Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] , яка діє, як представник за договором про надання правової допомоги від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , з 07.05.1988 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.05.2018, розірвано. За період перебування у шлюбі, подружжя 20.02.1990, отримало від Рахівської міської ради народних депутатів рішення №14 про дозвіл на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 300 кв.м. Після отримання вказаного дозволу, позивач почав будувати будинок, однак право власності до кінця не оформив. У 2019 році позивач звертався до інженера з інвентаризації нерухомого майна з проханням виготовити технічний паспорт на вказаний житловий будинок. З метою реєстрації будинку, позивач отримав архівний витяг, відповідно до якого, рішенням Рахівської міської ради народних депутатів №14 від 20.02.1990, надано дозвіл на будівництво житлового будинку [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] . Після виготовлення всіх необхідних документів, позивач звертався до Рахівської міської ради із заявою про надання довідки про присвоєння адреси на вказаний будинок, яка необхідна для його реєстрації. Однак, у Рахівській міській раді, позивач дізнався, що довідку про присвоєння адреси на вказаний будинок вже було надано гр. [PERSON] . Після цього, позивач звертався до державного реєстратора із заявою про реєстрацією права власності на 1/2 частини будинку. Однак, останньому стало відомо, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на вказаний будинок зареєстроване на ім`я [PERSON] та [PERSON] . З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] (яка являється тещею позивача) на підставі довідки, №811 від 19.04.2018, виданої виконавчим комітетом Рахівської міської ради, набула права власності на будинок неправомірно, не маючи при цьому жодних правових підстав на будинок, оскільки забудовником вказаного будинку являється позивач та його колишня дружина, [PERSON] . Вказана довідка про присвоєння адреси №811 та рішення №62 від 09 квітня 1971 року, які були надані [PERSON] під час оформлення права власності), не мають нічого спільного з цим будинком, оскільки [PERSON] являється забудовником зовсім іншого житлового будинку, який розташований поруч зі спірним будинком та який знесений [PERSON] . Остання для реєстрації подала державному реєстратору довідку за №811 від 19.04.2018 про присвоєння адреси та технічний паспорт від 13.04.2018 на житловий будинок, який нібито належить їй. 20.04.2018, державний реєстратор Рахівської міської ради на підставі вище вказаних документів здійснив реєстрацію права власності на житловий будинок за [PERSON] . В подальшому, [PERSON] на підставі посвідченого договору дарування, відчужила житловий будинок [PERSON] та [PERSON] , нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, здійснила реєстрацію об`єкта нерухомого майна у відповідному реєстрі. Внаслідок незаконних та протиправних дій гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] порушили право позивача на реєстрацію права власності на вказаний будинок. Позивач являється землекористувачем земельної ділянки, площею 300 кв.м., на якій розташований житловий будинок та має намір зареєструвати право власністі на нього. Реєстрація права власності на житловий будинок за відповідачами порушує право позивача на реєстрацію за ним права власності на нерухоме майно. У зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на будинок, позивач позбавлений права повноцінно використовувати своє майно, а саме розпорядження своєю власністю. На підставі наведеного, просила визнати за [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1537781521236, який складається з: літ. А, житловий будинок, площею 144,7 кв.м.; літ. Б - літня кухня; літ. В - сарай; літ. Г - сарай. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1537781521236, який складається з: літ. А, житловий будинок, площею 144,7 кв.м.; літ. Б - літня кухня; літ. В - сарай; літ. Г - сарай. Стягнути з відповідачів у рівних частинах на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 25.06.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи: [PERSON] , Рахівську міську раду Закарпатської області, Рахівську державну нотаріальну контору Закарпатської області, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. 19.07.2019, відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач [PERSON] не погоджується з правовою та моральною позицією представника позивача, оскільки вона не узгоджується із положеннями цивільного законодавства України, нормами яких врегульовується цивільно-правовий спір та не узгоджується з іншими доказами, якими спростовуються доводи позовної заяви. Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , ставить перед судом питання, яке фактично не може бути вирішеним судом, оскільки визнання права власності відносно даного нерухомого майна вирішується в порядку позасудового врегулювання спору, шляхом пред`явлення державному реєстратору заяви співвласників, забудовників про реєстрацію права власності на нерухоме новозбудоване майно, Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, яка видається Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, рішення органу місцевого самоврядування за місцем розташування новозбудованого нерухомого майна про присвоєння поштової адреси тощо, після чого державним реєстратором, в порядку визначеному чинним законодавством вносяться відомості щодо нерухомого майна та видається Витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач в порядку та строки визначені чинним законодавством, щодо державної реєстрації новозбудованого майна не звертався до суб`єкта державної реєстрації прав із заявою здійснення такої реєстрації та видачі йому на підставі поданих для розгляду документів відповідного витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Таким чином, ставити перед судом питання щодо визначення за позивачем права власності на 1/2 частину об`єкту новозбудованого нерухомого майна із-за недотримання ним процедури, визначеної чинним законодавством, щодо реєстрації прав власності на новозбудоване нерухоме майно, є безпідставним, необгрунтованим та таким, відносно якого порушено процедуру реєстрації прав власності на новостворене нерухоме майно. У зв`язку з наведеними обставинами, вважає за необхідне визнати законною відмову органу місцевого самоврядування щодо присвоєння поштової адреси житлового будинку [ADDRESS] , за позивачем [PERSON] , оскільки, подані для цього ним правовстановлюючі документи не являється належними та допустимими доказами, якими би підтверджувалися його доводи та заперечення. Згідно рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області №62 від 09.04.1971 "Про продовження строку будівництва по рішенню №59 від 10.08.1962 Рахівської міської ради депутатів трудящих "Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку громадянину [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] " було продовжено строк будівництва по рішенню №59 від 10.08.1962 Рахівської міської ради депутатів трудящих на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , громадянам [PERSON] та [PERSON] до 01 грудня 1972 року. Даний житловий будинок було збудовано, однак із-за його аварійності поряд розпочато будівництво іншого житлового будинку, який було збудовано [PERSON] у 1988 році, після чого старий житловий будинок демонтовано. Виконавчим комітетом Рахівської міської ради Закарпатської області присвоєно поштову адресу житловому будинку, забудовником якого являється [PERSON] , з присвоєнням номера [ADDRESS] . 13 квітня 2018 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] та виготовлено звіт про оцінку нерухомого майна, вартість якого станом на 03.12.2018 становить 287000 гривень. 24 квітня 2018 року Державним реєстратором Петращуком І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в цілій частині, на житловий будинок [ADDRESS] за власником на праві приватної власності [PERSON] . На підставі договору дарування житлового будинку №2-879 від 22.06.2018, посвідченого нотаріусом Рахівської ДНК Закарпатської області Кицкою М.М., укладеного між [PERSON] , [PERSON] (в особі [PERSON] ) [PERSON] , вона являється власником 1/2 частини спірного житлового будинку. Посилання позивача щодо витребування з чужого незаконного володіння майна в цілій частині на підставі положень ст.388 ЦК України, є безпідставним, оскільки, даруватель [PERSON] на час відчуження спірного майна являлася повноправним його власником, заборони на відчуження такого майна перед нею не існувало, а позивач не являвся власником цього майна, воно не вибувало з його володіння або з володіння від особи, якій би він це майно передавав у таке відповідне володіння. Право власності для позивача може виникнути лише на підставі рішення суду, якщо ним буде доведено факт відмови йому у реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно відповідними установами, організаціями, у повноваження яких входить реєстрація таких прав. Крім того, щодо підтвердження доводів, на які вона посилається, то такими являються також записи у паспорті громадянина України, виданому на ім`я [PERSON] та в будинковій книзі на будинок, що належав [PERSON] , де у відмітках про реєстрацію (прописку) в спірному будинку громадянка, [PERSON] , [INFO] , прописана у житловому будинку [ADDRESS] , ще із 12 грудня 1986 року, в той час, коли позивачу рішення про надання дозволу на будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] було надано лише 20.02.1990. Звертає увагу суду на те, що позивачем до матеріалів справи не додано копії рішення органу місцевого самоврядування про виділення йому в натурі земельної ділянки площею 300 кв.м. для будівництва житлового будинку, однак таке рішення за №59 від 10.08.1962 про виділення земельної ділянки, про виділення земельної ділянки площею 300 кв.м. громадянам [PERSON] та [PERSON] має місце та додається до відзиву. Крім того, додається акт від 25.08.1963 щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам [PERSON] та [PERSON] . Позивач таких аналогічних документів до суду не додає, що спростовує його доводи, на які він посилається при зверненні до суду. Таким чином, вважає, що позов являється необгрунтованим таким, що не може бути задоволений судом з доводів його безпідставності та недоведеності. На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні позову. Вирішити питання розподілу судових витрат. У підготовчому засіданні 20.11.2019 представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, яку просить об`єднати в одне провадження разом з первісним позовом. Зустрічну позовну заяву мотивують тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вони є власниками житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . право власності на будинок набуто ними на підставі договору дарування від 22.06.2018, який засвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Кицка М.М . У вказаному будинку зареєстроване місце проживання їх батька, відповідача по справі [PERSON] . Відповідач не є власником чи співвласником будинку. Причиною звернення до суду з позовною заявою стало те, що їх батько вже тривалий час поводиться агресивно та не надає їм змоги проживати у належному їм будинку. Наразі батько вигнав їх з будинку, змінив замки та не пускає їх. Крім того, відповідач безпідставно вчиняє сварки, буває в стані алкогольного сп`яніння, до нього неоднаразово викликалась поліція, що негативно впливає на їх психологічне здоров`я. Неодноразові роз`яснювальні бесіди представниками поліції, які викликались на адресу вказаного будинку, виявились безрезультативними. На прохання переїхати проживати до своєї нової дружини чи батьків, відповідач відмовляється, чим порушує їх право власності, не дає вільно та на власний розсуд розпоряджатись майном. Належний їм житловий будинок має господарські будівлі, одна з яких є "літня кухня", в якій проживає їх бабуся - [PERSON] , яка і подарувала їм належну їй хату та земельну ділянку. Нещодавновідповідач знищив систему водопостачання до вказаної господарської споруди. За наслідками таких протиправних дій, вони зверталися до Рахівської міської ради. Комісією було розглянуто їх заяву та зобов`язано відповідача відновити систему водопостачання, однак жодних дій не вчинив. Вони не можуть забезпечити бабусі спокійну старість, оскільки їх батько всім погрожує і вони його бояться. Жити з ним нема змоги не тільки в одному будинку, а і в одному дворі. На даний час бабуся змушена наймати квартиру та нести у зв`язку з цим додаткові витрати. Крім того, їх мати змушена була розірвати шлюб з батьком, оскільки останній їй постійно погрожував та наносив їй тілесні ушкодження, що підтверджується документами про звернення до правоохоронних органів. Відповідач без їх згоди поселив у належний їм будинок свою нову дружину. Відповідач на їх вимоги про добровільне зняття з реєстрації місця проживання та виселення з будинку, який на праві приватної власності належить їм, відмовляється. Такі дії відповідача порушують їх права, як власників житлового будинку та не дають змоги користуватися будинком та вчиняти будь-які інші юридично значимі дії. На підставі наведеного, просила прийняти зустрічну позовну до розгляду та об`єднати її з первісним позовом. Усунути перешкоди у користуванні майном [PERSON] та [PERSON] , шляхом визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у здійснені права власності нерухомим майном, а саме: будинком під [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] із будинку під [ADDRESS] , без надання йому іншого жилого приміщення. Стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений судовий збір. Крім того, 20.11.2020, третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] подано відзив на позовну заяву. У відзиві третя особа без самостійних вимог, [PERSON] зазначила, що позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували, що рішення Рахівської міської ради народних депутатів№14 від 20.02.1990 "Про дозвіл на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] " реалізовано. Також позивач не надає рішення про виділення йому земельної ділянки, на якій він мав право будувати будинок. Фактично, станом на 1990 рік, будинок на земельній ділянці, яка знаходиться в [ADDRESS] , було збудовано [PERSON] та її покійним чоловіком [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] в серпні 80-тих завершили будівництво літньої кухні, однак таку не використовували, як житловий будинок і вирішили збудувати на належній їм ділянці житловий будинок. Вказаними особами за власні кошти було закуплено всі будівельні матеріали та розпочато будівництво. Спірний житловий будинок збудований з дерева і саме її покійний батько придбав дерево для будівництва будинку. В травні 1988 року, вона одружилася з позивачем і її батьки після завершення будівництва дозволили їм проживати у спірному будину, а самі поселилися у збудованій ними літній кухні, оскільки старий будинок на той час не