Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 52897,25 гривень, посилаючись на те, що 15 лютого 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № НАХRRС11460007 згідно до якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 5520,89 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умов договору належним чином не виконує та станом на 22.10.2015 року має заборгованість 55843,99 грн., яка складається з наступного: - 1703,33 грн. - заборгованість за кредитом ; - 10205,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1788,84 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом; - 42146,73 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; Від цієї суми віднімається сума у розмірі 5941,85, яка була стягнута судовим наказом Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28.05.2008 року, різниця становить 49902,14 грн. а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф ( фіксована частина); - 2495,11 грн. штраф (процентна складова) Отже заборгованість становить 52897,25 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 52897,25\~грн. та покласти на відповідача витрати повязані з розглядом справи у суді. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явились, подали письмові заперечення проти позову та просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити позивачеві в позові в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № НАХRRС11460007 згідно до якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 5520,89 грн. на строк 36 місяців з 15.02.2007 року по 15.02.2010 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 99,38 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 501,90 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 283,19 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. (а.с.8) Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до 15 лютого 2010 року так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів (мінімальний обовязковий платіж) для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом в сумі 283,19 грн. в період з 20 по 25 число кожного місяця.(а.с.8 зворот) Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію за обслуговування платіжної картки. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як установлено судом [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з 26 жовтня 2007 року у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. Судовим наказом Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28.05.2008 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 5941,85 грн. (а.с5) Останній платіж з погашення пені відбувся 03.03.2009 року. Відповідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] 09.11.2015 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно розрахунку заборгованості та розрахунку штрафів, в порушення прийнятих на себе зобов»язань [PERSON] не сплачено залишок за кредитом- 1703,33 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 10205,09 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 1788,84 грн.; пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 42146,73; а також штрафи відповідно до п. 4.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф ( фіксована частина); 2495,11 грн. штраф (процентна складова), а всього 55843,99 грн. за мінусом суми за кредитом, задоволеної судовим наказом , що складає 52897,25 грн.(а.с.6-7) Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, суд виходить з положень частини 3 статті 267 ЦК України і за заявою відповідача застосовує позовну давність і тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed