Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач просить стягнути з [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 53 794,62 грн., сплачені послуги оцінювача (експерта) в сумі 5 000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 908 гривень. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 20 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ЗАЗ, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобілем Рено, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА». При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. Згідно звіту про оцінку матеріального збитку від 13 жовтня 2020 року, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 135 043,00 грн. На підставі розрахунку страхового відшкодування, витягу з дослідження та ремонтної калькуляції ПАТ «НАСК«ОРАНТА» складений страховий акт №ОЦВ-20-09-35468/1 та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 81 248,38 грн. Дані кошти були перераховані на рахунок, позивача. Однак, як вбачається з висновку про вартість матеріального збитку від 13.10.2020 р. вартість ремонту пошкодженого автомобіля Рено [NUMBER] складає 135 043 грн.. Отже, значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 53 794, 62 грн. При зверненні до ПАТ «НАСК«ОРАНТА» позивачу було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених мною витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву, згідно якого, він просить в задоволенні позовної заяви відмовити, не погоджується зі звітом оцінювача про оцінку матеріального збитку автомобіля Рено, [NUMBER] від 13.10.2020 року, оскільки таке дослідження проводилося у його відсутності, окрім цього, вказана вартість відновлювального ремонту є значно завищеною. Позивач в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві просила їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив, з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову. Представник Третьої особи - ПАТ "НАСК"ОРАНТА" у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи про причнни своєї неявки суд не повідомив. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що нею складено висновок про вартість матеріального збитку завданого автомобілю Renault Megane, д.н.з. [NUMBER] , підтвердила дійсність матеріального збитку в сумі 135 043,00 грн. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволення мотивуючи це наступним. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Судом встановлено, що постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.10.2020 року по справі №449/1034/20 винуватцем ДТП визнано [PERSON] , та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 340 грн.00 коп. в дохід держави. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п. 2.1. ст..2 ЗУ " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності" Згідно зі ст. 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (Закону) визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно звіту про оцінку матеріального збитку від 13 жовтня 2020 року, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю Рено, державний номерний знак [NUMBER] становить 135 043,00 грн. На підставі розрахунку страхового відшкодування, витягу з дослідження та ремонтної калькуляції ПАТ «НАСК«ОРАНТА» складений страховий акт №ОЦВ-20-09-35468/1 та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 81 248,38 грн. Згідно висновку про вартість матеріального збитку від 13.10.2020 р. вартість ремонту пошкодженого автомобіля Рено [NUMBER] складає 135 043 грн. Станом на день подання позовної заяви невідшкодованими залишилися 53 794, 62 грн. - різниця у вартості ремонту та страхових виплатах, оскільки при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених мною витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страховою відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211 св 18). В даному випадку позивач пред`явив вимогу до винної особи про відшкодування непогашеної частини повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Крім того, за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких обставин суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір та витрати на залучення експерта.

Outcome: approved