Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" про визнання недійсним договорів банківського вкладу (депозиту) з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника в рамках договору щодо банківського обслуговування та повернення грошових коштів. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач зазначив, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], що є співвідповідачем по справі, останній без її згоди уклав низку депозитних договорів з видачею купонних сертифікатів на загальну суму 2100000 доларів США. 30.03.2014 року позивачу стало відомо про укладення таких договорів та крім того їй стало відомо, що 13.03.2014 року [PERSON], не порадившись з позивачем, написав до банку заяви про дострокове погашення купонних ощадних (депозитних) сертифікатів за всіма договорами, проте за чинним законодавством грошові кошти [PERSON] мав право отримати депозит лише в гривні через п'ять банківських дня з дня подання заяви за курсом на день повернення вкладу. Через коливання курсу родина втратила близько 139000 доларів США. З огляду на те, що валютні цінності, внесені другим відповідачем як депозитний вклад в сумі 2100000 доларів США за спірними договорами банківського вкладу (депозиту) є спільною сумісною власністю подружжя, під час укладення договорів відповідачем [PERSON] не отримана згода супруга, тобто не було додержано вимог ч.2 ст. 369 Цивільного кодексу України , ст. 63, 65 Сімейного кодексу України, тому відповідно, ці договори мають бути визнані судом недійсними на підставі ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач просила застосувати суд правові наслідки недійсності правочину, відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України і зобов'язати ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" повернути [PERSON] 2100000 доларів США. Співвідповідач по справі [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" про визнання недійсним договорів банківського вкладу (депозиту) з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника в рамках договору щодо банківського обслуговування та повернення грошових коштів, зазначивши, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON], його дружина без його згоди уклала низку депозитних договорів з видачею купонних сертифікатів на загальну суму 1025000 доларів США. В березні 2014 року [PERSON], не порадившись з чоловіком, написала до банку заяви про дострокове погашення купонних ощадних (депозитних) сертифікатів за всіма договорами, проте за чинним законодавством грошові кошти [PERSON] мала право отримати депозит лише в гривні за курсом на день повернення вкладів. Через коливання курсу родина втратила близько 70 тисяч доларів США. З огляду на те, що валютні цінності, внесені [PERSON] як депозитний вклад в сумі 1025000 доларів США за спірними договорами банківського вкладу (депозиту) є спільною сумісною власністю подружжя, під час укладення договорів відповідачами не було додержано вимог ч.2 ст. 369 Цивільного кодексу України, ст. 63, 65 Сімейного кодексу України, та, відповідно, ці договори мають бути визнані судом недійсними на підставі ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України. Про укладення таких договорів співвідповідач [PERSON] дізнався 30.03.2013 року. Також [PERSON] просить застосувати правові наслідки недійсності правочину, згідно із ст. 216 Цивільного кодексу України. У судове засідання позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином (т.2 а.с.33-34). Представники відповідача ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заперечували проти первісного та зустрічного позовів, подавши письмові заперечення та пояснення, вказавши, що оскільки укладання договорів банківського вкладу (депозиту) не є по своїй природі розпорядженням майном, згоди іншого подружжя при укладенні цих договорів відповідно до ч.2 ст. 65 Сімейного Кодексу України не вимагається. Вислухавши пояснення представників відповідача ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» , дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов та зустріний позов не підлягають задоволенню. На підставі свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 27.11.2007 року (а.с. 9) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27.11.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 30 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» були укладені договори банківського вкладу (депозиту) з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; № [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]- [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER] на загальну суму 2 100 000,00 доларів США. В свою чергу [PERSON] 30 грудня 2013 року уклала з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» договори банківського вкладу (депозиту) з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER] на загальну суму 1 025 000,00 доларів США. Частинами 1, 2 статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунок, на який внесений вклад, застосовується положення про договір банківського рахунку (Глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Отже, після укладення [PERSON] та [PERSON] депозитних договорів з банком, у сторін за вказаними договорами виникли права та обов'язки відповідно до положень глави 72 ЦК України та умов договорів. Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності,здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласника на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально. Статтею 65 СК України передбачено розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, ч. З вказаної статті визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, з аналізу вказаних правових норм вбачається, що згода другого з подружжя необхідна лише при реалізації права одного з подружжя виключно на розпорядження майном, а внесення грошових коштів на депозит за договором банківського вкладу жодним чином не обмежує право вкладника на безперешкодне розпорядження цими коштами, а тому за своєю суттю не є розпорядженням ними. З огляду на викладене, чинним законодавством України не встановлено необхідності отримання згоди іншого подружжя на укладення депозитного договору, зняття коштів з депозитного рахунка чи здійснення інших операцій з депозитом, як і не вимагається згоди іншого з подружжя на укладення кредитного договору та виконання зобов'язань за ним, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] у зв'язку з порушенням положень ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. З ст. 65 СК України.

Outcome: dismissed