Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ "Ружинський комбікормовий завод", в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму завданих збитків у розмірі 723396 грн.82 коп. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 08.12.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір складського зберігання сільськогосподарської продукції за № 153, на виконання якого позивач, як поклажодатель, зобов'язувався передати зерноскладу сільськогосподарську продукцію у відповідній кількості, а відповідач - прийняти її на зберігання на умовах визначених договором. На виконання вказаного договору він надав відповідачу на зберігання 73140 кг зерна сої, що стверджується Складською квитанцією на зерно від 26.01.2017р., однак в послідуючому і до часу звернення до суду зазначене зерно відповідач йому не повернув. З врахуванням вказаного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заподіяні збитки, а саме: вартість 73140 кг зерна сої, виходячи з середньої реалізаційної ціни в період за січень-травень 2017р. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує ((а.с.92). Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не подав. Відповідно до ухвали суду від 06.11.2018р. проводився заочний розгляд справи (а.с.115). 2 Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 2 статті 11 ЦК України серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків визначено договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Статтею 955 ЦК України передбачено, що положення параграфу І цієї глави, зокрема статті 936 Кодексу, застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього кодексу про окремі види зберігання або законом. Згідно з вимогами статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу, зокрема якщо правочин вчинено між юридичними особами. Статтею 949 ЦК України унормовано, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігай відповідає на загальних підставах (частина 1 статті 950 Кодексу). Відповідно ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем і повернути цей товар у схоронності. Частиною 3 ст. 959 Цивільного кодексу України встановлено, що товарний склад або поклажодавець при поверненні товару має право вимагати його огляду та перевірки якості. Витрати, пов'язані з оглядом речей, несе сторона, яка вимагала огляду та перевірки. Якщо при поверненні товару він не був спільно оглянутий або перевірений товарним складом та поклажодавцем, поклажодавець має заявити про нестачу або пошкодження товару у письмовій формі одночасно з його одержанням, а щодо нестачі та пошкодження, які не могли бути виявлені при звичайному способі прийняття товару, - протягом трьох днів після його одержання. У разі відсутності заяви поклажодавця вважається, що товарний склад повернув товар відповідно до умов договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Статтею 628 Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З оригіналів письмових доказів, наданих позивачем, вбачається 08 грудня 2016р. між фізичною особою [PERSON], як поклажодавцем, і Товариством з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод", як зерновим складом, було укладено Договір № 153 складського зберігання сільськогосподарської продукції. Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов'язувався передати відповідачу продукцію у відповідній кількості, в тому числі окремими партіями, а відповідач -прийняти її на зберігання за умовами, визначеними цим Договором. 3 Продукція відповідно до п.2.4 Договору повинна була бути передана позивачем на зберігання та прийняття відповідачем на складі за адресою: 13642, Житомирська область, Ружинський район, с.Білилівка, вул.Першотравнева, 1. Відповідач відповідно до п.3.1.1 зобов'язувався забезпечити кількісне і якісне зберігання продукції у відповідності до діючого законодавства; відповідно до п.3.1.2 - на підтвердження прийняття продукції на зберігання видати позивачу перший примірник складської квитанції; відповідно до п.3.1.4 - зберігати зерно протягом строку, встановленого Договором. Пунктом 3.1.3 Договору було передбачено, що відповідач не має права розпоряджатись продукцією, яка передана йому позивачем на зберігання. Строк зберігання продукції було передбачено п.8.1 Договору - до 31 травня 2017 року включно. Пунктом 7.1 Договору було передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання усов цього Договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (а.с.94-97). Згідно Складської квитанції на зерно №169 від 26.01.2017р. серії АЦ №989858 ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" прийняв на зберіганні від [PERSON] відповідно до вищевказаного Договору 73140 кг сої (пром.пер.) (а.с.98). 27.02.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вищевказаного зерна сої (а.с.103). Середня ціна реалізації зерна сої за січень-травень 2017р. складала 9854.2 грн. за 1 тону, що стверджується довідкою Головного управління статистики у Київській області від 13.06.2018р. №0757/1258, і , відповідно, вартість 73140 кг сої, виходячи із вказаної ціни, складає723396.82 грн. (а.с.23). Відповідно до норм статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що зазначене зерно сої було повернуто позивачу суду не надано. А тому з врахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі.

Outcome: approved