Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

21 вересня 2021 року заявниця звернулась до суду із заявою про\~видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис заінтересованій особі терміном на 6 місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання зі [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися до [PERSON] , [INFO] та до спільного зі [PERSON] , місця проживання за адресою: [ADDRESS] на відстань ближче ніж на 100 метрів. Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона [PERSON] , [INFO] , громадянка України, проживає в приватному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Частку вказаного житла нею успадковано після смерті її чоловіка - [PERSON] (помер в 2017 році), успадковане житло на даний момент не оформлено. Від шлюбних відносин [PERSON] з [PERSON] , мають двох синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Молодший син [PERSON] завжди проживав з ними, батьками та вів гідний спосіб життя. Нажаль, старший син, [PERSON] спричинив багато злого і заявниці, його матері, і своєму батькові, який ще за своє життя, не зміг вплинути на його безпуття. З 16 років він вчиняє крадіжки, здає викрадені речі до ломбарду та прогулює гроші. З дому він викрадав все можливе - ввесь метал, комп`ютерну техніку (комп`ютер, ксерокс, телевізор, мобільні телефони та інше). Має 4 судимості (дві умовно), останній раз звільнився в листопаді 2019 року. В квітні 2021 року, на підставі заяви [PERSON] , до Єдиного Реєстру досудових розслідувань внесено відомості про викрадення з їх будинку мікрохвильової печі. Життя в їх сім`ї, за присутності [PERSON] , стало нестерпним. Його відносини, з заявницею, його матір`ю, можна назвати насильницькими. Він знущається морально, вчиняє побутові хуліганські дії, розкидаючи складені речі з шафи, щоб мати «не сиділа без роботи», вчиняє фізичне насильство больовим хапанням за руки. [PERSON] неодноразово зверталась до органів поліції з приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства. Вказані факти також може підтвердити її син - [PERSON] . Заявниця більше не може спокійно спати, очікуючи, що [PERSON] вночі виб`є вікно та вдереться з метою чергової крадіжки. Її психологічний стан зараз - стан тяжкого напруження, викликаний страхом і безпорадністю очікування негативу, вона побоюється за молодшого сина [PERSON] , можливих негативних наслідків, тому розраховує на допомогу законного правового захисту. [PERSON] вважає себе собою, яка зазнала домашнього насильства. Як ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо заявника Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дозволяє щодо кривдника застосувати обмежувальний припис. Представник заявниці у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ній та просив її задовольнити. Заінтересована особа у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю, пояснивши, що дій, про які вказує заявниця, він не вчиняв. Відповідно до ч.1\~ст.247 ЦПК України\~суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заяви з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 350 - 1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Відповідно до ч. 1\~ст. 350 - 5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до\~ст. 350 - 6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~або\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин. [PERSON] , [INFO] , звільнений умовно-достроково за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2019 року з Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)», що підтверджується довідкою про звільнення серії ЗАП №04814/а.с.5/. 27 липня 2021 року [PERSON] , [INFO] , винесено терміново заборонний припис строком на 3 доби/а.с.7/. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 07 січня 2018 року набрав чинності\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу; був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис. Відповідно до\~ч. 3 ст. 1\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; Згідно ч. 5 ст. 1 цього Закону, запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; Згідно ч. 6 ст. 1 Закону, кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; Відповідно до ч. 8 ст. 1 Закону, особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Дія Законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя (п.1 ч.1 ст. 3 цього Закону). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону, одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону, право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають\~постраждала особа або її представник\~, а у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини. Постраждалою дитина визнається не лише та, яка зазнала домашнього насилля, а й та, яка стала свідком такого насилля. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З огляду на викладене, враховуючи положення\~Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",\~обмежувальний припис за своєю суттю є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Обмежувальний припис, з урахуванням положень\~ст.350-4 ЦПК України\~та\~ст.16 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще не притягнуто до адміністративної відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку\~ЦПК України. По-перше, законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. По-друге, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(ч.3, 5 ст.26) пов`язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1). При цьому\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству", як і Глава\~13\~розділу\~IV ЦПК України, безпека постраждалої особи є пріоритетною навіть над майновими правами кривдника на житло. Частиною 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою\~Україною 27.02.1991 року, та набула чинності для України 27.09.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 19 Конвенції передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Відповідно до положень ст. ст.\~1,\~26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. В даному випадку, суд вважає за доцільне визначити строк обмежувального припису два місяці З огляду на викладене, звертаючи увагу на триваючий та системний характер насильницьких дій [PERSON] , суд вважає доведеним ризик домашнього насильства по відношенню до заявниці, та з метою захисту прав і свобод заявниці, суд вважає за необхідне задовольнити заяву в частині\~встановлення обмежувального припису [PERSON] , на строк два місяці та визначити наступні обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання зі [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися до [PERSON] , [INFO] та до спільного зі [PERSON] , місця проживання за адресою: [ADDRESS] на відстань ближче ніж на 100 метрів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial