Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

27.03.15 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь ТзОВ "Привокзальний» ринок заборгованість в розмірі 8911,20 грн. за надане в користування торгове місце згідно Угоди № В-12, подвійну облікову ставку НБУ у розмірі 1170,56 грн., втрати від інфляції в розмірі -1232,91 грн. та 3 % річних в розмірі - 126,00 грн. нарахованих внаслідок порушення взятих на себе зобовязань. Крім цього просив суд зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні ТзОВ "Привокзальний" ринок торговим місцем № В-12 - площею 2 м. кв., розірвати Угоду № В-12 "Про надання в користування торгових місць" від 01 лютого 2013 року (разом з усіма укладеними додатками) та зобов'язати відповідача звільнити торгове місце № В -12 - площею 2 м. кв., а також стягнути з відповідача судові витрати. Позов мотивує тим, що 01.02.2013р. між ТзОВ "Привокзальний" ринок та гр. [PERSON] було укладеного Угоду - № В-12 "Про надання в користування торгових місць". Відповідно до п. 1 вказаної Угоди ТзОВ "Привокзальний" ринок надало відповідачу в тимчасове платне користування торгову площу в Критій частині Привокзального ринку (місце №В-12 площею 2,0 м. кв.), що розташований у м. Львові по вул. А. Горської, 2. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови вищевказаної Угоди, тому змушене звернутись до суду та просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги з підстав, наведених у заяві. В подальшому в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просив суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представник відповідача в останнє судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмові заперечення, у яких проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Привокзальний" ринок та гр. [PERSON] було укладеного Угоду № В -12 про надання в користування торгових місць /а.с. 8/. Відповідно до п. 1 вищевказаної Угоди позивач надав, а відповідач [PERSON] прийняв в користування торгову площу, а саме торгове місце № В-12 площею 2,0 м.кв в критій частині Привокзального ринку, що розташований у м. Львові по вул. А. Горської, 2. Спірне торгове місце перебуває у користуванні та володінні ТзОВ "Привокзальний ринок" на підставі Договору № 06 Оренди цілісного майнового комплексу від 30 березня 2001 року укладеного між Управлінням ресурсів Львівської міської ради (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Привокзальний" ринок (Орендар) /а.с. 16-18/. Згідно даного Договору, предметом оренди є цілісний майновий комплекс ринок "Привокзальний", розташований за адресою: м. Львів, вул. Горської, 2. Відповідно до п. 11.6 вищезгаданого Договору № 06 у разі відсутності заяви Однієї із сторін про припинення або зміну Договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. У відповідності до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. З огляду на викладене, суд вважає, що Договір № 06 від 30.03.2001 року є чинним і його дію продовжено на тих самих умовах і на той самий строк. Даний факт також підтверджується листом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради № 2302-2537 від 22 серпня 2014 року /а.с. 14/. Крім цього, рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/2973/14 від 28 жовтня 2014 року в задоволенні позову Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ТзОВ "Привокзальний" ринок про розірвання Договору Оренди нерухомого майна відмовлено. Вказане рішення господарського суду було залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 грудня 2014 року, а відтак набрало законної сили, що є прямим додатковим доказом фактичної чинності орендних правовідносин між позивачем - орендарем та Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради - орендодавцем за Договором Оренди. Відповідно до п. 19 Угоди № В-12 від 01.02.2013р., термін дії Угоди встановлюється з дати укладення по 31.12.2013 р. Згідно п. 20 даної Угоди, по закінченню терміну її дії і при відсутності заперечень у жодної зі Сторін дана Угода може бути продовжена. Частиною третьою статті 205 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. А відтак, оскільки жодна із сторін Угоди № В-12 не висловлювала заперечень про припинення терміну дії угоди, то така угода, на думку суду є чинною і її дію продовжено на тих самих умовах і на той самий строк. Згідно п. 2.1. Угоди № В-12, відповідач [PERSON] зобов'язався відшкодувати позивачу витрати на утримання торгової площі із розрахунку 125,04 грн. за 1 м.кв., а загальна сума платежу по угоді становила 250,00 грн. щомісячно (п. 3 Угоди № В-12). Відповідно до п. 4 Угоди № В-12, сплату платежів відповідач повинен був проводити внесенням готівки в касу позивача або в безготівковому порядку щомісячно в термін до 5 числа. У відповідності до підписаного 01 травня 2014 року додатку до Угоди № В-12 розмір витрат по утриманню торгової площі склав 382,32 грн. за 1 м. кв. торгової площі, а загальний щомісячний платіж становить 764,64 грн. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], в порушення своїх зобовязань, передбачених Угодою №В-12 від 01.02.2013р., додатком до Угоди №В-12 від 01.05.2014р., починаючи з березня 2014 року не сплачує щомісячних платежів по відшкодуванню витрат на утримання торгової площі та допустив заборгованість, яка становить 8 911,20 грн. В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведені норми закону, беручи до уваги, представлений суду розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 8911,20 грн. за надане в користування торгове місце згідно Угоди № В-12, подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1170,56 грн., втрат від інфляції в розмірі - 1232,91 грн. та 3 % річних в розмірі - 126,00 грн. нарахованих внаслідок порушення взятих на себе зобовязань, підлягають до задоволення. Крім цього статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зважаючи на вищенаведені норми закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні ТзОВ "Привокзальний" ринок торговим місцем № В-12 - площею 2 м. кв., розірвання Угоду № В-12 "Про надання в користування торгових місць" від 01.02.2013 року (разом з усіма укладеними додатками) та зобов'язання відповідача звільнити спірне торгове місце також підлягають до задоволення, оскільки відповідач належним чином не виконує свої договірні зобовязання передбачені Угодою №В-12 від 01.02.2013р., а також додатком до Угоди №В-12 від 01.05.2014р. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає також розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

Outcome: approved