ст.1216 ЦК України, не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України. За положеннями цивільного кодексу України цивільна правоздатність та дієздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] за життя не розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, оскільки померла. Відповідно прийняття Березнегуватською районною державною адміністрацією розпорядження про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки після її смерті суперечить положенням чинного законодавства, а тому такий акт у відповідній частині є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно оскільки рішення органу виконавчої влади на підставі яких було видано державні акти є незаконними, Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 443260 та серії ЯЕ №443289 видані 06 жовтня 2009 року [PERSON] підлягають визнанню судом недійсними. Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 3,4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. В силу частини 4 статті 1268 ЦК України позивачі прийняли спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . У матеріалів справи убачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено. Оскільки чинним законодавством не передбачено видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай) у разі втрати, пошкодження сертифікату на право на земельну частку (пай), або не отримання його за життя спадкодавцем, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай). Про вказане свідчить також частина 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» яка передбачає, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивачі відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Пленуму Верховного суду України звернулися до суду за захистом порушеного права їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved