Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

30.07.2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с. 2-5 т.1). Уточнивши остаточно позовні вимоги 06.10.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить: - звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі покупцеві предмету іпотеки за іпотечними договорами № РСNL - 701/055/2006 від 11.12.2006 року та № РML-701/131/2008 від 27.02.2008 року, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - з метою збереження предмета іпотеки до її реалізації передати предмет іпотеки в управління позивачу; - виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з даної квартири; - зняти їх з реєстраційного обліку; - стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитними договорами СNL- 701/055/2006 від 05.12.2006 року та № ML-701/131/2008 від 27.02.2008 року в загальному розмірі 6765034,53 грн. та судові витрати. (а.с. 24-27 т.2). В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилаються на те, що 05.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір СNL № -701/055/2006, згідно з умов якого яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 60000 доларів США строком до 05 грудня 2021 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. 27.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL -701/131/2008, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 45000 доларів США, строком до 27 лютого 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Відповідач [PERSON] належним чином умови кредитних договорів не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитними договорами, що станом на 26.05.2014 року становить загальному розмірі 6765034,53 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача, при цьому: 1. Заборгованість за кредитним договором СNL- 701/055/2006 від 05.12.2006 року - 3684833,08 грн., яка складається з - заборгованості за кредитом -52482,26 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ складає 614837,02 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом -15159,87 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ складає 177599,99 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором - 2892396,06 грн. 2. Заборгованість за кредитним договором МL -701/131/2008 від 27.02.2008 року - 3080201,45 грн., яка складається з - заборгованості за кредитом -44354,15 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ складає 519615,07 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом -12188,82 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ складає 142793,73 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором - 2417792,65 грн. Також, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між ЗАТ «ОТП Банк» і [PERSON] 27.02.2008 року та 11.12.2006 року були укладені договори іпотеки, предметом яких є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі вимог ст.ст. 36-39 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить звернути стягнення на даний предмет іпотеки у зв'язку з невиконання боржника [PERSON] своїх зобов'язань за кредитними договорами. Також, позивач просить передати предмет іпотеки йому до реалізації на підставі ст. 34 Закону України «Про іпотеку» та виселити і зняти з реєстраційного обліку усіх осіб, які мешкають та зареєстровані в даній квартирі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився в повному обсязі та зазначав, що розмір заборгованості за кредитними договорами розрахований не вірно і підстав для стягнення заборгованості немає, однак погоджується з тим, що заборгованість існує та просить врахувати вимоги ч.3 ст.551 ЦК України. Крім того, заперечує проти вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки на теперішній час діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», і позивач не має повноважень на пред'явлення вимог про звернення стягнення, а повідомлення про відступлення прав вимоги та виселення відповідачами не отримувались. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився та просив в їх задоволенні позову відмовити, подавши до суду письмові заперечення. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради проти позовних вимог про виселення малолітньої дитини заперечували, просили не допустити порушення законних прав та інтересів дитини, посилаючись на вимоги ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК УКраїни, ст.ст. 64,156 ЖК УКраїни, ст. 51 Закону України «Про нотаріат», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 05.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір СNL № -701/055/2006, згідно з умов якого яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 60000 доларів США строком до 05 грудня 2021 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. 27.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL -701/131/2008, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 45000 доларів США, строком до 27 лютого 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Також, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між ЗАТ «ОТП Банк» і [PERSON] 27.02.2008 року та 11.12.2006 року були укладені договори іпотеки, предметом яких є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно представленого суду статуту ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк». (а.с. 122 т.2). 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» ( який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов пункту 1.1. якого ПАТ «ОТП Банк» передає ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, перелік яких міститься в додатку №1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом та боржниками/третіми особами. Дослідженими додатками до договору купівлі-продажу кредитного портфелю встановлено, що оспорювані договори включені до списку договорів, які передані ТОВ «ОТП Факторинг Україна». (а.с. 29-30, 239-242 т.1) Згідно даних, наданих позивачем, зобов'язання відповідача [PERSON] по виконання кредитних договорів не виконуються і станом на 26.05.2014 року загальна заборгованість за кредитами складає: 1. Заборгованість за кредитним договором СNL- 701/055/2006 від 05.12.2006 року - 3684833,08 грн., яка складається з - заборгованості за кредитом -52482,26 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ складає 614837,02 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом -15159,87 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ складає 177599,99 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором - 2892396,06 грн. 2. Заборгованість за кредитним договором МL -701/131/2008 від 27.02.2008 року - 3080201,45 грн., яка складається з - заборгованості за кредитом -44354,15 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ складає 519615,07 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом -12188,82 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ складає 142793,73 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором - 2417792,65 грн. На підтвердження вищезазначеного позивачем надані детальні розрахунки ( а.с. 113-115 т.2). Належних та допустимих доказів на спростування представленого позивачем розрахунку відповідачами до суду не надано. При цьому, судом враховані надані заперечення відповідача [PERSON] щодо наведених розрахунків та копії квитанцій про оплату. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію. Припинення зобов'язання на вимогу однієї сторони допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вимоги кредитних договорів відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України. Враховуючи обставини по справі та те, що відповідач [PERSON] не виконує своїх зобов'язань за договорами, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягаючими задоволенню. Відповідачем також не надано належних та допустимих доказів на спростування розрахунку позивача або розрахунок, який він вважає вірним. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Однак, суд вирішуючи питання про стягнення загального розміру заборгованості, за клопотанням відповідача застосовує вимоги ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшує розмір пені, оскільки він значно перевищує розмір заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків та вважає за необхідне визначити розмір пені у розмірі заборгованості по кредиту з відсотками: по кредиту від 05.12.2006 року - сума пені розрахована судом становить 792437,02 грн., по кредиту від 27.02.2008 року - сума пені розрахована судом становить 662408,80 грн. З розміром заборгованості та відсотків по кредитним договорам, зазначених позивачем в уточнених розрахунках суд погоджується та підстав для зміни цього розрахунку судом не вбачається. Стосовно вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Відповідно до п.6.2. договорів іпотеки від 27.02.2008 року та 11.12.2006 року іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплата боржником позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст. 5 договору іпотеки, інших обставин, передбачених чинним законодавством України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» в силу іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпротекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Згідно ст. 34 Закону України „Про іпотеку" предмет іпотеки на підставі рішення суду може бути переданий іпотекодержателю (Позивачу) в управління на період до його реалізації, з метою отримання доходів від господарського використання предмету іпотеки та подальшого їх направлення на задоволення вимог Позивача. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 38 Закону України « Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою Іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно відповіді КП «Жилкомсервіс» було встановлено, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 16.09.2014 року на адресу відповідачів була направлена вимога про добровільне виселення з квартири (а. с. 28-30 т.2). Але ж з 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов*язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку, та іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Цей закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості (ч. 3 Закону № 1304-УП). Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві. Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Таким чином, основною метою прийняття Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань. Днем опублікування Закону № 1304-УП є 7 червня 2014 року (Голос України № 109). За правилами статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Офіційне тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів дано в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99. Відповідно до цих роз'яснень, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін. Предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника, а згоди власника на звернення стягнення надано не було. Враховуючи те, що протягом дії вказаного вище Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, у суду відсутні підстави для задоволення позову на даний час. Судом також встановлено, що згідно матеріалів справи, кредит було надано на споживчі цілі у доларах США, предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 62,7 кв.м., в якій відповідачі проживають та зареєстровані. Іншого нерухомого майна у відповідачки [PERSON] у власності не встановлено, відповідачка не є суб"єктом Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", згоди власника на звернення стягнення нею надано не було. Враховуючи те, що протягом дії вказаного вище Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, у суду відсутні підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та передачі предмета іпотеки позивачу до його реалізації на даний час, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку та виселення усіх проживаючих в квартирі, оскільки дані вимоги є передчасними, враховуючи вищезазначене та відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] стягуються понесені судові витрати позивачем по оплаті судового збору.

Outcome: partial