Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на наступні обставини. Наказом № 41-к від 19.04.2016 року [PERSON] прийнято на посаду лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення № 1 з ліжками інтенсивної терапії з обсягом роботи 1,0 ставка з оплатою праці за фактично відпрацьований час з 19 квітня 2016 року, з посадовим окладом 2693грн. на місяць. Наказом № 10-с від 23.11.2016 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON]» [PERSON], лікарю-анестезіологу анестезіологічного відділення № 1, за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, неодноразове порушення принципів медичної етики та деонтології, перевищення своїх службових повноважень, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. З наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач не згоден у повному обсязі з наступних підстав. З наказу № 10-с від 23.11.2016 року слідує, що порушення безпосередньо полягає у грубому ставленні лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення № 1 [PERSON] до родичів пацієнтів, що перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні, та неправомірній забороні відвідувань пацієнтів родичами всупереч п. 2 наказу МОЗ України від 15.06.2016 року № 592 «Про затвердження порядку допуску відвідувачів до пацієнтів які перебувають на стаціонарному лікуванн інтенсивної терапії» та директору КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об'єднання» від 11.07.2016 року № 86, що створює напружену психоемоційну атмосферу. Підставами твердження про доведеність фактів порушень у наказі від 23.11.2016 року зазначено скарги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також службове розслідування висновки, якого викладено у протоколі засідання комісії від 18.11.2016 року. Під час засідання комісії 18.11.2016 року [PERSON] пояснила, що її мати знаходиться в лікарні та перебуває в комі по медичним показаннями. Під час перебування пацієнтки в BAIT № 1 її відвідували чоловік та донька, які питали про стан здоров'я. Лікар-анестезіолог [PERSON] під час бесід з нею говорив забрати пацієнтку додому. Також [PERSON] підтвердила, що розмовляв він з нею ввічливо, без образ. Щодо можливої розмови з родичами хворої, то кожен лікар вправі висловлювати свою думку, яка носить рекомендаційний характер, де не було ані наказу, ані ультимативної вимоги. Тобто, рішення про відвідування, чи знаходження хворих у лікарні відвідувачі приймають самі. Наказ № 10-с від 23.11.2016 року не конкретизує, які саме етичні норми порушено. Вважає, що встановлені, в результаті розгляду скарги [PERSON], обставини не можуть бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Оскільки порушень «принципів медичної етики та деонтології» їм допущено не було. Наказ не містить посилки на право притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень ст. 5 Етичного кодексу лікаря. Крім того, вважає, що підстави притягнення до відповідальності не відповідають обставинам, які розглянуті комісією. Так у наказі, як підставу притягнення, зазначено скаргу [PERSON], [PERSON], тоді як на засідання комісії присутньою була [PERSON], саме за її скаргою здійснювалась перевірка. Щодо скарги [PERSON] та [PERSON], то суть їх претензій зводилась до того, що [PERSON] забороняв їм заходити до BAIT № 1 для відвідування їх члена сім'ї (сина, брата), спираючись на розповсюдження хвороби ОРВІ, при цьому заявниці бачили, як члени сімей інших пацієнтів перебували на території BAIT № 1 для відвідування. Відвідувати хворих родичами позивач не забороняв. Це підтверджується тим, що в історії хвороби відсутні записи про заборону відвідування, як то передбачено наказом МОЗ України № 592 від 15.06.2016 року. Розмова мала рекомендаційний характер. Крім того, було роз'яснено положення п. 5 наказу МОЗ України № 592 від 15.06.2016 року, відповідно до якого в палаті ВІТ біля одного пацієнта одночасно можуть знаходитися не більше двох відвідувачів, тоді як родичів було більше. По тим самим підставам, що зазначені позивачем по скарзі громадянок [PERSON], вважає, що не мало місце, як порушення принципів медичної етики і деонтології з його боку, так і правових підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Навпаки, рекомендація не відвідувати хворого під час розповсюдження ОРВІ відповідає принципам «творити благо» (ст. 6 Етичного кодексу лікаря), «Домінантність інтересів пацієнта» (ст. 8 Етичного кодексу лікаря). Одночасне написання скарг [PERSON], [PERSON] від 07.11.2016 (вх. № 85 від 09.11.2016) та [PERSON], [PERSON] від 07.11.2016 (вх. № 84 від 09.11.2016), їх однаковий зміст, на його думку, свідчать, що вони носять замовний характер. Крім того, у приказі № 10-с від 23.11.2016 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON]», як підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено «перевищення своїх службових повноважень». В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представники відповідача в судовому засіданні не визнали позов, в подальшому в судове засідання двічі не з»явилися, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового засідання, у зв"язку з чим суд вважав можливим продовжити судовий розгляд у відсутності представників КУ БМР "Бердянське територіальне медичне об"єднання". Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач працює на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення № 1 з ліжками інтенсивної терапії з 19 квітня 2016 року. Відповідно до наказу № 10-с від 23.11.2016 року [PERSON] лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення № 1 за неналежне виконання своїх посадових обов»язків, неодноразове порушення принципів медичної етики та деонтології, перевищення своїх службових повноважень було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. В фабулі наказу зазначено, що за фактами скарг [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які свідчать про грубе ставлення лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення № 1 [PERSON] до родичів пацієнтів, що перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні та неправомірну заборону відвідувань пацієнтів родичами всупереч п.2 наказу МОЗ України від 15.06.2016 року № 592 «Про затвердження порядку допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії» та наказу директора КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об»єднання» від 11.07.2016 року № 86, що створює напружену психоемоційну атмосферу, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до протоколу засідання комісії щодо проведення службового розслідування від 18.11.2016 року комунальної установи Бердянської міської ради « Бердянське територіальне медичне об»єднання» було вирішено за неодноразові скарги, порушення норм етики і деонтології, перевищення службових повноважень щодо об»єктивності надання роз»яснень членам сім»ї пацієнтів про стан здоров»я та порушення наказу МОЗ України від 15.06.2016 року № 59, - наказу директора КУ БМР «Бердянське ТМО»» від 11.07.2016 року № 86 про порядок допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії, [PERSON] винести дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Згідно ст. ст. 139, 140, 142 КЗпП України та п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника, покладених на нього трудових обов'язків. Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Згідно ст. 147 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Згідно ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" притягнення до дисциплінарної відповідальності з підстави допущення порушень трудового законодавства може бути здійснене з додержанням передбаченого статтями 148, 149 КЗпП порядку застосування дисциплінарного стягнення. Зокрема, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинні враховувати, чи не закінчився встановлений для цього строк, повинні були враховуватися ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок. Трудові обов»язки лікаря-анестезіолога встановлюються посадовою інструкцією. Так, відповідно до п.п .2.15, 2.17, 2.22 посадової інструкції лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення № 1 [PERSON], затвердженої директором комунальної установи Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об»єднання» його обов»язками вказано - дотримання принципів медичної етики і деонтології, здійснення прийому відвідувачів, особисто при зверненні родичів хворого доповісти їм про його стан з урахуванням принципів збереження лікарської таємниці. Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є спільні скарги [PERSON] та [PERSON] та спільні скарги [PERSON] та [PERSON] від 07.11.2016 року. Згідно спільної скарги [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на питання заявників про стан здоров»я пацієнтки, говорив, щоб вони забрали її додому. Ці обставини в ході судового розгляду підтвердила свідок - [PERSON], яка перебуває в родинних стосунках з заявниками. Свідок - [PERSON] в ході судового розгляду підтвердила обставини, викладені нею в спільній скарзі з [PERSON] Суд, частково задовольняючи позов, вважає, що дії, вчинені позивачем, не є порушенням трудової дисципліни, тобто судом не встановлено невиконання чи неналежне виконання з вини працівника, покладених на нього трудових обов»язків. Так, заборона відвідувань, чи надання дозволу родичам пацієнтів на відвідування відділення не відноситься до посадових обов»язків лікаря-анестезіолога [PERSON], це не передбачено ні посадовою інструкцією, більш того, відповідно до п.2 наказу директора «Бердянського територіального медичного об»єднання» № 86 від 11.07.2016 року «Про затвердження порядку допуску до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії зазначені прізвища лікарів, які зобов»язані забезпечити право допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії, прізвище [PERSON] там не значиться. В ході судового розгляду позивач [PERSON] пояснив, що міг в дні своїх чергувань рекомендувати родичам пацієнтів не знаходитися в палаті більше двох чоловік, як того вимагає п.5 наказу МОЗ України № 592 від 15.06.2016 року. Відвідувати хворих родичам позивач не забороняв і послався на те, що в історії хвороби [PERSON] були відсутні записи про заборону відвідування, як то передбачено наказом МОЗ України № 592 від 15.06.2016 року. В скаргах також вказувалося на грубе ставлення [PERSON] до родичів пацієнтів, про це йде мова в скарзі [PERSON] та [PERSON] В скарзі [PERSON] вказувалося, що під час перебування пацієнтки в ВАІТ № 1, вони справлялися про стан здоров»я її матері і лікар-анестезіолог [PERSON] під час бесід говорив забрати пацієнтку додому. Також [PERSON] вказала, що розмовляв лікар при цьому ввічливо, без образ. Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності також вказано неодноразове їм порушення принципів медичної етики та деонтології. Дійсно, відповідно до п.2.15 посадової інструкції лікар-анестезіолог зобов»язаний дотримуватися принципів медичної етики та деонтології. Але в наказі № 10-с від 23.11.2016 року не конкретизовано, які саме етичні норми порушено. Основні принципи медичної етики та деонтології зафіксовані в розділі 2 Етичного кодексу лікаря: а саме: твори благо, професійна незалежність лікаря, домінантність інтересів пацієнта, компетентність і сумлінність, чесність і порядність. Ст. 5 Етичного Кодексу лікаря передбачено, що відповідальність за порушення Кодексу визначається Статутом лікарських асоціацій ( товариств, спілок), що прийняли цей кодекс. Етичний кодекс українського лікаря діє на всі території України, є чинним для всіх лікарів, які є членами професійних об»єднань і працюють у лікувальних установах - незалежно від джерел фінансування та форми власності. За порушення норм кодексу можуть застосовуватись засоби громадського впливу. В оскаржуваному наказі не міститься посилки на право притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень ст.5 Етичного кодексу лікаря. Обставини, викладені в скаргах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не вказують на порушення лікарем-анестезіологом [PERSON] принципів медичної етики та деонтології, встановлених Етичним кодексом лікаря. Крім показань заявників, ці обставини нічим більше підтверджуються. Також при проведенні засідання комісії присутньою була [PERSON], саме за її скаргою здійснювалася перевірка, підставою ж притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності зазначені скарги - [PERSON] та [PERSON] Однією із підстав притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу вказано- перевищення своїх службових повноважень. Але відповідно до вимог трудового законодавства дисциплінарне стягнення може бути застосовано до робітника тільки за порушення трудової дисципліни, а саме невиконання чи неналежне виконання з вини працівника, покладених на нього трудових обов»язків. Перевищення службових повноважень - не є підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, це-по перше, по-друге, із обставин, викладених в скаргах не вбачається перевищення [PERSON] службових повноважень. Також в оскаржуваному наказі не зазначено, в чому саме полягає порушення позивачем трудової дисципліни, які саме положення посадової інструкції, трудового, колективного договору порушено працівником, тобто не викладене чітко формулювання дій чи бездіяльності працівника. Відповідно до ст. 149 КзПП України стягнення оголошується в наказі ( розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку і трьохденний строк ( п. 31 Правил), що враховуючи мету накладення дисциплінарного стягнення особливо важливо. Встановлено, що позивач ознайомлений з наказом 28.11.2016 року, тобто з порушенням строків. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу комунальної установи Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об»єднання» № 10-с від 23.11.2016 року є законними та обгрунтованими. Позовні вимоги про компенсацію матеріальних збитків, невключених до заробітної плати у зв»язку з неправомірною доганою задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені належними письмовими доказами. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.ст. 139, 140, 142, 147- 149 КЗпП України та

Outcome: partial