Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позов мотивує тим, що 12.12.2012р. відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредит отримано відповідно до анкети-заяви та "Умов і правил надання банківських послуг". Так як відповідачем порушено умови повернення кредиту, станом на 26.08.2019р., за ним рахується борг 73118,83грн., з яких: 28648,62грн.- заборгованість за тілом кредита; 17215,69грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 23096,48грн. нарахована пеня за просрочене зобов`язання; 200,00грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 3458,04грн. - штраф (процентна ставка), яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також та 1921 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково з підстав, наведених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що за змістом позовної заяви позивач вказує, що між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 12.12.2012 року шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. на платіжну картку з кінцевим терміном виконання, що відповідає строку дії картки. До позовної заяви додано лише анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банкувських послуг в "ПриватБанку". (а.с.10) та розрахунки заборгованості. З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на день звернення до суду заборгованість становить 73118,83грн., з яких: 28648,62грн.- заборгованість за тілом кредита; 17215,69грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 23096,48грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 200,00грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 3458,04грн. - штраф (процентна ставка), яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку; 1921 грн. судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.1 ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути відсотки, пеню та штрафи. Відповідач просить відмовити в позові в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Дану обставину мотивує тим, що за позовною заявою заборгованість станом на 26.08.2019р., а доданий до позову розрахунок вказує на заборгованість станом на 31.05.2015р. Суд не погоджується з клопотанням відповідача та вважає, що в даному випадку немає підстав відмовити в задоволенні позову в зв"язку з пропуском строку позовної давності, поскільки в матеріалах справи містяться розрахунки станом на 26.08.2019р., які свідчать про те, що позивач надав розрахунок за весь період, який є в позовній заяві (а.с.6, 9 на звороті.) Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Отже, з врахуванням наведених норм суд вважає, що поскільки в матеріалах справи відсутня заява №б/н від 12.12.2012року, згідно якої позивач отримав 2000грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, відсутній будь-який договір та докази отримання картки 12.12.2012р. - такий позов не доведено, а тому слід відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] . Банком не дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Зазначені висновки містяться також в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №243/2224/17, провадження №61-31311св18 та в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №302/575/17, провадження №61-10478св19. В звязку з відмовою в позові згідно ст.141 ЦПК України судовий збір не підлягає до стягнення. Отже, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed