Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Директор ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРЕМІУМ АКТИВ» Сіденко А.П. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 3330002126-117868 від 05-02-2019 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 115487,80 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 8500,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 5243,65 грн., заборгованості по процентам за прострочку - 93244,15 грн., заборгованість по штрафу - 8500,00 грн., а також судові витрати: витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.02.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 3330002126-117868 про надання позики, на підставі якого на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 8500,00 грн. зі строком повернення коштів не пізніше 07.03.2019 року включно та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,99% за кожен день користування. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації [PERSON] на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Платіжним повідомленням підтверджується, що ТОВ "ФК Є ГРОШІ" було перераховано на картковий рахунок Відповідача позику у розмірі 8500,00 гривень. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 13.11.2019 року її заборгованість склала 115487,80 грн. 03 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0306/1, за яким позикодавцем було відступлено позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором. Звернувся до суду і прохає стягнути з відповідача суму заборгованості. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч. 5 ст. 278 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Однак відповідач відзив не надала. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 лютого 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 3330002126-117868 про надання позики, на підставі якого на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 8500,00 грн. зі строком повернення коштів до 07.03.2019 року та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,99% за кожен день користування. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації [PERSON] на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. (а. с. 13-16). Платіжним дорученням № 36168 від 05.02.2019 року підтверджується, що ТОВ "ФК Є ГРОШІ" було перераховано на картковий рахунок [PERSON] позику у розмірі 8500,00 гривень. (а. с. 22). 03 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0306/1, за яким позикодавцем було відступлено позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором № 3330002126/117868 від 05.02.2019 року. (а. с. 9-11). Станом на 13.11.2019 року прострочена заборгованість [PERSON] перед ТОВ "ФК "Преміум актив" за кредитним договором № 3330002126-117868 від 05.02.2019 року становить 115487,80 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 8500,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 5243,65 грн., заборгованості по процентам за прострочку - 93244,15 грн., заборгованість по штрафу - 8500,00 грн. (а. с. 18-21). Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та дозволу. Після отримання Свідоцтва та додатка до нього, фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до Свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії. ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» із свідоцтвом від 24.05.2018 р., виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» є фінансовою установою.(а. с. 46) У відповідності до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 03.07.2018 року № 1127, ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» видано ліцензію на провадження господарської діяльності , а саме з надання послуг факторингу.(а. с. 47) За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. Частина 5 статті 5 вказаного Закону зазначає, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та вказаного Закону. ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч. 2 ст. 1083 ЦК України, якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Крім того, згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не проводила погашення заборгованості ні ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші», ні ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив». Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачувала заборгованість за договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останньої утворилася заборгованість в розмірі 115487,80 грн., суд приходить до висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 115487,80 грн. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що відповідачем було активовану видану йому картку та останній активно користувалася виданою йому карткою, отримував кредитні кошти та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви та випискою з особового рахунку відповідача, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем договором, що підтверджується розрахунком наданої суду заборгованості за договором, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та не вносив грошові кошти на поранення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, а сама 2102,00 грн., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог. На основі ст. 526, 527, 530, 549, 1046-1056 ЦК України,

Outcome: approved