Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У лютому 2014 р. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між 18.10.2006 р. На обґрунтування позову зазначено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 18.10.2006 р. було укладено кредитний договір №DNH4KP90110570 на суму 5145,39 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням відповідачем строків та порядку сплати за користування кредитом та відсотків по ньому, виникла станом на 04.02.2014 р. кредитна заборгованість в загальному розмірі 40663,82 грн., з яких 4613,89 грн. - заборгованість за кредитом, 11409,16 грн. - заборгованість за процентами, 24640,77 грн. - заборгованість по пені. З вирахуванням суми заборгованості за вказаним кредитним договором, що була стягнута з боржника за судовим наказом від 26.12.2008 р.: 8738,16 грн., з яких: 4613,89 грн. - заборгованість за кредитом, 2541,00 грн. - заборгованість за процентами, 929,07 грн. -пені, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 404,20 грн. - штраф (процентна складова), сума заборгованості за яким на користь позивача у виконавчому провадженні не стягнута. Уточнивши позовні вимоги позивач остаточно просив стягнути з відповідача суму заборгованості, яка існує за вказаним кредитними договором станом на 04.02.2014 р. в сумі: 32579,86 грн., з яких: 8868,16 грн. - заборгованість по процентам, 23711,70 грн. - заборгованість з пені. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив слухати за його відсутності. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали. Посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги безпідставні, оскільки вже існує рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за вказаним кредитним договором, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, просили про застосування строку позовної давності судом до заявлених вимог про стягнення кредиту, вказуючи на те, що строк позовної давності за домовленістю між сторонами збільшений не був, оскільки належними доказами це не підтверджено. Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих суду доказів, відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд дійшов наступного. З матеріалів справи встановлено, що 18.10.2006 р. між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", який є правонаступником ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК," та відповідачем [PERSON] за заявою останньої був укладений кредитний договір №DNH4KP90110570, за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у розмірі 5145,39 грн. на строк 42 місяці на період користування ними по 16.04.2010 р. включно з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язувався здійснювати погашення заборгованості шляхом щомісячної оплати з 10 по 17 число кожного місяця по 186,22 грн. (для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, інших витрат згідно Умов про надання споживчого кредиту). Сторони домовились, що заява позичальника та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифи складають кредитно-заставний договір. З умовами укладеного договору, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам сторони ознайомлені, оригінал кредитного договору заявником отримано, що підтверджено її підписом на заяві. Відповідно розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором №DNH4KP90110570 від 18.10.2006 р. відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 04.02.2014 р. має кредитну заборгованість: прострочене тіло кредиту - 4613,89 грн., прострочені відсотки - 11409,16 грн., заборгованість з пені - 24640,77 грн. Станом на 04.02.2014 р. розраховано заборгованість з вирахуванням суми заборгованості, стягнутої наказом Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.12.2008 р., яка існувала станом на 03.12.2008 р. в сумі 8738,16 грн., в сумі: 32579,86 грн., з яких: 8868,16 грн. - заборгованість по процентам, 23711,70 грн. - заборгованість з пені. Згідно п.п. 5.1 - 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), затвердженим наказом №391 від 21.03.2006 р. „Про актуалізацію договірної бази за направленням „Розстрочка", за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2, 3.2.3, Банк має право нараховувати пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної кредитної заборгованості, при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів також і штраф в розмірі 250 грн. та 5% від суми позову. Терміни позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 5.1,- 5.3 здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне забовязання має бути виконаним. Відповідно положенням ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Ст..ст. 262, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків та він є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання, його невиконанні, або виконані з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, що передбачено ст.ст. 610, 611 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені ст.. 1050 ЦК України. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до вимог ст.. 1048 ЦК України. Згідно умов кредитно-заставного договору №DNH4KP90110570 від 18.10.2006 р. сторонами встановлено строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк не пізніше 16.04.2010 р. Відповідно вимогам ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Оскільки умовами договору №DNH4KP90110570 від 18.10.2006 р. встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто домовленості про збільшення строку позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів до 5 років, що підтверджено Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), затвердженими наказом №391 від 21.03.2006 р. „Про актуалізацію договірної бази за направленням „Розстрочка", та відповідач заявила суду про застовування строку позовної давності, то така заява підлягає задоволенню, а заборгованість має розраховуватись в межах 5 років, що передували зверненню до суду позивачем: з 25.02.2009 р. З системного аналізу положень ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України вбачається, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України ,кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (за укладеним сторонами Договором №DNH4KP90110570 від 18.10.2006 р. - 16.04.2010 р.) вправі був вимагати стягнення несплачених до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячних платежів в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 р. і є обов'язковою для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України. Судовий наказ Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.12.2008 р. про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 8738,16 грн., яка існувала станом на 03.12.2008 р., в примусовому порядку виконаний не був. Оскільки зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом, зокрема - належним виконанням (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України), наявність судового рішення (наказу) про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання зобов'язання, в тому числі - щодо сплати пені (ст.. 624 ЦК України) в межах строку позовної давності, строк якої обумовлений сторонами під час його укладення, розмір якої значно не перевищує суму заборгованості з невиконаних кредитних зобов'язань, в тому числі не сплачених відповідачем за вже існуючим рішенням суду та з врахуванням існуючої заборгованісті за процентами. З урахуванням заяви відповідача позовні вимоги підлягають задоволенню частково в період з 25.02.2009 р. по 04.02.2014 р. в сумі 32164,92 грн., з яких 8453,22 грн. - заборгованість за процентами, 23711,70 грн. - пеня. В силу ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень ст.79 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі пропорційно до задоволених вимог від суми уточнених позовних вимог.

Outcome: partial