був придатний до проживання. Те, що її батьки працювали, отримували доходи і могли собі дозволити будівництво житлового будинку, підтверджується копіями трудових книжок. Її колишній чоловік, позивач по справі, на час будівництва будинку ніде не працював та не отримував доходи. На час їхнього одруження, йому був лише 21 рік і жодних заощаджень він не мав та не міг мати. Крім того, позивач до їх одруження служив в армії, відтак не міг мати накопичені кошти для початку будівельних робіт. Фактично будівництвом будинку займались її батьки та їх родина, якщо родичі чоловіка допомагали, то її батьки платили їм кошти за виконані роботи. Не відповідає дійсності, що позивач є землекористувачем земельної ділянки. Фактичним землекористувачем був її батько, а потім стала її мати [PERSON] . Наразі, вона змушена була переїхати з батьківського будинку, оскільки відповідач наніс їй тілесні ушкодження і вона переживаючи за своє життя змушена проживати на орендованій квартирі. Її мати також не може проживати в літній кухні, оскільки позивач постійно чинить перешкоди щодо використання майна. На підставі наведеного просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 20.11.2019, зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , як представника за договором про надання правової допомоги від імені та в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Рахівська міська рада Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканця [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканку [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканку [ADDRESS] . 04.12.2019, представником позивача за первісним позовом [PERSON] , адвокатом Мігалі Іляною Василівною подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення. У відзиві, адвокат Мігалі І.В. зустрічні позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Інформація про те, що [PERSON] погрожував та наносив тілесні ушкодження [PERSON] , спростовується витягом з ЄРДР, оскільки кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення. З відповіді Рахівського відділення поліції, слідує, що будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення в діях [PERSON] стосовно [PERSON] не виявлено, опитати їх не вдалося, так, як останні знаходяться за межами України на сезонних роботах. Вважає, що позивачі за зустрічним позовом не надали належних та допустимих доказів, що відповідач систематично порушує правила співжиття та що до нього вживалися заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, що відповідач перешкоджає позивачам у користуванні майном. Співвласником житлового будинку насправді являються [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] (житловий будинок являється спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі), хоча остання заперечує той факт, а не [PERSON] , яка оформила право власності на будинок та в подальшому подарувала його [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з наведеним, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення. Ухвалою суду від 27.12.2019 задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом, [PERSON] про витребування доказів. Витребувано від Головного управління ПФУ в Закарпатській області, інформацію з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований в [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] , а саме чи сплачував [PERSON] відрахування із заробітної плати з 1988 року по теперішній час, якщо такі відрахування проводились то за який період і які суми сплачувались. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , мешканця [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканку [ADDRESS] . Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30 січня 2020 року. Ухвалою суду від 30 січня 2020 року, підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання свідка, [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Зазначила, що її довіритель [PERSON] та третя особа, [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1988 року. За період перебування у шлюбі, ними було отримано дозвіл на будівництво спірного житлового будинку. На підтвердження вказаної обставини нею надано суду рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради №14 від 20.02.1990. Під час шлюбу, позивачем та його колишньою дружиною [PERSON] побудовано спірний житловий будинок, у зв`язку з чим такий являється спільним сумісним майном подружжя. Твердження відповідача [PERSON] , що спірний житловий будинок побудований нею та її покійним чоловіком є помилковим, оскільки останні дев`ять років вони не здійснювали будівництво вказаного будинку. На її думку,показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] доведено, що [PERSON] побудував житловий будинок [ADDRESS] . Зокрема свідки ствердили, що [PERSON] їздив на заробітки та допомагав у будівництві житлового будинку. На момент одруження позивача з [PERSON] спірного житлового будинку не було. На підставі наведеного просила первісний позов задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Її довіритель являєть законним співвласником житлового будинку [ADDRESS] . Позивачами за зустрічним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів, що її довіритель перешкоджає позивачам у користуванні майном, систематично порушує правила співжиття та що до нього вживалися заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] та їх представник, адвокат Тарчанин Р.С., який також представляє інтереси [PERSON] первісний позов не визнали. Представник відповідачів [PERSON] зазначив, що первісний позов базується виключно на одному доказі - рішенні виконавчого комітету Рахівської міської ради №14 від 20.02.1990 "Про надання дозволу на будівництво добудову індивідуальних житлових будинків надвірних споруд, гаражів, літних кухонь, виготовлення виконавчого креслення, оформлення права власності, введення в експлуатацію" громадянам [PERSON] та [PERSON] , площею 300 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Просив звернути увагу на покази свідків. Зокрема, [PERSON] зазначив, що живе по [ADDRESS] з 1993 року. Коли він прийшов жити туда, спірний будинок уже стояв. Свідок, [PERSON] зазначив, що проживає по [ADDRESS] років і коли прийшов проживати, будинок вже стояв. Жоден зі свідків не підтвердив, що житловий будинок [ADDRESS] побудували [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] . Поряд з цим, ним надано рішення виконкому Рахівської міської ради №59 від 10 серпня 1962 року "Про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку", яким виділено в тому числі громадянам [PERSON] та його дружині [PERSON] земельної ділянки площею 300 кв.м. для будівництва двохповерхового двохквартирного індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] . Будівництво спірного житлового будинку розпочалося у 80-х роках. Зазначив, що [PERSON] одружився з гр. [PERSON] у 1988 році. На момент одруження позивачу виповнилося 21 рік. До цього часу, [PERSON] служив в армії, звідки повернувся у 1987 році. Беручи до уваги вік позивача на момент спорудження спірного житлового будинку та соціально-економічну ситуацію, яка склалася на кінець 80-х - початок 90-х років вважає, що [PERSON] не мав фінансової можливості побудувати житловий будинок. Крім того, показами свідка, [PERSON] стверджено, що після одруження [PERSON] зі своєю дружиною перейшли проживати у житловий будинок, батьки купили їм меблі. Натомість, у відзиві на позов зазначено ким працювали батьки колишньої дружини позивача, мали відповідні кошти на будівництво житлового будинку. Вважає, що первісна позовна заява надумана і не відповідає показам свідків та матеріалам справи. У зв`язку з наведеним просив відмовити у за довленні первісного позову. Натомість, зустрічну позовну заяву просить задовольнити з підстав наведених у заяві. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , адвокат Ганчак В.І., в судовому засіданні зазначила, що будівництво спірного житлового будинку здійснювалось батьками її довірительки у 80-х роках. У 17 років, її довірителька вийшла заміж і батьки віддали дочці будинок. Звертає увагу, що 90-х роках нівкого не було грошей, на час одруження позивачу був 21 рік. Тому, позивач не мав можливості побудувати спірний житловий будинок. Натомість, батьки [PERSON] офіційно працювали, отримували високі зарплати, крім того, мали деякі заощадження, тому мали можливість побудувати житловий будинок. У зв`язку з наведеним заперечує проти задоволення первісного позову, зустрічні позовні підтримує. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Рахівської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Перший заступник міського голови, [PERSON] , 19.07.2019 надав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу за наявними документами, за відсутності їх представника. На задоволенні позову не заперечують. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Завідуюча Рахівської ДНК, [PERSON] , 19.07.2019 надала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Свідок [PERSON] , будучи допитаний в судовому засіданні зазначив, що він проживає по [ADDRESS] 1993 року. Позивач являється його сусідом та другом дитинства. Вважає, що документи на хату зроблено неправдиво. Він не бачив, щоб [PERSON] виганяв відповідачів з будинку. Сусід строїв хату, обробляв земельну ділянку, їздив на заробітки у Латвію в 1988-1989 роках. Теща жила у літній кухні, а він з дружиною у великому будинку. Після розлучення, колишня дружина [PERSON] зі свом сином зробили документи на тещу, а вона подарувала хатк внукові. Внук не доглядає за будинком. На запитання представника третьої особи відповів, що до 1993 року проживав по [ADDRESS] . Після того, як він прийшов проживати на вулицю [PERSON] , будинок вже був побудований та був придатний до проживання. Він не знає хто будував будинок. Також не може ствердити, скільки позивач заробляв грошей на заробітках у Латвії. Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає по [ADDRESS] . Зазначив, що колись він возив позивачу "шутер" та інші будівельні матеріали. Спочатку вони жили в старій хаті. [PERSON] сам строївся, ходив по заробітках та мав гроші. Свідок [PERSON] пояснив, що постійно проживає по [ADDRESS] , останні шістнадцять років. Зазначив, що позивач сам побудував житловий будинок. [PERSON] їздив на заробітки, будував будинок. Він працював у нього. Будинок побудували у двох позивач та його колишня дружина. Поряд з цим, зазначив, що не пам`ятає в якому саме році побудовано будинок та коли розпочато його будівництво. Також визнав, що з 1988 року по 2002 рік він працював у місті Ужгороді. Свідок [PERSON] зазначила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] самі побудували спірний житловий будинок. У 1967 році вони переїхали з Донецької області у місто Рахів, де проживали дід з бабою. Там була велика кімната, кухня, ванна. Потім мама попросила, щоб батько побудував літню кухню, бо було багато хазяйства. Батько побудував літню кухню. Оскільки хату була стара і дуже сира із шлакоблоків, батьки вирішили побудувати ще один житловий будинок, а стару хату розбили. Батько закупив всі будівельні матеріали: цімент, пісок. На момент одруження її сестри [PERSON] та позивача [PERSON] всі будівельні матеріали вже були закуплені. Їх зять, [PERSON] був молодий, сидів без роботи, потім поїхав на заробітки в Латвію де заробляв мінімальні кошти, які йшли на утримання сім`ї. Після цього він поїхав на заробітки в Росію де отримав департацію. Натомість її батько працював на картонній фабриці, в сільгосптехніці, на турбазі потім на переліску та в [PERSON] будував фінські домики, де отримував непогану заробітну плату. Мама теж все життя працювала. Всі гроші, що вони заробляли вкладалися в будівництво житлового будинку. Батьки хотіли забрати проживати з [PERSON] сестру [PERSON] , щоб вона проживала у вказаному житловому будинку. Однак, беручи до уваги те, що сестра [PERSON] завагітніла, вказаний будинок віддали їй. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , являються власниками на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині за кожним) нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Нерухоме майно складається з житлового будинку, загальною площею 144,7 кв.м., літньої кухні та 2 сараїв. Вказана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №165810175 від 08.05.2019 та втягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128598364, №128598578 від 22.06.2018. Право власності на вказане нерухоме майно, відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули на підставі договору дарування житлового будинку від 22 червня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Рахівської ДНК, Кицка М.М. , зареєстрованого в реєстрі за №2-879. Згідно вказаного договору [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині за кожним) житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці 0,10 га, з кадастровим номером 2123610100:47:001:0035. До будинку належать літня кухня та два сараї. В свою чергу, [PERSON] право власності на нерухоме майно набула на підставі довідки №811 виданої 19.04.2018 виконавчим комітетом Рахівської міської ради та технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] . Пред`являючи позов до суду, адвокат Мігалі Іляна Василівна, яка діє від імені та в інтересах [PERSON] посилалася на те, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] побудували за період перебування у шлюбі її довіритель [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] . У зв`язку з наведеним вважає, що спірний житловий будинок являється спільним сумісним майном подружжя. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Право спільної сумісної власності, порядок його здійснення та поділу законодавцем визначено також нормами статей 368-369, статті 372 ЦК України, згідно яких спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У відповідності до положень пунктів 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України, відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України) можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа без самостійних вимог [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 07 травня 1988 року у Рахівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №48. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/489/18 від 15 травня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набуло законної сили 15 червня 2018 року. На підтвердження тієї обставини, що спірний житловий будинок побудований [PERSON] та [PERSON] за період перебування у шлюбі, представник позивача надає архівний витяг з рішення Рахівської міської ради народних депутатів рішення №14 від 20.02.1990 про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] на земельній ділянці, площею 300 кв.м. Крім того, представником позивача надано технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений ФОП [PERSON] . Згідно цього технічного паспорта, житловий будинок побудований у 1991 році. При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved