Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з цивільним позовом до [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, [PERSON], Відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області, Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить постановити рішення яким визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради від 20.05.2014 року № 804 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відводу земельних ділянок в с. Солонка», в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в с. Солонка, визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради від 15.05.2015 року № 1081 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON]М.», яким затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,17 га ріллі з кадастровим 4623686600:01:002:1466 в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області для ведення особистого селянського господарства, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності №40098780 від 04.07.2015 року [PERSON] на земельну ділянку за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 4623686600:01:002:1466, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 4623686600:01:002:1466, яке виникло на підставі свідоцтва про право власності № 40098780 від 04.07.2015 року ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер 22591345 від 04.07.2015 року, судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживає у житловому будинку № 33 по вул. Крушельницької в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області, який перебуває у її приватній власності. Поряд з її будинком, за адресою с. Солонка, вул. Крушельницької, 33-А, Пустомитівського району Львівської області проживає відповідач [PERSON]. 28.01.2016 року позивачці стало відомо, що на частину земельної ділянки площею 0,17 га, яка перебуває у її постійному користуванні з 1963 року, зареєстровано право власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності № 40098780 від 04.07.2015 року. Стверджує, що вказана земельна ділянка розташована на її землеволодінні, яке перебуває у її постійному користуванні з 1963 року, а передача такої [PERSON] є незаконною та суперечить ст. 116 ЗК України, оскільки відповідно до п. а ч.3 ст.116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебуваю у користуванні громадян. Наголошує на тому, що відповідач всупереч вимогам п. б ч.1 ст. 198 ЗК України не погоджувала межі вказаної земельної ділянки з нею, як суміжним власником та землекористувачем. Вважає, що внаслідок неналежного проведення процедури передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, її було незаконно позбавлено частини земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, а також відділено від дороги без встановлення земельного сервітуту, що позбавило її можливості належним чином користуватися проходом до своєї земельної ділянки та приватизувати її. За таких обставин, враховуючи те, що підставою проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно [PERSON] стали рішення [PERSON] сільської ради від 20.05.2014 року № 804 та від 15.05.2015 року № 1081, якими передано останній у власність земельну ділянку площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, то такі рішення і здійснена на їх підставі державна реєстрація та видане свідоцтво підлягає скасуванню. Представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав вказаних у позовній заяві та просили такі задовольнити. У судовому засіданні 18.05.2016 року позивач [PERSON], явка якої судом визнана обовязковою, позовні вимоги підтримала з підстав вказаних у позовній заяві, просить позов задовольнити, в наступні судові засідання позивач не являлася. Представники відповідачів [PERSON] служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області та Відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області, буду належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судові засідання жодного разу не з"явилися, причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили за їх безпідставністю, у задоволенні позову просять відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою [INFO], та постійно користується земельною ділянкою по вул. Крушельницької, 35 в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства. Зазначила, що раніше даною земельною ділянкою користувалися її дід та батьки. Їй відомо, що позивач користується земельною ділянкою площею 0,6 га за адресою с. Солонка вул. Куршельницької,33, Пустомитівського району Львівської області. Представник відповідача [PERSON], подала письмові заперечення на позов, в яких вказала, що посилання позивача на п. а ч.3 ст.116 ЗК України, яка регулює безоплатну передачу земельних ділянок у власність громадян, є безпідставними, так як позивач використала вже своє право на безоплатну приватизацію, оскільки нею вже приватизовані 3 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а користується вона ще й четвертою, в той час як відповідач ще не використала своє право на приватизацію, а земельна ділянка, щодо якої виник спір є фактично батьківською для відповідача. Зазначила, що твердження позивача, про те, що вона постійно користується спірною ділянкою не підтверджено жодними доказами, а з поданих позивачем квитанцій про сплату земельного податку не видно за яку саме земельну ділянку він сплачувався. Вказала на те, що згідно вимог ст.126 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом, який у позивача відсутній. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, 25.04.2016 року подала письмові заперечення на позов у задоволенні такого просить відмовити за безпідставністю, з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучених до матеріалів справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з народження проживає у [INFO], на даний час проживає за адресою [INFO], йому невідомо площі та кому належить спірна земельна ділянка. Проте він знає, що спірну земельну ділянку поділили порівну позивач і мама відповідача [PERSON], половину ділянки обробляла позивач а іншу половину мати відповідача [PERSON], оскільки у їх господарстві була корова та вони вели сільське господарство. Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в Солонка, по вул. Крушельницької, 41, Пустомитівського району Львівської області. Після закінчення служби в армії у 1957 році, він пішов працювати в колгосп. Йому відомо, що спірна земельна ділянка раніше була колгоспною. Позивач почала працювати у колгоспі у 1958 році, а на той час особам, які працювали в колгоспі надавали земельні ділянки у користування, позивачу надали земельну ділянку орієнтованою площею 0,30 га. Половину даної земельної ділянки позивач переорала та садила на ній картоплю, а іншу половину засіяла травою. Хто в подальшому користувався земельною ділянкою він не знає. Батьки відповідача [PERSON] земельної ділянки не отримували оскільки мати відповідача не працювала а батько, працював у м. Львові. Свідок [PERSON], пояснив, що він працює землевпорядником Солоніківської сільської ради, Пустомитівського району Львівської області, йому відомо що позивач [PERSON] використала своє право на приватизацію по облікованій за нею площі. А відповідачу у встановленому законом порядку була надано земельну ділянку у с. Солонка, по вул. Крушельницької,35, Пустомитівського району Львівської області, яка була облікова за матірю відповідача [PERSON]. При погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], позивач відмовилася погодити межі даної земельної ділянки, мотивуючи це своїм баченням її поділу, у звязку з чим, комісією сільської ради був складений акт погодження меж. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.2\~ст.158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебуваються у власності громадян і юридичних осіб. Судом встановлено, що спірна земельна ділянки площею 0,17 га, кадастровий номер 4623686600:01:002:1466, цільове призначення якої, ведення особистого селянського господарства розташована на території [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, належить на праві власності [PERSON], та є суміжною із земельними ділянками позивача. Судом встановлено, що [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.07.2004 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 21.08.2003 року № 67, є власником житлового будинку № 33, в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області. Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що [PERSON] є власником житлового будинку № 35, в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області. Згідно Облікової картки об'єкта погосподарського обліку 2011-2015 року, за адресою домогосподарства с. Солонка, вул. Крушельницької,35, голова домогосподарства [PERSON], у графі І "Земля в користуванні об'єкта на 01 січня", до якої записують інформацію про площу земельних ділянок, якими безпосередньо (особисто) користується об'єкт ПГО (як тих, що належать його членам на праві власності, так і тих, якими вони користуються за договорами оренди, включаючи ділянки із земель запасу, розпорядником яких є місцеві ради), містяться відомості проте що, загальна площа земельних ділянок, які перебувають у користуванні [PERSON] становить 0,38 га, з яких 0,10 га для ведення особистого селянського господарства та 0,28 га для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Згідно Облікових картки об'єкта погосподарського обліку 2011-2015 року, за адресою домогосподарства с. Солонка, вул. Крушельницької, 33, голова домогосподарства [PERSON] у графі І "Земля в користуванні об'єкта на 01 січня", містяться відомості про те, що у власності [PERSON] перебувають три земельні ділянки 0,2583 га, 0,1362 га, 0,1305 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,52 га, та 0,05 га для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Відомості про інші земельні ділянки, які перебувають в користуванні [PERSON] відсутні. Відсутні такі відомості і в картках погосподарського обліку за період з 2006-2008 рік. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Покликання позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на нотаріально посвідчені заяви [PERSON] та [PERSON] з яких слідує, що позивач після смерті батьків і до теперішнього часу користується земельною ділянкою по вул. Крушельницької,33, в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області, то такі до уваги судом не приймаються оскільки вони не стосуються предмету спору, а саме земельної ділянки по вул. Крушельницької, 35, в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області, та є неналежними доаказами, оскільки обставини, які зазначає позивач в своєму позові щодо наявності в неї права користування земельною ділянкою, мають бути підтверджені засобами доказування передбаченими саме ст.ст. 125, 126 ЗК України та ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державний земельний кадастр" в частині реєстрації земельних ділянок та прав на них, і не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Не підтверджують факту користування спірною земельною ділянкою і надані представником позивача квитанції про сплату [PERSON] податку на землю, оскільки з їх змісту неможливо встановити за яку саме земельну ділянку та за яку площу вони сплачувалися. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були надані ними в судовому засіданні, неможливо встановити факт користування спірною земельною ділянкою особою позивача. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" розяснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: в) з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.4 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні Враховуючи вищенаведене, доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває в користуванні позивача з 1963 року судом не здобуто та позивачем не надано, а твердження позивача про те, що земельна відповідача знаходиться на земельній ділянці, якою вона користується не підтверджене належними та достатніми доказами. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом, що права останньої були порушені відповідачами, та що такі згідно ст. 15 ЦК України підлягаю захисту чи відновленню у способи визначені ст. 16 ЦК України. Покликання позивач на те, що [PERSON] не погоджувала межі своєї ділянки з нею, як суміжним землекористувачем, не може свідчити про порушення прав позивача, оскільки такі межі були погоджені комісією [PERSON] сільської ради згідно акту від 05.08.2014 року у встановленому закном порядку. Із наведеного слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed