Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист права власності іпотекодавця на об`єкт нерухомого майна. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на наступне 03.10.2005 року між ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» і [PERSON] був укладений договір про Іпотечний кредит № 33/22-5, згідно якого Банк передав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 15\~000 доларів США. Зобов`язання позичальника забезпечувались іпотекою квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Іпотечного договору № 149/23-2005 від 03.10.2005 року . Іншого житла позивач не має. 18.04.2019 року державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар М.В. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46548875 від 18.04.2019 року, було здійснено запис про право власності № 31253237, зокрема власником квартири [ADDRESS] стало ТзОВ «Кредитні ініціативи». Реєстрація права власності за відповідачем на спірну квартиру обгрунтована положеннями ст. 37 Закону України « Про іпотеку» та положеннями іпотечного договору. Запис про право власності вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав: відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки без згоди власника всупереч прямій забороні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів\~в іноземній валюті»; умови іпотечного\~договору № 149/23-2005 від 03.10.2005 року не містять іпотечного застереження; звернення стягнення на предмет іпотеки всупереч Закону України «Про іпотеку», здійснено відповідачем без надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення договірних зобов`язань; предмет іпотеки у власність набуто без встановлення його вартості. Представником відповідача\~подано письмові\~пояснення щодо\~позовних вимог,\~з яких\~вбачається,\~що позовні\~вимоги відповідач\~не \~визнає,\~свої дії\~вважає правомірними\~та такими,\~що відповідали\~вимогам законодавства.\~Крім того\~подано заперечення\~проти стягнення\~та розміру\~судових витрат\~та правової\~допомоги. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.04.2021 року\~відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд у загальному позовному провадженні. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2021 року\~ підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду на 27.07.2021 року. В судовому засіданні 27.09.2021 року: представник позивача позов підтримав в повному об`ємі просив його задовольнити. Зазначив, що позивач прийматиме участь у судовому засіданні через свого представника представник відповідача в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечувала, посилаючись на письмові пояснення долучені до матеріалів справи. Вподальшому сторони подали заяви про проведення судових засідань у їх відсутності, на підставі наявних матеріалів справи. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 03.10.2005 року між ЗАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» і [PERSON] був укладений договір про Іпотечний кредит № 33/22-5, згідно якого Банк передав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 15\~000 доларів США. Зобов`язання позичальника забезпечувались іпотекою квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Іпотечного договору № 149/23-2005 від 03.10.2005 року . За умовами іпотечного договору від 03.10.2005 № 149/23-2005: \~ \~ \~ \~Задоволення вимог Іпотекодержателя за договором про іпотечний кредит шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином: - продажу безпосередньо Іпотекодавцем Предмету іпотеки третій особі на користь Іпотекодсржателя; - передачі Іпотекодавцем у власність Іпотекодержателю Предмету іпотеки в рахунок виконання Іпотекодавцем та/або Боржником основного зобов`язання за договором про іпотечний кредит у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". В даному випадку цей Договір виступає правовстановлювальним документом гає правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації Інотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно Предмет а іпотеки; - продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-нродажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України Про іпотеку"; - іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації Предмету іпотеки (п.5.3 Договору). Згідно довідки № 215 від 10.05.2019 року виданої ТзОВ «Хаус Менеджмент груп», проживає за адресою [ADDRESS] разом з батьками. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що іншого майна у власності у [PERSON] не має. 23.01.2019 ТОВ «Кредитні ініціативи» як правонаступник за договором про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 прав і обов`язків ПАТ «Промінвестбанк» за кредитним договором від 03.10.2005 № 33/22-05 та іпотечним договором від 03.10.2005 № 149/23-2005 (новий кредитор та іпотекодержатель) склало повідомлення № КИ/7 на ім`я [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартира [ADDRESS] ) шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. За змістом цього повідомлення: борг позичальника за кредитним договором на 28.11.2018 становив 86 487,05 дол. США (гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ на 28.11.2018 \~2\~430 747,40 грн); іпотекодержатель попередив, що в разі невиконання вимоги про погашення боргу в 30-денний строк він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; у разі такого звернення позичальнику буде прощений (анульований) залишок непогашеної заборгованості за кредитом. Повідомлення, що було надіслане рекомендованим поштовим відправленням, цінним листом, яке було повернуто за терміном зберігання. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що 18.04.2019 року державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар М.В. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46548875 від 18.04.2019 року, було здійснено запис про право власності № 31253237, зокрема власником квартири [ADDRESS] стало ТзОВ «Кредитні ініціативи». Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. \~ \~ \~ \~За змістом ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями ст.41Конституції України,ст.ст.11,316,317,319,321,328, Глави\~29 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, визначеному законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом;\~право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тож набуте в законний спосіб право власності підлягає захисту. Відповідно до ст.ст.\~11-16,\~202,\~509,\~525,\~526,\~572,\~589,\~590,\~611,\~614,\~623-626,\~629,\~1050,\~1054 ЦК України, ст. ст.\~3,\~7,\~33 Закону України «Про іпотеку»\~(Закон № 898-IV) цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору заборговане, а той управі вимагати борг, в т.ч., вимагати виконання порушеного зобов`язання, в тому числі, за рахунок предмета іпотеки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається. Закон № 898-IV\~в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, установлював правила, за якими: звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 ч. 3); у разі порушення основного зобов`язання … іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення; в цьому документі зазначається … вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону\~(ст. 35 ч. 1); сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону; визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки; договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону\~(ст. 36 ч.ч. 1, 2, 3); іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки; договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки; рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді; іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності; у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ст. 37 ч.ч. 1, 2, 3). Ці ж правила діяли на час проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки та на цей час були доповнені положеннями про те, що: договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі (ст. 37 ч.ч. 2, 3 Закону № 898-IV). Такі самі правила діяли (діють) на час пред`явлення позову і розгляду його судом. З огляду на викладене та зважаючи на зміст іпотечного договору, твердження сторони позивачки про відсутність у іпотекодержателя правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки через відсутність укладеного сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя безпідставні, суперечать нормам закону та порядку врегулювання спірних правовідносин. Іпотечне застереження, відповідні умови, зафіксовані в іпотечному договорі, рівнозначні окремому договору про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони вправі врегулювати свої відносини як шляхом формулювання іпотечного застереження, так і шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В даному випадку вимоги закону про врегулювання сторонами відносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, дотримані. Право кредитора-іпотекодержателя отримати задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачене законом, договором і не може заперечуватися як таке. Щодо посилання позивача, на відсутність оцінки предмету іпотеки, що передбачено ст. 37 Закон України «Про іпотеку», а саме, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, то згідно матеріалів справи така оцінка відповідачем була проведена, про що свідчить відповідний висновок про вартість майна. Поряд із цим, 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів\~в іноземній валюті» (Закон № 1304-VII), який у редакції, що була чинною на день здійснення державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки, передбачав, що: протягом дії цього\~Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника)\~нерухоме житлове майно, яке вважається … предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя … за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна … не перевищує … 250 кв. метрів для житлового будинку (ст. 1 п. 1); Закон розрахований на тимчасову дію в часі, до законодавчого врегулювання відповідних питань, протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (ст.ст. 3, 4). Верховний Суд України у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ № 6-44цс15 (постанова від 25.03.2015), № 6-46цс15 (постанова від 15.04.2015), № 6-57цс15 (постанова від 27.05.2015), № 6-58цс15 (постанова від 27.05.2015), висловив правові позиції, за змістом яких, зокрема: мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (ст. 263 ч. 1 п. 2 ЦК України), тому в юридичному розумінні не звільняє від виконання зобов`язання, а має значення відстрочки виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта; встановлений\~Законом № 1304-VII\~мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника); протягом дії\~Закону № 1304-VII\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм; оскільки\~Закон № 1304-VII\~не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то не є й підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього\~Закону; чинність\~Закону № 1304-VII\~на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права; рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії\~Закону № 1304-VII. Суть цих правових позицій була підтверджена в подальшому Верховним Судом у постанові Великої Палати від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 199/4062/17, від 22.01.2020 у справі № 201/6233/17-ц та в інших, де розвиваючи раніше сформульовані правові позиції в контексті питань, пов`язаних із державною реєстрацією права власності на житлове нерухоме майно у зв`язку зі зверненням стягнення на нього як на предмет іпотеки, Верховний Суд виходив, серед іншого, з того, що: Закон № 898-IV\~прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки; підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель; стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог; при цьому до прийняття\~Закону № 1304-VII\~право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору; водночас\~Закон № 1304-VII\~ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження; таким чином (зважаючи на фактичні обставини справи), у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем; на державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом ч. 3\~ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; у наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст.\~10,\~18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку»\~порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Оскільки вказані вище правові позиції були сформульовані та підтверджені Верховним Судом пізніше від тих, якими вказувалося, зокрема, на те, що положення\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які розповсюджуються на примусову реалізацію майна, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, за згодою на іпотекодавця на перехід права власності на предмет іпотеки, висловленою в іпотечному застереженні (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 645/5280/16-ц, від 12.08.2018 у справі № 372/977/16-ц та ін.), врахуванню в спорі підлягають саме ці останні за часом правові позиції. Безвідносно до того, в який спосіб (судовий, позасудовий) відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, йдеться про певний спосіб звернення стягнення на таке майно як на предмет іпотеки, про його відчуження в порядку звернення стягнення, тому якщо наявні перешкоди для відчуження житлового нерухомого майна, що випливають із положень\~Закону № 1304-VII, таке відчуження не може мати місця без згоди іпотекодавця, оскільки законні підстави для цього відсутні. Саме по собі формулювання сторонами в договорі іпотечного застереження щодо підстав і можливості в майбутньому за настання відповідних умов звернення стягнення на предмет іпотеки, переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя не може розглядатися як надана іпотекодавцем безумовна згода на примусове відчуження належного йому житла у невизначений момент в майбутньому. Відповідні умови для примусового звернення стягнення на предмет іпотеки (відчуження предмета іпотеки), в тому числі, згода іпотекодавця, якщо така вимагається, повинні існувати та перевірятися безпосередньо на момент такого стягнення (відчуження). \~ \~ \~ \~ \~Вказаний\~Закон\~є правовою підставою, що\~не дає змоги\~органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього\~Закону\~на період його чинності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, беручи до уваги вищезазначені встановлені судом факти, було встановлено, щоквартира [ADDRESS] , використовується як місце постійного проживання позивача [PERSON] та є предметом іпотеки в забезпечення вимог за кредитним договором №33/22-5 від 03.10.20056 року, укладеного в іноземній валюті, іпотекодержателем не отримано безумовної згоди на відчуження єдиного належного йому житла, наявність якої є обов`язковою умовою такого відчуження, позаяк житло та інші обставини відповідали параметрам, визначеним\~Законом № 1304-VII, а тому не може бути звернено стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією\~Закону №1304-VII. Крім цього, відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п.1 ч.1\~ст.2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до\~ст.11 зазначеного Закону\~державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині 2\~ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~(у редакції, чинній до 18.12.2018, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п."а" п.2 ч.6 ст.37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак, згідно\~ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020,\~ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~викладено у новій редакції. Так, відповідно до п.1, 2, 3 ч.3\~ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~(у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п.п."а" п.2 ч.6 ст.37\~цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п.п."а" п.2 ч.6 ст.37\~цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень ч.2\~ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16.01.2020, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог про скасування запису про право власності, оскільки в практичному аспекті такий спосіб захисту прав не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав. На підставі зазначеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46548875 від 18.04.2019 року, прийнятого державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського район Закарпатської області Горщар Михайла Васильовича та як наслідок повернення учасників даних правовідносин у попередній стан, тобто, визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Саме в такий спосіб будуть відновлені порушені права позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial