Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

08.09.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Євтушенко О.В з позовом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна і приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2021 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 29.11.2021 року. 25.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 29.11.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21.03.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 751, про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 09.10.2007 року було укладено кредитний договір № DZV0GK00770066 за яким він отримав на термін до 08.10.2027 року кредит у сумі 10 727 доларів США на наступні цілі: 8 800 дол. США на придбання двокімнатної квартири, а також у розмірі 1 927 дол. США на оплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, щомісяця в Період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту 2%, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 Договору. В забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, 17.10.2007 року, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (позивачем) був укладений Договір іпотеки квартири. За умовами цього договору позивач передав вказаному банку в іпотеку свою квартиру за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.33.2 Іпотечного договору він забезпечує вимоги іпотеко держателя, що випливають з Кредитного договору № DZV0GK00770066. В серпні 2021 року позивач, в дверях своєї квартири виявив поштові відправлення від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, в яких містилися: постанова про відкриття виконавчого провадження №65644612 з примусового виконання виконавчого напису №751, виданого 21.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною по зверненню стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 01.09.2021 р. стало відомо, що 21.03.2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, яким запропонувала звернути стягнення на належне позивачу нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що є предметом іпотеки за Іпотечним договором № DZV0GK00770066 від 17.10.2007 року, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього предмету іпотеки, задовольнити вимоги відповідача за Кредитним договором за період з 09.10.2007 року по 18.12.2018 року в розмірі 14 794,81 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.12.2018 р. (1 долар США дорівнює 27,8860820) становить 412569,28 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 7077,32 доларів США, заборгованість за відсотками - 3262,87 доларів США, комісія - 636,15 доларів США, пеня - 3818,47 доларів США, Додатково витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500,00 грн. Всього, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису - 416 069,28 грн. 06.09.2021 р. позивачу було вручено постанову ВП № 65644612 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 19.08.2021 про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою накладено арешт на квартиру позивача що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 28.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. була винесена у виконавчому провадження ВП № 65644612 постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Від самого нотаріуса Бондар І.М. позивач жодних документів, в тому числі копії виконавчого документа не отримував. Спірний виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що при його вчиненні нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог банку, не перевірив факт одержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, не врахував наявність рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 18 липня 2016 р. у справі №173/761/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZV0GK00770066 від 09.10.2007 року 8451.83 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом від 04.04.2016 року, складає 220592 грн., 78 коп., яка складається з наступного: - 7040.10 дол. США, що еквівалентно 183747 грн. 13 коп., заборгованість за кредитом; - 910.40 дол. США, що еквівалентно 23761грн., 44 коп., заборгованість за процентом за користування кредитом; - 56.76 дол. США, що еквівалентно - 1481грн., 44 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 32.96 дол. США, що еквівалентно 860 грн.. 26 коп., - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 9.58 дол. США, що еквівалентно 250 грн.04 коп. - штраф (фіксована частина); - 402.01 дол. США,. що еквівалентно 10492 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова). Крім того, нотаріус не врахував, що строк кредитування за кредитним договором, в забезпечення зобов`язань за яким позивач передав в іпотеку належну йому квартиру , давно закінчився, а тому банк безпідставно продовжував нараховувати проценти за користування кредитом. Також відповідачем порушено строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву , згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивач не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором. Позивач в позовній заяві не заперечує факт наявності заборгованості перед банком. Таким чином наявність заборгованості визнана як самим позивачем так і судом. При вчинені виконавчого напису не було порушено процедуру його вчинення. Банком подані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису. В свою чергу позивачем не надано документів, що не підтверджують безспірність вимоги.Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в судове засідання не з`явилася подавши клопотання про розгляд справи у її відсутність. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.10.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № DZV0GK00770066 за яким він отримав на термін до 08.10.2027 року кредит у сумі 10 727 доларів США на наступні цілі: 8 800 дол. США на придбання двокімнатної квартири, а також у розмірі 1 927 дол. США на оплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, щомісяця в Період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту 2%, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 Договору, що підтверджується копією кредитного договору . Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також судом встановлено, що для забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, 17.10.2007 року, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (позивачем) був укладений Договір іпотеки квартири. За умовами цього договору позивач передав вказаному банку в іпотеку свою квартиру за адресою [ADDRESS] . Договір Іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу малашовою Г.В., та зареєстрований в реєстрі за № 4393. Також накладена заборона на відчуження вищевказаної квартири. Позивач своїх зобов`язань за укладеним вище кредитним договором не виконав. В зв`язку з чим за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 18 липня 2016 р. у справі №173/761/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZV0GK00770066 від 09.10.2007 року 8451.83 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом від 04.04.2016 року, складає 220592 грн., 78 коп., яка складається з наступного: - 7040.10 дол. США, що еквівалентно 183747 грн. 13 коп., заборгованість за кредитом; - 910.40 дол. США, що еквівалентно 23761грн., 44 коп., заборгованість за процентом за користування кредитом; - 56.76 дол. США, що еквівалентно - 1481грн., 44 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 32.96 дол. США, що еквівалентно 860 грн.. 26 коп., - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; - 9.58 дол. США, що еквівалентно 250 грн.04 коп. - штраф (фіксована частина); - 402.01 дол. США,. що еквівалентно 10492 грн. 46 коп. - штраф (процентна складова). Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 29.07.2016 року, що підтверджується копією рішення. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як вбачається з наданих суду доказів позичальник за кредитним договором неналежним чином не виконував взяті на себе обов`язки з повернення кредитних коштів, оскільки будь-якими належними доказами не спростував зазначену обставину. Також позивачем не надано доказів виконання рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 18 липня 2016 р. у справі №173/761/16-ц. Також судом встановлено, що 21.03.2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, яким запропонувала звернути стягнення на належне позивачу нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що є предметом іпотеки за Іпотечним договором № DZV0GK00770066 від 17.10.2007 року, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього предмету іпотеки, задовольнити вимоги відповідача за Кредитним договором за період з 09.10.2007 року по 18.12.2018 року в розмірі 14 794,81 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.12.2018 р. (1 долар США дорівнює 27,8860820) становить 412569,28 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 7077,32 доларів США, заборгованість за відсотками - 3262,87 доларів США, комісія - 636,15 доларів США, пеня - 3818,47 доларів США. Додатково витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500,00 грн. Всього, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису - 416 069,28 грн., що підтверджується копією виконавчого напису. Відповідно до п. п. 16.7.1, 16.7. 2 укладеного договору Іпотеки сторони погодили, що Іпотекодержпавтель має право завернути стягнення на предмет Іпотеки та його реалізацію у випадку якщо у момент настання термінів виконання якого-небудь із зообов`язань, передбачених кредитним договором вони не будуть виконані. Відповідно до 22 укладеного договору Іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись будь-яким способом на вибір Іпотекодержавтеля в тому числі і на підставі виконавчого напису нотаріуса Таким чином сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що він вчинений без перевірки безспірності вимоги . За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Судом встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався наданими відповідачем документами, а саме копією кредитного договору, копією договору іпотеки, заявою відповідача про вчинення виконавчого напису, розрахунком заборгованості. Безспірність сум, що підлягали стягненню з позивача підтверджується і рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 18 липня 2016 р. у справі №173/761/16-ц, яке позивачем не оскаржувалось і відповідно позивач погодився з даним рішенням. Сума боргу за кредитом, зазначена в рішенні суду та у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса є однаковими. Збільшені лише суми стягненні за відсотками та за пенею, але дані суми нараховані з урахуванням строку, який пройшов з часу ухвалення судом рішення до вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неправильність розрахунку даних сум позивачем не доведена. А доводи, що строк дії кредитного договору закінчився, а банк продовжував нараховувати відсотки, суд вважає безпідставними, оскільки строк остаточного повернення кредиту в договорі встановлений 08.10.2027 року, тобто відсотки нараховані в межах дії кредитного договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові великої Палати Верховного суду України від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц звернено увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про нотаріат" і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів. Тому суд погоджується із твердженнями представника відповідача, що суми визначені в виконавчому написі є безспірними оскільки не оспорювались позивачем. Судом також встановлено, що оспорюваний виконавчий напис, має предметом не стягнення суми боргу з позивача, а звернення стягнення на предмет іпотеки . тобто квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що також дає можливість сторонам в подальшому погодити суми належні до стягнення при реалізації предмету застави для відшкодування боргу. Крім того позивач лише зазначає, що суми боргу, зазначені нотаріусом у виконавчому написі не є безспірними. Але не надав суду жодного доказу, який би свідчив про їх не безспірність, доказів повернення боргу, власного розрахунку заборгованості, відсотків тощо. Наявність рішення суду про стягненні з позивача заборгованості за укладеним кредитним договором не позбавляє відповідача обрати інший спосіб захисту порушеного права, у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки використаний відповідачем спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення заборгованості не відновив прав Банку, так як позивачем дане рішення не виконане. Посилання позивача, що нотаріусом порушений строк позовної давності щодо періоду за який стягується заборгованість, суд також вважає безпідставними, оскільки виконавчий напис нотаріуса вчинений в межах дії кредитного договору, а не після його закінчення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн,. з відповідача не стягуються і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed