Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що до Василівського районного суду Запорізької області з позовною заявою звернулося ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення боргу в сумі 51 760,56 грн. На підтвердження обгрунтування позовних вимог Банк надав суду Генеральну угоду від 24.12.2014 року про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов та празил надання продукту кредитних карт, яка була укладена з метою створення благоприємних умов для виконання зобов'язань за Кредитним договором № SAMDN40000012068621 від 06.03.2007 року. Згідно даної угоди, сторони домовились зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання кредиту, а саме: заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди до - 4020,16 грн. Позивач стверджує, що підписуючи 24.12.2014 року Генеральну угоду, він не знав, що за кредитом від 06.03.2007 року реструктуризується заборгованість, якої на дату підписання не було в наявності. Лише під час розгляду справи, яка перебуває у провадженні судді Сидоренко Ю.В., з'ясувалось, що за даним Кредитним договором № S AMDN40000012068621 від 06.03.2007 року станом на 17.09.2007 року взагалі була відсутня заборгованість. Тобто, станом на 24.12.2014 року були відсутні підстави для реструктуризації заборгованості, оскільки такої заборгованості за кредитним договором не було, про що свідчать довідки від 07.10.2016 року та виписка по рахунку від 07.10.2016 року. Оспорюваний правочин носить характер правочину, вчиненого під впливом помилки, в розумінні статті 229 Цивільного кодексу України. За наслідками укладення Генеральної угоди ним сплачено ПАТ КБ ПриватБанк кошти на загальну суму - 6831,00 грн., а саме: перший внесок в розмірі - 2561,00 грн. та щомісячні платежі: 1400,00 грн. -поповнення 21.01.2015 року, 1410,00 грн. -поповнення 14.05.2015 року, 1460,00 грн. - поповнення 31.07.2015 року. Позивач просить суд: -« визнати Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов надання продукту банківських карт від 24.12.2014 року недійсною; -повернути йому грошові кошти у розмірі 6831,00 грн.; - стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір; - стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь витрати на правову допомогу». В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, його представник просить суд розглядати справу у відсутності позивача. В судовому засіданні представник відповідача в особі Кузьмінова Д.В. проти позову заперечує, пояснивши, що у позивача на час укладення оспорюваної угоди дійсно існувала заборгованість, яка й була реструктуризована. Суд, вислухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвали рішення у відсутності позивача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи відповідно до укладеної 06.03.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого ПАТ КБ "ПриватБанк» та позивачем угоди, останній отримав кредит на купівлю мобільного телефону, а також отримав кредитну картку «Універсальна», у зв'язку з чим, Банком було відкрито позичальнику два рахунки. Позивач своїм підписом у заяві позичальника, копія якої є в справі, підтвердив, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами, складає між ним та Банком кредитно-заставний договір, що вся надана Банком інформація достовірна. В цей же день позивач отримав кредитну картку «Універсальна», про що також свідчить його підпис у заяві. Факт купівлі позивачем телефону підтверджується рахунком, копія якого є в справі. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з: заяви позичальника, Умовам надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) її виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві обумовлені вищевказаною Угодою суми кредиту, що підтверджується виписками по рахунку, які є в справі, а відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. В судовому засіданні встановлено, що кредит за купівлю мобільного телефону позивач дійсно сплатив у повному обсязі та станом на 24.12.2014 року заборгованості в цій частині кредитної угоди позивач перед відповідачем не мав, що підтверджується виписками по рахунку, довідками Банку, які є в справі. Цей факт також підтверджується та не заперечується сторонами. Але, разом з тим, станом на 24.12.2014 року у відповідача була заборгованість за кредитною карткою «Універсальна», яка перевипускалася на протязі з 2007 року по 2010 рік, про що свідчать заяви позивача, довідки про умови кредитування, анкета - заява, довідки, виписки по рахунку, які є в справі. При цьому, позивач користувався кредитними коштами, які надавалися йому відповідачем. Відповідно до укладеної 24.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, копія якої є у справі, заборгованість за вищевказаною кредитною угодою від 06.03.2007 року була реструктуризована та з дати підписання даної угоди складала-4020,16 грн. Дата погашення заборгованості сторонами визначена до - 31.12.2015 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами та Тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується його підписом в Угоді. Факт укладення даного Договору не заперечується в судовому засіданні сторонами. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об'єктивності, розумності та справедливості, суд вважає, що належні та достатні докази на підтвердження позовних вимог, позивач суду не надав. Судом встановлено, що на час укладення Генеральної угоди, яка є предметом даного спору, у позивача була заборгованість за кредитною угодою, укладеною 06.03.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого ПАТ КБ "ПриватБанк» та позивачем, яка за згодою сторін була реструктуризована, що є їх правом. В судовому засіданні жодного доказу на підтвердження того факту, що під час укладення цієї угоди позивач був введений банком в оману, що він помилявся щодо умов та правил укладення угоди, суду надано не було, а тому, в задоволенні позову суд вважає необхідним відмовити. При цьому, надані представником відповідача заяву позичальника від 20.06.2011 року та рішення суду від 29.08.2014 року, суд не може прийняти в якості належних доказів у даній справі, оскільки в них йдеться про правовідносини між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк», які до предмету даному спору відношення ніякого не мають. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання за цією угодою припиняється виконанням, проведеним належним чином. Угоду, яка є предметом даного спору, на даний час не визнано недійсною, не розірвано……, вона має законну силу, а тому, відповідно до вимог ст.629 ЦК України, є обов'язковою для виконання сторонами. Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судові витрати суд вважає необхідним віднести за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed