Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

23.11.2017 року позивач ПАТ "[PERSON] Аваль" звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], просив ухвалити рішення про солідарне стягнення із відповідачів на його користь заборгованості по кредитному договору №010/110/621 від 11.09.2007 року (далі Кредитний договір) в сумі 500323,30 грн., із них: - заборгованості по відсотках за період з 26.06.2015 р. по 27.10.2017 р. в сумі 231 686,39 грн. - пені за порушення графіку погашення кредиту за період з 27.10.2016 р. по 27.10.2017 р. в сумі 137 939,13 грн. - пені за порушення строків сплати відсотків за період з 27.10.2016 р. по 27.10.2017 р. в сумі 130 697,78 грн. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 11.09.2007 року між ним та ФОП [PERSON] був укладений кредитний договір №010/110/621 згідно якого, останньому надані кредитні кошти в розмірі 1 000 000,00 грн. на строк до 10.09.2017 року зі сплатою 12% річних за користуванням кредитними коштами в період з 11.09.2007 року до 11.03.2008 року та 14,5% річних в період з 12.03.2008 року до дати закінчення договору. 27.08.2010р. між ВАТ "[PERSON] Аваль" та фізичною особою - підприємцем [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору, якою серед іншого, доповнено Кредитний договір п. 10.5. яким встановлено право Банку підвищувати процентну ставку в разі порушення [PERSON] своїх зобовязань, встановлених п. 6.6. Кредитного договору (обовязок [PERSON] проводити щомісячно 60% безготівкових розрахунків через рахунки Банку), на 2 % річних. 01.09.2011 року кредитор та позичальник уклали додаток №1 до кредитного договору №010/110/621 про зміну умов погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором №010/110/621 були укладені договори поруки (далі разом Договори поруки): №010/110/621/1 від 11.09.2007 р. з [PERSON], до якого вносились зміни додатковими угодами №1 від 23.07.2008 р., №2 від 27.08.2010 р. та №2 від 01.09.2011 р.; №010/110/621/2 від 11.09.2007 р. з [PERSON], до якого вносились зміни додатковими угодами №1 від 23.07.2008 р., №2 від 27.08.2010 р. та №2 від 01.09.2011р. За умовами договорів поруки поручителі прийняли на себе зобов'язання y випадку невиконання позичальником боргових зобовязання перед банком за кредитним договором, нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Взятих на себе за кредитним договором №010/110/621 від 11.09.2007 року зобовязань ФОП [PERSON] не виконує належним чином. У звязку з тим , що кредитний договір діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязанв в повному обсязі (п. 9.1 договору), які на даний час залишаються не виконаними відповідно до п. 3,5 кредитного договору на залишок заборгованості за кредитом позичальнику банку продовжують нараховуватися відсотки. За період з 26.06.2015 р. по 27.10.2017 р. по нарахованих відсотках складає 231 686,39 грн. Також позичальнику відповідно до п. 10.2 кредитного договору нарахована пеня за період з 27.10.2016 р. по27.10.2017 р. за порушення строків сплати відсотків в сумі 130 697,78 грн. та за порушення графіку погашення кредиту в сумі 137 939,13 грн. Станом на дату подання позову заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні вимог до поручителів внаслідок припинення договорів поруки та застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені за порушення графіку погашення кредиту. В обґрунтування зазначав, що 14 січня 2013 року [PERSON] отримано вимогу ПAT "[PERSON] Аваль" про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі від 14 січня 2013 року на протязі 30 календарних днів з моменту одержання даного повідомлення, в тому числі заборгованість за кредитом, відсотками та штрафними санкціями. Таким чином, надіславши боржнику вказану вимогу, банк змінив граничний строк виконання зобовязання, визначивши останнім днем цього строку 14.02.2013 року. У звязку з чим вважає, що порука [PERSON] та [PERSON] Модестівниза вищезазначеними договорами поруки є припиненою в порядку ч.4 ст. 559 ЦК України. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] підтримав зазначену позицію. Просив у задоволенні позову відмовити. Додатково зазначив, що у разі задоволення позовних вимог, просить зменшити розмір пені, так як його довіритель виконує зобовязання перед банком усіма можливими способами, а саме з червня 2014 року по даний час примусове стягнення заборгованості з [PERSON] відбувається лише з заробітної плати [PERSON] [PERSON], яке перебуває в іпотеці та під арештом у в примусовому порядку не реалізовано, інше майно яке можливо було б відчужити самостійно у [PERSON] відсутнє. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про зменшення пені. Вказує, що у [PERSON] та Поручителів майна, на яке можна першочергово звернути стягнення немає; державна виконавча служба, починаючи з червня 2014 року мала можливість реалізувати нерухоме майно, яке було передане в іпотеку Банку згідно договору іпотеки від 12.09.2007 р., а відтак боржник не може розпоряджатися майном самостійно та не має можливості сплатити заборгованість. Також вказує, що знаходиться у дуже скрутному матеріальному становищі, оскільки отримує пенсію за віком у розмірі 1373,00 грн. Просить у випадку задоволення позовних вимог, зменшити розмір пені з 268636,91 грн. до 5000,00 грн. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 11.09.2007 року між позивачем ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та ФОП [PERSON] був укладений кредитний договір №№010/110/621, відповідно до умов якого, ПАТ «[PERSON] Аваль» надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 1000000,00грн., на строк 10 років з 11.09.2011 р. по 10.09.2017 р. із сплатою 12% річних за користуванням кредитними коштами в період з 11.09.2007 року до 11.03.2008 року та - 14,5% річних в період з 12.03.2008 року до дати закінчення договору. 11.09.2007 року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором були укладені договори поруки: №010/110/621/1 з [PERSON], до якого вносились зміни додатковими угодами №1 від 23.07.2008 р., №2 від 27.08.2010 р. та №2 від 01.09.2011 р.; -№010/110/621/2 з [PERSON], до якого вносились зміни додатковими угодами №1 від 23.07.2008 р., №2 від 27.08.2010 р. та №2 від 01.09.2011 р. За умовами договорів поруки поручителі прийняли на себе зобов'язання y випадку невиконання позичальником боргових зобовязання перед банком за кредитним договором, нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Листом №64/110 від 11.07.2008 р. ПАТ «[PERSON] Аваль» повідомив [PERSON] про збільшення відсоткової ставки. Вказаний лист вручено [PERSON] особисто. Згідно заяви [PERSON] від 23.07.2008 р. він надав свою згоду на підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №010/110/631 від 11.09.2017 р. з 14,5 до 17,0 відсотків. З 01.08.2008 р. позичальник сплачував банку відсотки за користування кредитним коштами у розмірі 17% річних. Також, 01.09.2011 р. сторонами підписано додаткову угоду №1 до кредитного договору №010/1 10/621, згідно якої абзац другий пункту 1.1. статі 1 викладений в новий редакції: "[PERSON] зобов'язується повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в строки передбачені графіком погашення кредитної заборгованості (Додаток №1 до договору) та сплатити комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором". У Додатку №1 до додаткової угоди №1 від 01.09.2011 р., підписаної сторонами, процентна ставка за користування кредитними коштами передбачена у розмірі 17% річних. Згідно приписів статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися сторонами належним чином у встановлені строки. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав і надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 1 000 000 грн. Згідно п. 1.1 та п. 3.6 кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення позичкової заборгованості у строки та в сумі, визначені графіком погашення, встановленим у додатку №1 до кредитного договору. Відсотки повинні погашатись щомісячно в нарахованому банком розмірі не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. З 2012 року позичальник припинив виконувати свої зобовязання за кредитним договором, не здійснює погашення кредиту і сплату відсотків. 14.01.2013 року позичальнику було вручено вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань, якою було зобовязано у 30 денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. В ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочки (п. 10.2 кредитного договору). У звязку з невиконанням позичальником ФОП [PERSON] графіку погашення кредиту, банк у 2013 році звернувся до Баранівського районного суду з позовом до позичальника та фінансових вручителів про стягнення заборгованості по кредитному договору. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 08.01.2014 р. по справі №273/773/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 20.03.2014 р., позовні вимоги Банку були задоволені, стягнуто з ФОП [PERSON] та в солідарному порядку з поручителів [PERSON] та [PERSON], як фізичної особи, 681 222,12 грн. заборгованості за кредитним договором №010/110/621 від 11.09.2007 p., яка складається з: 604 107, 71 грн. заборгованість по тілу кредиту в повному розмірі залишку боргу, 69 115,10 грн. заборгованість за відсотками за період з 30.07.2012 p. по 26.02.2013 p., 4 670,82 грн. пеня за порушення графіку погашення кредиту, 3328, 49 грн. пеня за порушення строків сплати відсотків. 11.04.2014 p. Баранівським районним судом Житомирської області були видані на користь Банку виконавчі листи відповідно до кількості відповідачів, які були звернуті до примусового виконання в установленому законом порядку. З часу постановлення судом рішення по 25.06.2015 р. погашення кредитного боргу було здійснено відділом ДВС Баранівського районного управління юстиції в сумі 2 424,89 грн., які були спрямовані на погашення боргу за позикою, внаслідок чого заборгованість по тілу кредиту станом на 25.06.2015 р. зменшилась до 601 682,82 грн. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 постанови №5 віл 30.03.2012 p. «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин розяснив, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до ст.599 ЦК України, за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязаним є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 609 ЦК України, які не передбачають такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобовязання й відкриття виконавчого провадження за цими рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. У звязку з тим, що кредитний договір діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань в повному обсязі, (п. 9.1 договору), які по даний час залишаються не виконаними, відповідно до п. 3.5 кредитного договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України на залишок заборгованості за кредитом позичальнику Банком продовжують нараховуватись відсотки. За період з 27.02.2013 p. по 25.06.2015 p. заборгованість по нарахованих відсотках склала 238 807,99 грн. В пункті 10.2 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У звязку з цим, позичальнику згідно пункту 10.2 кредитного договору була нарахована пеня у розмірі 7 987,52 грн. за порушення строків сплати відсотків за період з 01.01.2015 р. по 25.06.2015 р. Відповідно до ст. 543 ЦК України при солідарному обовязку боржників кредитор вправі вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі Користуючись таким правом, [PERSON] 26.06.2015 р. звернувся до Баранівського районного суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Баранівського районною суду від 31.07.2015 р. по справі №273/1066/15-ц позовні вимоги Банку були задоволені повністю, стягнуто з ФОП [PERSON] та в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON], як фізичної особи, заборгованість за кредитним договором №010/110/621 від 11.09.2007 p. в розмірі 246 795,51 грн., яка складається з: 238 807,99 грн. заборгованості по відсотках за період з 27.02.2013 р. по 25.06.2015 p.; 7 987,52 грн. пені за порушення строків сплати відсотків за період з 01.01.2015 р. по 25.06.2015 р. Вказане рішення звернуто до виконання у примусовому порядку. За період з 08.01.2014 року по 27.10.2017 року погашення кредитного боргу було проведено ВДВС у розмірі 62 444,13 грн. Вказані кошти були зараховані на погашення боргу за позикою, внаслідок чого заборгованість по тілу кредиту станом на 27.10.2017 року зменшилась до 541 663,58 грн. За період 26.06.2015 р. по 27.10.2017 р. у позичальнику нарахована заборгованість за кредитним договором №010/110/621 від 11.09.2007 р. в сумі 500323,30 грн., із них: заборгованості по відсотках за період з 26.06.2015 р. по 27.10.2017 р. в сумі 231 686,39 грн. пені за порушення графіку погашення кредиту за період з 27.10.2016 р. по27.10.2017 р. в сумі 137 939,13 грн., пені за порушення строків сплати відсотків за період з 27.10.2016 р. по27.10.2017 р. в сумі 130 697,78 грн. Відповідно до п.7.2., п.7.3. Кредитного договору ПAT "[PERSON] Аваль" має право у разі виникнення простроченої заборгованості достроково вимагати від [PERSON] погашення заборгованості за кредитом, відсотками та штрафними санкціями. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1049,1054 ЦК України боржник зобовязаний повернути кредитору кредит (грошові кошти у той самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Однак, належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідно до ст. 553 ЦК Україниза договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором утому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Кредитний договір, відповідно дост.1054 ЦК України, являє собою правочин, укладений між двома або більше особами, відповідно до умов якого банк або інша фінансова особа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідност. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 559 ЦК України визначено порядок припинення договору поруки, а саме: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 14.01.2013 року Банком було вручено вимогу про дострокове погашення заборгованості протягом місячного терміну, а саме до 14.02.2013 року. Отже, Банк в порядку ч.2 ст. 1050 України, змінив строк виконання основного зобовязання. Як вбачається з рішення Баранівського районного суду від 08.01.2014 р. по справі №273/773/13-ц ПAT "[PERSON] Аваль" з позовом до [PERSON] та [PERSON] як поручителів та [PERSON] як боржника звернувся 30.04.2013р. Також, ПAT "[PERSON] Аваль" 06.07.2015 року звертався з позовом до [PERSON] та [PERSON] як поручителів та [PERSON] як боржника про стягнення заборгованості за інший період, про шо 31.07.2015 р. постановлено заочне рішення Баранівського районного суду від по справі №273/1066/15-ц. Згідно п. 4.1. Договору поруки збільшено строк передбачений п.4 ст. 559 Цивільного Кодексу України та встановлено, що порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договорами поруки не припинилось. Щодо припинення між сторонами правовідносин внаслідок зміни строку виконання основного зобовязання, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 9.1, п.1.1. Кредитного договору, договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного погашення [PERSON] заборгованості за цим Договором (позичкової заборгованості, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів та пені, відшкодування витрат та збитків Кредитора). Кінцевий строк повернення ліміту кредитування 10.09.2017 р. 14.01.2013 року позичальнику було вручено вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань(п.7.2., п.7.3.Кредитного договору), якою було зобовязано у 30 денний термін достроково повернути всю суму заборгованості, у звязку з чим Банком змінено строк виконання основного зобовязання. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.601 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 08.01.2014 р. по справі №273/773/13-ц та заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 31.07.2015 р. по справі №273/1066/15-ц було стягнуто заборгованість за кредитним договором №010/110/621 від 11.09.2007 р. На виконання вказаних рішень були видані виконавчі листи, які перебувають на примусовому виконанні в Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яке на даний час не виконано. Вказаними рішеннями Баранівського районного суду Кредитний договір не розірвано. У відповідності до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитними коштами, належних кредитору відповідно до ст.1048 ЦК України і штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Враховуючи, що вказаними рішеннями Баранівського районного суду не припинено між сторонами правовідносини та на момент звернення до суду заборгованість не погашена, позовні вимоги заявлені обґрунтовано згідно норм чинного законодавства. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення пені за порушення графіку погашення кредиту, суд зазначає наступне. За порушення строків повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом, передбачених положеннями Кредитного договору, позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 10.2 Кредитного договору). Вимоги ПAT "[PERSON] Аваль" про стягнення пені за порушення графіку погашення кредиту в сумі 137 939,13 грн. нараховані за період з 27.10.2016 р. по27.10.2017 р. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч.1. ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, тому позивач має право на стягнення пені з відповідача за порушення зобов'язання в межах строку в один рік. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачами подані до суду відповідні клопотання про зменшення пені, які ґрунтуються на скрутному фінансовому становищі відповідачки (пенсія за віком 1373,00 грн.), невиконанні державною виконавчою службою з червня 2014 року рішень судів Баранівського районного суду від 08.01.2014 р. по справі №273/773/13-ц та від 31.07.2015 р. по справі №273/1066/15-ц шляхом реалізації предмету іпотек, відсутністю іншого майна, яке можливо було б відчужити самостійно. Враховуючи становище відповідачки, те що вона являється пенсіонеркою, а також те, що з червня 2014 року державною виконавчою службою не виконуються зазначені рішення судів шляхом реалізації предмету іпотеки, що є наслідком невиконання зобовязань за кредитним договором та відповідно нарахування пені, суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, розумності та справедливості, вважає за можливе на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені нарахованої за порушення графіку погашення кредиту з 137 939,13 грн. до 13793,91 грн. та за порушення строків сплати відсотків з 130 697,78 грн. до 13069,77 грн., тобто заборгованість по пені складає 26863,68 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «[PERSON] Аваль" до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що за подання позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 7504 грн. 85 коп., суд приходить до висновку, що понесені позивачем процесуальні витрати підлягають відшкодуванню відповідачами пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial