Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Звернувшись до суду позивачі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що вони є співвласниками будинку [ADDRESS] в с. Білорічиця Прилуцького району, в якому також зареєстрована та до грудня 2013 року проживала відповідач по справі - його ([PERSON].) бувша дружина [PERSON]. Позивачі вказують на те, що відповідач не проживає з грудня 2013 року без поважних причин у зазначеному будинку, а тому, посилаючись на положення ст.ст.71,72,163 ЖК України, ст.405ч.2 ЦК України просять суд визнати її ([PERSON]) як таку, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.3-4). В судовому засіданні сторона позивачів підтримала заявлену вимогу із наведених вище підстав, при цьому [PERSON] пояснив, що з 27.12.2013 року відповідачка з їх неповнолітньою дочкою [PERSON],[INFO].н. проживають окремо по [ADDRESS] в цьому-ж селі, а 05.01.2014 року відповідачка остаточно забрала свої речі зі спірного будинку. Відповідач в судовому засіданні не визнала позовних вимог вказуючи на те, що була вимушена була залишити спірний будинок по [ADDRESS], оскільки її бувший чоловік (позивач [PERSON].) забрав у неї ключі від цього будинку та повикидав на вулицю всі речі, тим самим змусив її з дитиною залишити цей будинок, унаслідок чого вона і вимушена проживати у іншому житловому будинку по [ADDRESS], який має намір викупити у попереднього власника. Іншого власного житла вона із малолітньою дочкою не мають, а тому і просить суд відмовити в задоволенні вимог позивачів. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі наявні докази в справі суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав : Позивач [PERSON] стверджував, що відповідачем [PERSON] разом з їх неповнолітньою дочкою [PERSON],2001р.н. добровільно залишили з 27.12.2013 року місце проживання у спірному будинку по [ADDRESS], при цьому він заперечує і наявність будь-яких поважних причин, котрі-б перешкоджали відповідачам проживати у належному та матері житловому будинку. А відповідач [PERSON] наполягає, що залишила місцепроживання у будинку позивачів із поважних причин, бо її бувший чоловік ([PERSON].) створив неможливі умови проживання і змусив її з неповнолітньою дочкою [PERSON] залишити це житло. Вона-ж з дитиною власного житла не мають, із-за чого на цей час фактично проживають і наміром викупити будинок по [ADDRESS] Дослідженими в судовому засіданні доказами, в т.ч. показаннями свідків не підтверджуються твердження сторони позивачів про те, що відповідач з неповнолітньою дочкою добровільно залишили місце проживання у спірному будинку по [ADDRESS]. Так, допитана неповнолітній свідок [PERSON],[INFO].н. суду пояснила, що батько (позивач [PERSON].) вигнав зі свого будинку її матір (відповідача [PERSON]). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він як сільський голова с.Білорічиця, 27.12.2013 року на прохання [PERSON] допомагав їй забирати у її бувшого чоловіка [PERSON], щоб вона змогла ввійти до спірного будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] в с.Білорічиця, де проживає [PERSON], яка має намір купити цей будинок з "переоформленням" на себе чи свою матір. Свідки [PERSON] та [PERSON] лише підтвердили фактичне непроживання відповідачки у вищеназваному спірному будинку, але дійсні причини такого "виселення" їм невідомі. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою відповідачки [PERSON] пояснила, що остання плакала і не з доброї волі разом з неповнолітньою дитиною були вимушені залишити житло позивачів по [ADDRESS]. Отже, вирішуючи спір у даній справі, суд керується вищенаведеними фактичними обставинами в даній справі та відповідно до вимог ст.405п.2 ЦК України і роз"яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" при розгляді справ даної категорії необхідно з"ясовувати як саме причини /їх поважність/ відсутності відповідача /відповідачів/ понад встановлений законодавцем строк, так і початок перебігу цього строку. Суд бере до уваги що питання, пов"язані з користуванням жилим приміщенням в будинках належних громадянам на праві приватної власності врегульовано нормами гл. 6 розд. 3 ЖК, якими й необхідно керуватися при вирішенні спорів (про виселення з таких приміщень, право користування ними, тощо). Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Підстави для виселення членів сім"ї власника жилого будинку, виходячи з положень ст.157 ЖК, обмежені ч.1 ст.116 ЖК. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім"ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу. Тому, суд вважає неспростованими пояснення відповідачки про поважність причин із яких вона з неповнолітньою дитиною була вимушена тимчасово залишити житлове приміщення в будинку за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS], а також суд не вбачає інших правових підстав для задоволення позову, зокрема застосувати положення ст. 71 ЖК України, на яку посилається сторона позивачів, оскільки, застосування 6-ти місячного строку у даній справі не є допустимим, бо правовідносинами сторін у даній справі є спір щодо проживання у житлових приміщеннях приватної власності, а не в будинках державного і громадського житлового фонду. При цьому суд вважає, що сторона позивачів не подала належних доказів щодо застосування до відповідача положень п.2 ст.405 ЦК України яка надає право членам сім"ї власника житла /в т.ч. і бувшої дружини/ на користування цим житлом, а тому, враховуючи доведеність відповідачем поважність причин її відсутності понад встановлений законодавцем строк, в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed