Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, зазначивши, що 04.12.2012 року на автодорозі сполученням Славутич-Любеч поблизу с.Губичі Ріпкинського району Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого загинув її чоловік - [PERSON]. У зв"язку зі смертю [PERSON] позивач перенесла моральні страдання, здійснила витрати на поховання чоловіка, а на її утриманні залишилося четверо неповнолітніх дітей, батьком яких був загиблий. Приймаючи до уваги, що причиною ДТП було порушення [PERSON] п.п.12.1, 12.2, 12.3 ПДР України, а відповідач у добровільному порядку не відшкодував завданої позивачеві шкоди, [PERSON], посилаючись на ст.ст.1166, 1167, 1187, 1200 ЦК України, просить стягнути на її користь з [PERSON] 997500 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також щомісячно, на її утримання по 338 грн. 95 коп., до досягнення малолітнім [PERSON] 14-річного віку і по 338 грн. 95 коп., щомісячно, на утримання неповнолітніх - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до досягнення кожним з них 18-річного віку, а у випадку продовження дітьми навчання - до досягнення 23 років. Крім того, позивач просить стягнути з НАСК «Оранта» на свою користь 100000 грн. за шкоду, спричинену смертю [PERSON], 36860 грн. за шкоду, пов'язану з витратами на поховання [PERSON] та 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля, була застрахована у відповідача - юридичної особи. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, додатково вказавши, що незважаючи на закриття кримінального провадження за фактом порушення ПДР зі сторони водія [PERSON], у зв"язку з чим настала смерть [PERSON], відповідач має нести цивільно-правову відповідальність як власник джерела підвищеної небезпеки, а НАСК «Оранта», з якою [PERSON] уклав договір страхування, зобов"язана відшкодувати позивачеві майнову і моральну шкоду в межах, обумовлених договором страхування. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що відповідач у добровільному порядку відшкодував [PERSON] витрати, пов"язані з похованням чоловіка, в розмірі 8000 грн. та у встановленому порядку повідомив НАСК "Оранта" про настання страхового випадку, однак страховик не виконав своїх зобов'язань за договором. В той же час, представник відповідача вказав, що досудовим розслідуванням у кримінальній справі не встановлено причинно-наслідкового зв"язку між діями [PERSON] та смертю [PERSON], котрий сам порушив ПДР, однак відповідач згоден сплачувати щомісячне утримання дружині і неповнолітнім дітям загиблого. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник НАСК "ОРАНТА" в судове засідання не з'явився, надіславши заперечення на позов, вказавши, що [PERSON] у встановленому порядку не зверталася до страхової компанії з приводу відшкодування завданої їй шкоди, а строки пред"явлення позивачем такої вимоги закінчились. Заслухавши пояснення з"явившихся учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження № 12012260220000067, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.12.2012 року, у проміжок часу між 22 годиною та 23 годиною 35 хвилинами, на автодорозі Славутич-Любеч, між населеними пунктами с.Губичі та с.Редьківка, неподалік с.Губичі Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], здійснив наїзд на [PERSON], внаслідок чого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці ДТП. 05.12.2012 року по факту ДТП Ріпкинським РВ УМВС України було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Кримінальне провадження № 12012260220000067 органом досудового розслідування неодноразово закривалось на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а транспортний засіб було повернуто власнику [PERSON] 14.01.2013 року, без проведення всього комплексу необхідних досліджень та слідчих дій із залученням автомобіля. Ухвалами Ріпкинського районного суду і постановою прокуратури Ріпкинського району Чернігівської області від 21.03.2013 року, 25.12.2013 року, 13.02.2014 року та 14.09.2015 року, рішення слідчого про закриття кримінального провадження скасовувались через грубі порушення ним вимог КПК України. В основу рішення про закриття кримінальної справи слідчий поклав відомості з протоколів допиту свідків трьох осіб, в тому числі водія причетного до ДТП і двох пасажирів, котрі були безпосередніми очевидцями події, і з їх показань отримав дані щодо швидкості руху транспортного засобу, яка за їх версією становила 70 км/год; щодо дій водія; щодо місцезнаходження пішохода і його положення перед зіткненням на проїздній частині автодороги. Відомості, отримані від водія [PERSON], пасажирів [PERSON] і [PERSON], слідчий вніс до схеми місця події, до постанов про призначення судово-медичної і автотехнічних експертиз, отже саме ці дані були враховані експертами при наданні висновків по справі. В той же час, слідчий проігнорував той факт, що водій [PERSON] і пасажири [PERSON] та [PERSON] перебувають в родинних відносинах та є особами заінтересованими у результатах досудового розслідування. Незважаючи на те, що вказані особи проживають в м.Славитичі та м.Києві, за змістом протоколів, їх допити провадились 13.12.2012 року в м.Луганську, а слідчі експерименти - у той же день, на території Ріпкинського району Чернігівської області. Слідчий не провів медичного освідування водія на предмет вживання ним алкогольних, наркотичних або сильнодіючих речовин. Слідчий, з метою перевірки версії [PERSON], не вилучив та не оглянув одяг і взуття [PERSON] Комплексна медико-криміналістична експертиза по справі з метою встановлення положення потерпілого у просторі, на момент першого контакту з транспортним засобом, а також послідовності отримання [PERSON] тілесних ушкоджень, була призначена через тривалий час, вже після втрати доказової бази, в тому числі і одягу потерпілого, тобто на неповно зібраних матеріалах. Призначаючи первинні автотехнічні експертизи, слідчий не ставив питання про те, чи в робочому стані знаходились зовнішні освітлювальні прилади автомобіля; які механічні пошкодження на ньому маються; чи могли вони утворитись внаслідок взаємодії з тілом потерпілого або іншими предметами; яка була швидкість транспортного засобу на момент зіткнення з потерпілим. Слідчий, шляхом отримання відомостей від операторів стільникового зв"язку, не перевірив час надходження виклику до швидкої медичної допомоги з місця події, не співставив пояснення [PERSON] у цій частині, з показами позивача [PERSON], яка повідомляла, що після 22 години 04.12.2012 року вона спілкувалася по мобільному телефону зі своїм чоловіком, котрий був в адекватному стані і повідомив, що йде з роботи. Остання за часом постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим 08.12.2015 року, незважаючи на невиконання ним вказівок суду на усунення неповноти слідства. Постанова слідчого від 08.12.2015 року потерпілою не оскаржувалась. Таким чином, сам факт вступу в законну силу постанови про закриття кримінальної справи, не вказує на відсутність в діях водія [PERSON] порушень Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть [PERSON] З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що порушення КПК України, які були допущені під час досудового розслідування унеможливили прийняття законного та обгрунтованого рішення по справі. Крім того, в порядку визначеному ч.4 ст.38 КУпАП, матеріали з кримінальної справи для вирішення питання про наявність або відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, слідчим не виділялись. З висновку судово-медичної експертизи від 05.01.2012 року № 1244 вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у виді рваної рани м"яких тканин голови справа; множинних саден обличчя; закритої травми грудної клітки з переломами 3-10 ребер зліва зі зміщенням уламків в ліву плевральну порожнину та пошкодженням міжреберних кровеносних судин. Смерть [PERSON] настала внаслідок масивної крововтрати, яка виникла внаслідок множинних переломів ребер. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворилися прижиттєво та відносяться до категорії тяжких, як такі, що потягли за собою смерть. Не виключена можливість, що виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження виникли в результаті ДТП під час наїзду на нього легковим автомобілем. В момент наїзду потерпілий міг знаходитись в горизонтальному чи близькому до нього положенні. Не виключена можливість, що тілесні ушкодження, виявлені у [PERSON], утворилися внаслідок переїзду колесами автомобіля. Між настанням смерті потерпілого та отриманими ним тілесними ушкодженнями мається прямий причинно-наслідковий зв"язок. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа виявлено етанол в концентрації 2,2 г/л, що стосовно живої людини відноситься до середнього ступеню алкогольного сп"яніння. Висновком судово-автотехнічної експертизи № 587 від 19.01.2013 року підтверджується, що на момент проведення дослідження, система рульового керування та робоча гальмівна система автомобіля [NUMBER] знаходились у працездатному стані, зберігаючи значення основних вихідних параметрів. Згідно висновку судової-автотехнічної експертизи № 26 від 29.01.2013 року, водій автомобіля [NUMBER], не мав технічної можливості, шляхом екстренного гальмування, уникнути наїзду на пішохода, з моменту появи перешкоди в його полі зору. У зв"язку з тим, що слідчим не встановлено відстані, на якій знаходився автомобіль відносно меж проїжджої частини та яким чином був розташований лежачий пішохід, визначитися на скільки необхідно було зміститися автомобілю для безпечного об"їзду перешкоди, неможливо. З фабули постанови про призначення експертизи, водію автомобіля необхідно було діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України, а пішоходу [PERSON] - у відповідності до п.4.14 ґ.) ПДР України. Виходячи з проведеного дослідження, в умовах та обставинах пригоди, вказаних у постанові про призначення експертизи та матеріалах справи, дії водія автомобіля, у зв"язку з тим, що він не застосовував гальмування до ДТП, не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, але в зв"язку з тим, що він не мав технічної можливості уникнути ДТП, то ця невідповідність не знаходиться в причинному зв"язку з ДТП. Дії пішохода [PERSON], в зв"язку з тим, що він лежав на проїздній частині дороги, не відповідали вимогам п.4.14 ґ.) ПДР України, що знаходиться в причинному зв"язку з ДТП. Таким чином, експерти, проводячи дослідження і даючи висновки по справі, виходили з твердження слідчого, викладеного в постановах про призначення експертизи, про те, що [PERSON] на момент ДТП, лежав на проїздній частині дороги, а швидкість автомобіля становила 70 км/год. Крім того, у суду виникають сумніви в повноті та об"єктивності висновків комплексної судової медико-автотехнічної експертизи, оскільки транспортний засіб було надано для дослідження вже після того, як ним тривалий час користувався власник [PERSON], котрий міг змінити стан автомобіля, а установчі дані для проведення досліджень були отримані виключно зі слів заінтересованих осіб. В той же час, з протоколів допитів [PERSON] та свідків [PERSON] і [PERSON] достовірно встановлено, що водій автомобіля, після виявлення перешкоди, не вжив всіх заходів для зупинки транспортного засобу, а спочатку подавав звуковий сигнал, потім знижував швидкість руху, намагався об"їхати потерпілого і лише після цього застосував гальмування. Органом досудового слідства взагалі не перевірена версія дружини обвинуваченого, яка стверджувала, що після 22 години 04.12.2012 року вона розмовляла по мобільному телефону з чоловіком, який перебував в адекватному стані і повідомив, що йде додому. Згідно ч.6 ст.146, ст.212 ЦПК України, висновок експерта не є обов"язковим для суду і оцінюється у взаємозв"язку з іншими доказами, з урахуванням їх повноти і достатності. У відповідності до п.12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Пунктом 12.2. ПДР України передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. Згідно п.12.3. ПДР, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. У відповідності до п.4.14 ґ) ПДР України, пішоходам забороняється затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов'язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху. В той же час, пункт 4.1 ПДР дозволяє пішоходам, за відсутності тротуарів та пішохідних доріжок, рухатися по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. З протоколу огляду місця ДТП і додатків до нього, вбачається, що ділянка автодороги, на якій сталася пригода, не має тротуарів і пішохідних доріжок, а рух по її узбіччю був неможливим через глибину сніжного покриву. Як слідує з протоколу ОМП, труп [PERSON] знаходився на протилежному узбіччі дороги, відносно кювета, в якому перебував автомобіль [NUMBER]. На фотознімку, доданому до протоколу ОМП, вбачаються сліди кочення трупа, а не сліди його переїзду колесами транспортного засобу. Крім того, зі схеми до протоколу ОМП слідує, що пластикова заклепка кріплення підкрилка автомобіля лежала на правій стороні узбіччя по ходу руху автомобіля, в той час, як сам транспортний засіб і шапка потерпілого знаходились з лівої сторони. З протоколу огляду автомобіля вбачається, що безпосередньо після ДТП в ньому була пошкоджена решітка радіатора; з передньої частини вм»ятий капот; вм»яте ліве крило у верхній частині; відсутнє ліве дзеркало заднього виду; пошкоджено лівий поріг; вм»яте ліве заднє крило; відірваний правий передній підкрилок. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що діяльність [PERSON], як власника транспортного засобу, призвела до смерті [PERSON] Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Матеріалами справи підтверджено і сторони не оспорюють той факт, що позивач [PERSON], з 26.01.2002 року, перебувала в зареєстрованому шлюбі із загиблою особою, від якого має неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Сторони також не оспорюють, що станом на 04.12.2012 року, водій [PERSON] являвся власником автомобіля [NUMBER], а його цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП, була застрахована у НАСК "Оранта". За договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2213496 від 12.01.2012 року, НАСК «Оранта», взяло на себе зобов'язання, у період з 13.01.2012 року по 12.01.2013 року, відшкодувати шкоду, завдану [PERSON] третім особам, зокрема у випадку завдання шкоди життю і здоров"ю, в розмірі 100000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50000 грн. Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором є автомобіль [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], через свого представника - адвоката [PERSON], 07.12.2012 року звертався до НАСК «Оранта» з письмовим повідомленням про настання страхового випадку, що підтверджується як копієї такого повідомлення, так і рекомендованим поштовим повідомленням про те, що уповноважена особа стараховика 11.12.2012 року отримала відповідні документи. В той же час, за повідомленням НАСК «Оранта» № 09-02-12/3026 від 17.03.2016 року, у відповідача-юридичної особи відсутня інформація про наявні письмові звернення щодо виплати страхового відшкодування за страховою подією від 04.12.2012 року. Як слідує з пояснень представника відповідача-фізичної особи, страхова компанія не проводила розслідування ДТП, яке сталося за участі [PERSON] Крім того, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що НАСК «Оранта» не зверталась до органу досудового розслідування із запитами про надання інформації, необхідної для прийняття рішення за наслідками настання страхового випадку. У відповідності до п.2 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування", страховик протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, зобов"язаний вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику. Таким чином, суд вважає неспроможними заперечення представника НАСК "Оранта" про необгрунтованість пред"явлених до страховика вимог, оскільки страхова компанія, отримавши 11.12.2012 року повідомлення про настання страхової події, не виконала обов"язків, покладених на неї законом. Крім того, суд вважає необгрунтованими заперечення відповідача в тій частині, що [PERSON] пропустила строк пред"явлення вимоги про виплату страхового відшкодування, так як остаточне рішення про закриття кримінальної справи було прийнято 08.12.2015 року, а позивач звернулася до суду 21.12.2015 року. Згідно абз.6 п.23.1 ст.23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Пунктом 27.1 ст.27 вказаного вище Закону передбачено, що страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Частинами 1, 2 ст.1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами, а за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Довідками Губицької сільської ради Ріпкинського району № 474 від 19.11.2015 року та № 482 від 03.12.2015 року підтверджується, що позивач [PERSON] не працює, а четверо неповнолітніх дітей від шлюбу із загиблим [PERSON], перебувають на її утриманні. Суд вважає, що [PERSON], у зв'язку із смертю чоловіка, зазнала моральної шкоди оскільки перенесла душевні страждання, що потребувало і потребує від неї додаткових зусиль як для організації власного життя, так і для забезпечення належних умов для утримання і розвитку неповнолітніх дітей. У відповідності до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності, відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Згідно ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Квитанцією № 47 виданою СПД "[PERSON]." від 08.04.2014 року підтверджено, що [PERSON] понесла витрати на виготовлення пам'ятника, в розмірі 13710 грн. У відповідності до п.27.4. ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання, яке не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З урахуванням того, що на день настання страхового випадку, розмір мінімальної заробітної плати становив 1134 грн., з НАСК "ОРАНТА" на користь позивача підлягають стягненню витрати на спорудження надгробного пам"ятника, в розмірі 13608 грн. Інші вимоги, про відшкодування майнової шкоди, пред"явлені позивачем, задоволенню не підлягають у зв"язку з тим, що вони не підтверджені належними і допустимими засобами даказування. Згідно ст.1200 ЦК України, в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Позовні вимоги в частині стягнення на користь [PERSON] періодичних платежів представник відповідача визнав. З урахуванням визнання позову в цій частині, на користь [PERSON] та неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні після смерті чоловіка, підлягають стягненню кошти, з урахуванням доходів годувальника, підтверджених довідкою КП "УЖКХ" № 01-22/259 від 13.11.2015 року, в наступних розмірах: - на користь [PERSON], в розмірі 338 грн. 95 коп., щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] 14-річного віку; по 338 грн. 95 коп., щомісячно, до досягнення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 18 років, а в разі їх навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Крім того, на підставі ст.23 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду. В той же час, розмір відшкодування такої шкоди підлягає зменшенню, з урахуванням засад розумності і справедливості, а також ступеню моральних страждань позивача. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню в доход держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial