Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ "АвтоФінанс" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 05.07.2014р між ним та відповідачем було укладено договір лізингу №010824, згідно якого предметом лізингу є автомобіль Hyundai Tucson. Відповідно до погоджених умов виконання договору позивачем було сплачено 10% вартості автомобіля тобто 20000грн, після чого відповідачем в результаті виконання своїх зобов'язань мало бути передано позивачу предмет лізингу, автомобіль. Компанія відмовилась передавати автомобіль з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50% від вартості предмету лізингу. Позивач покликається на те, що відповідачем ведеться нечесна підприємницька діяльність в зв'язку з порушенням прав споживача просить суд визнати договір Фінансового лізингу №010824 з додатками від 05.07.2014р недійсним та стягнути з відповідача сплачений реєстраційний платіж в сумі 20000грн та сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 150грн. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис про отримання повістки на поштовому рекомендованому повідомленні. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 05.07.2014р між сторонами було укладено договір Фінансового лізингу №010824, згідно умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль Hyundai Tucson), зазначений у п.1.1 договору та специфікації, що є додатком №3 до договору, у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Після підписання договору представником відповідача було надано позивачу рахунок для сплати в розмірі 20000грн та вказано, що дана сума це 10% вартості автомобіля та роз'яснено, що після сплати даної суми він отримає предмет лізингу. Згідно квитанції №ПН750631 від 07.07.2014р позивачем було сплачено грошові кошти в сумі 20000 грн., отримувач - ТОВ "Лізингова компанія "АВТОФІНАНС", призначення платежу - згідно договору №010824 (а.с.19) Після сплати даної суми грошових коштів позивачем, компанія відмовилась передавати йому предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50% від вартості предмету лізингу, а сплачена ним сума є комісією за організацію та оформлення договору. Повідомлені позивачем суду, наведені вище факти, не були спростовані відповідачем, так як на розгляд справи він не з'явився. Відповідно до ч.1 п.7 ч.3 ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Також, у відповідності до ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України правочини, здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За вимогами ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З умов спірного договору не вбачається визначення розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає автомобіль Hyundai Tucson, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу, строк виконання зобов'язання відповідача, що на думку суду порушує право споживача. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживача" суд визнає несправедливою умову договору, викладену в додатках №1 та №2 до Договору, а саме якою визначена вартість автомобіля, яка становить 200000грн, але п.1.6 Договору передбачено, що дана вартість може змінюватись, в наслідок чого лізингоодержувач не має вибору, окрім як доплатити різницю вартості до вже сплачених авансових платежів. Згідно ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом. Статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, у відповідності до ст.806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. У відповідності з вимогами ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи наведені докази, суд вбачає порушення прав споживача, а саме введення позивача в оману. Крім того, недотримання відповідачем всіх вимог законодавства щодо обов'язкових умов передбачених для договору лізингу, обґрунтованими є підстави, наведені позивачем щодо визнання недійсним договору Фінансового лізингу №010824 від 05.07.2014р судом. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved