Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

16 листопада 2012 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про поновлення її на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову позивачка вказала, що з 03 лютого 2003 року вона працювала на посаді завідуючої будинку культури Небізької сільської ради. Також вона працювала на 0,25 ставки техпрацівника будинку культури Небізької сільської ради. 01 серпня 2012 року Небізьким сільським головою було видане та надане їй для ознайомлення розпорядження «Про можливе скорочення працівників», в якому йшлося про можливе скороченням чисельності штатних одиниць, а саме: завідуючої будинку культури с. Небіж та бібліотекаря с. Небіж. 23 жовтня 2012 року [PERSON] дізналася що 01 жовтня 2012 року вона є звільненою з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. Вважала звільнення незаконним, з тих підстав, що скорочення чисельності штату працівників установи насправді не мало місця, а також вказала, що вона має переважне право залишитись на роботі. На підставі викладеного, просила поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. 21 грудня 2012 року рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області відмовлено в задоволенні позову [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 лютого 2013 року рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2012 року залишено без змін. 14 травня 2013 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2012 року за нововиявленими обставинами, вказавши, що 31 січня 2013 року Небізьким сільським головою прийняте розпорядження №4-02-06 «Про звільнення техпрацівника будинку культури с.Небіж [PERSON]», крім цього вказала, що, до штатного розпису будинку культури, під час розгляду в районному суді її позовної заяви про поновлення на роботі, була введена повна ставка художнього керівника та прийнята на дану посаду стороння особа, що суперечить розпорядженню голови сільської ради про можливе скорочення чисельності працівників штату установи. 11 червня 2013 року та 06 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду із додатковими заявами про перегляд рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2012 року за нововиявленими обставинами, вказавши, що постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року, рішення Небізької сільської ради від 16 листопада 2012 року №41-14/2012 «Про затвердження розпоряджень сільського голови» визнано нечинним. Даний факт вважала нововиявленою обставиною, оскільки основним аргументом у відмові в задоволенні її позову суд зазначав те, що розпорядження сільського голови про скорочення штатної одиниці завідуючої будинком культури та рішення сільської ради про затвердження розпорядження ніким не оскаржувалися та не скасовувалися. Вказала також, що тільки сільська рада приймає рішення про скорочення загальної чисельності штату установ, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, тому відповідно є підстави визнати незаконним внесення змін до штатного розпису, проведеного одноособово сільським головою з перевищенням повноважень та поновити її на роботі, так як на день звільнення її посада не була скорочена. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та визнати ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 лютого 2013 року такою, що втратила законну силу, і ухвалити нове рішення по суті, задовольнивши її позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала з підстав викладених в заяві, просила її задовольнити, поновивши її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про скасування рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що скасування рішення Небізької сільської ради від 16 листопада 2012 року №41-14/2012 «Про затвердження розпоряджень сільського голови» не впливає на законність звільнення з займаної посади. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про скасування рішення Вол.-Волинського суду Житомирської області від 21 грудня 2012 року та задоволення позову [PERSON] виходячи з наступного: Відповідно до п.1 частини другої ст.361 ЦК України підставами для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 своєї постанови від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» судам роз'яснив, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1,2 частини другої статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. З досліджених матеріалів справи, вбачається, що відповідно до розпорядження сільського голови Небізької сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 25 вересня 2012 року №13-02-05 було скорочено штатну одиницю - завідуючу будинком культури с.Небіж з 01 жовтня 2012 року, а від 01 жовтня 2012 року №41-02-06 звільнено [PERSON] з посади завідуючої будинку культури на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.7,8). Вказане розпорядження голови сільської ради було затверджено рішенням Небізької сільської ради від 16 листопада 2012 року №41-14/2012 «Про затвердження розпоряджень сільського голови» (а.с.29). З 31 січня 2013 року [PERSON] звільнено з посади техпрацівника будинку культури с.Небіж на підставі п.3 ст.43-1 КЗпП України, відповідно до розпорядження Небізького сільського голови №4-02-06 від 31 січня 2013 року "Про звільнення техпрацівника будинку культури с.Небіж [PERSON]" (а.с. 121). З матеріалів справи також вбачається, що до штатного розпису будинку культури Небізької сільської ради станом на 01 січня 2013 року введена нова посада, а саме: посада художнього керівника (а.с.95). Проаналізувавши викладене, під час розгляду справи в районному суді позовної заяви [PERSON] про поновлення на роботі, відповідач своїм розпорядженням ввів повну ставку художнього керівника, що суперечить розпорядженню голови сільської ради про можливе скорочення чисельності працівників штату установи. Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року рішення Небізької сільської ради від 16 листопада 2012 року №41-14/2012 «Про затвердження розпоряджень сільського голови» визнано нечинним (а.с.197-199) з тих підстав, що сесія сільської ради, рішенням якої було затверджено розпорядження сільського голови про скорочення штату працівників закладу культури, не була повноважною, оскільки в її роботі приймало участь 7 депутатів, а для того, щоб сесія була повноважною у пленарному засіданні повинно було брати участь не менше 8 депутатів із 14 обраних, що також передбачено ст.ст. 12,46,59 Закону України "Про місцеве самоврядування". Постанова Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року оскаржувалась, однак ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 залишена без змін. А тому, розпорядження сільського голови про скорочення чисельності штату працівників установи культури є незаконним. Обставини щодо неповноважності сесії сільської ради та нелегітимного рішення цієї ради від 16 листопада 2012 року існували на час розгляду справи (21 грудня 2012 року та 26 лютого 2013 року), але не могли бути відомі заявниці на час розгляду справи, оскільки такі факти були констатовані судами пізніше (а.с. 136,197, 198). Таким чином, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є обгрунтованою та може бути задоволена. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до переконання, що скорочення чисельності штату працівників установи не мало місця, а тому звільнення [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України є незаконним. Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законої підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Однак, в зв"язку із тим, що фінансування сільських та селищних закладів культури з 01 січня 2015 року здійснюється за рахунок районного державного бюджету у відповідності до Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року, суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за період з 01 жовтня 2012 року по 01 січня 2015 року. Згідно довідки Небізької сільської ради (том. 2 а.с. 24) заробітна плата [PERSON] за серпень 2012 року становить - 1054,85грн., за вересень 2012 року - 1068,35грн. Серпень 2012 року складає 22 робочих дні, вересень 2012 року - 20 робочих дні, разом - 42 робочих дні. Середньоденна заробітна плата становить (2123,20 грн. : на 42 робочих дні) - 50,55 грн. Час затримки розрахунку становить з 02 жовтня 2012 року по 01 січня 2015 року - 550 робочих дні. (Розрахунок робочих днів у 2012, 2013, 2014 роках проведений у відповідності до положення ст.73 КЗпП України та відповідних листів Мінпраці та соціальної політики, якими врегульовано норму робочого часу на відповідний рік). Середньомісячна зарплата за час затримки розрахунку до стягнення складає ( 550 дні Х на 50,55 грн.) 27802,5 грн.; Розрахунки зроблені позивачкою суд не бере до уваги, оскільки вони містять помилки (а.с.38,39, ) З цих підстав, суд стягує з відповідача на користь позивачки 27802,5 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В зв"язку із задоволенням позову, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави. Визначаючи розмір судових витрат, суд враховує ціну позову, який вираховує з суми компенсації за вимушений прогул та ставки судового збору за вимогу немайнового характеру (278,02 грн.+243,60 грн. =521,62грн.) В зв"язку із викладеним,

Outcome: approved