Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну (зменшення) розміру аліментів призначеного рішенням Дарницького районного суду м. Києва від від 26 грудня 2005 року, з 1/3 частини від його заробітку (доходу) на 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Мотивуючи свої вимоги тим, що з часу постановлення вказаного рішення, а саме з 2005 року змінився його сімейний стан - наразі перебуває з 28 лютого 2014 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу з якою має трьох малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні, відповідно визначена судовим рішенням частка аліментів на старшу дочку [PERSON] , [INFO] , порушує право на утримання його ще трьох молодших синів. Він працює майстром виробничої дільниці, отримує щомісячну заробітну плату в середньому 4 000 грн. на місяць, вважає, що 1/6 частина від його заробітку (доходу), з урахуванням прав на майнове утримання його трьох інших молодших дітей, задовольнить уцілому потреби старшої доньки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, вважаючи, що визначена судом частка до стягнення аліментів є обґрунтованою. Відзив на позов відповідачкою не надано. Розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розмір аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2005 року, яке набуло чинності, з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 листопада 2011 року, й до досягнення дочкою повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З часу постановлення вказаного рішення змінився сімейний стан позивача - наразі він перебуває з 28 лютого 2014 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 9), від шлюбу з якою позивач має трьох малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), [PERSON] , [INFO] (а.с.11) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12), які перебувають на його утриманні, що впливає на його можливості сплачувати аліменти за рішенням суду на утримання дочки [PERSON] , з урахуванням майнових прав на утримання ще трьох молодших синів. Відтак, на утриманні позивача, з урахуванням старшої дочки [PERSON] , 2004 року народження, за рішенням суду на утримання якої позивач сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), знаходяться всього 4 (четверо) дітей. Відповідно до п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Відповідач, маючи чотирьох біологічних дітей, на одну дитину згідно рішення суду сплачує аліменти у розмірі 1/3 частину (33,3%) від його заробітку (доходу), що є неприйнятним відповідно до положення ч.3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, й порушує права його трьох інших малолітніх синів. Тому частка у розмірі 1/6 від заробітку (доходу) платника аліментів, яку просить позивач визначити частковою сплати аліментів, є прийнятною як для платника, так і отримувача аліментів, й визначена з урахуванням прав інших трьох дітей позивача - синів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також вправі претендувати на частку заробітку/доходу батька. Відтак, відповідач маючий на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, на кожного із них припадає приблизно по 12,5% від його заробітку (доходу) (50% /4 = 12, 5 %). Окрім того, суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів на користь одного з подружжя не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Таким чином, судом встановлені підстава зміни сімейного стану позивача, яка вплинувала на виникнення зміни його майнового стану, що є підставою згідно ч.1 ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, обставини, що підтверджують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й понесені позивачем судові витрати - судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. (а.с. 1) стягнути з відповідача на користь такого позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 192 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: approved