Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що вона з 20 лютого 1965 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], і проживала з ним однією сім`єю за адресою: [ADDRESS]. Її чоловік працював на шахті а потім досяг пенсійного віку і отримував пенсію та страхові виплати. [INFO] [PERSON] помер внаслідок профзахворювання. В зв`язку з цим вона стратила джерело свого існування. На момент смерті її чоловік отримував пенсію в розмірі 3243 грн. 13 коп., а розмір її пенсії складав 1088 грн. 27 коп. Крім того її чоловік отримував щомісячно страхові виплати. Таким чином на момент смерті чоловіка вона була непрацездатною і знаходилась на утриманні свого чоловіка. Просила встановити факт її перебування на утриманні у чоловіка - [PERSON], померлого [INFO]. Зобов`язати відповідача призначити їй щомісячну страхову виплату і одноразову допомогу, як утриманцю. Позивач у зал судового засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву у якій підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, та просила суд розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача у залі судового засідання проти задоволення заявлених вимог заперечувала, надала до суду письмові заперечення, в яких вказала, що ознайомившись з позовною заявою [PERSON] про встановлення факту перебування на утриманні її чоловіка [PERSON], відділення ВД Фонду в м. Ровеньки Луганської області позовні вимоги не визнає та вважає, що вони не можуть бути задоволені з огляду на наступне. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року N 1105- XIV ( з подальшими змінами та доповненнями, далі по тексту Закон №1105), у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні. Що стосується права на одержання щомісячних страхових виплат, то таке право мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Згідно ст. 75 Сімейного Кодексу України право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості". Відповідно до ст. 2, цього ж Закону, прожитковий мінімум застосовується для визначення права на призначення соціальної допомоги, якою є одноразова допомога та щомісячні страхові виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Законом України "Про державний бюджет на 2013 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2013 складає 894 гривень. З доданих документі вбачається, що розмір отримуваної пенсії позивачем на день смерті її чоловіка складав 1088,27 грн. та отриимувала страхові виплати у відділенні ВД Фонду в м. Ровеньки Луганської області у сумі 203,16 грн., що перевіщує розмір встановленого на законодавчому рівні прожиткового мінімуму. У зв'язку з вищевикладеним, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухав представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 20 лютого 1965 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (ар.с.5). [INFO] [PERSON] помер (ар.с.6). Судом також встановлено, що на момент смерті чоловіка, позивач була непрацездатною за віком. Вона проживала разом з чоловіком однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], та вела з ним спільне господарство, за спільні кошти харчувались, купували одяг, ліки, сплачували комунальні платежі. Вона здійснила його поховання (ар.с.7,8). Як убачається з довідки Пенсійного фонду України в місті Ровеньки, позивач [PERSON] на момент смерті чоловіка отримувала пенсію в разі втрати годувальника, померлого внаслідок профзахворювання в розмірі 1088 грн. 27 коп. (ар.с.15). Відповідно до довідки Пенсійного фонду України в місті Ровеньки, [PERSON] за життя одержував пенсію в розмірі 3243 грн. 13 коп. (ар.с.14). З довідки відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області №02/1112 від 31 березня 2014 року (ар.с.19) вбачається, що позивач з 01 серпня 2001 року отримувала щомісячні страхові виплати по трудовому каліцтву від 26 грудня 1985 року в розмірі 203,16 грн. Крім того судом встановлено, що [PERSON] перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області. Йому були призначені щомісячні страхові виплати, розмір яких станом на жовтень 2013 року становив 2333,80 грн. (ар.с.20). Згідно довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (ар.с.27), причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, встановлений з 17.12.2013 року. Стаття 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності" встановлює, що у випадку смерті потерпілого право на отримання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які знаходились на утриманні померлого. Такими непрацездатними особами є жінки, які досягли 55 років, якщо вони не працюють. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право одержувати від нього утримання. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Частиною 7 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності" передбачено, що у випадку смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не менше п'ятирічної заробітної плати потерпілого, і окрім того, не менше однорічного заробітку потерпілого на кожну особу, яка знаходилась на його утриманні. Відповідно до ч. 9 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності" сума страхових виплат кожній особі, яка має на це право, визначається шляхом розподілу частини заробітку потерпілого, яка приходиться на вказаних осіб, на кількість цих осіб. Згідно ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. Згідно п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» при вирішенні позовів про відшкодуванні шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що при наявності підстав, передбачених статтями 456, 457, 461 ЦК України і Законом № 1105-XIV непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Згідно ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що основним джерелом існування для позивача, були доходи чоловіка, не зважаючи на одержувану нею пенсію, і що остання в наслідок з цим знаходилася на утриманні свого чоловіка і тому вважає за необхідне встановити факт знаходження [PERSON] на утриманні чоловіка - [PERSON], померлого [INFO]. Так як позивач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження того, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області безпідставно відмовило їй у призначенні одноразової допомоги та страхових виплат, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial