Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Дрогобицький міжрайонний прокурор на підставі ст. 23 Закону України Про прокуратуру" звернувся до суду з даним позовом, який уточнив (том 2 а.с. 11-14) та в якому посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2010 року у справі №2-720/10, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23.06.2011 року, задоволено позов Дрогобицького міжрайонного прокурора та встановлено факт батьківства [PERSON], [INFO], відносно дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] [INFO]. Право власності на 1/2 ід. частини житлового будинку [ADDRESS] належало батькові неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] року. Вказує, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 17.05.2007 року у справі № 2-1823/2007 визнано право власності за [PERSON], як єдиним спадкоємцем після смерті двоюрідної сестри [PERSON] - [PERSON]. Зазначає, що при винесенні даного рішення не було враховано інтереси неповнолітніх дітей щодо права на спадщину, а відтак, 21.11.2011 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області винесено ухвалу у справі № 8-6/11, якою скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду по справі № 2-1823 від 17.05.2007 року про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 ід. частину житлового будинку [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,2500 га в межах згідно плану, що розташована на території Бистрицької сільської ради Дрогобицького району спадкуванню за заповітом після смерті [PERSON]. В подальшому, 10.01.2012 року у справі 2-2853/11 позов [PERSON] до Дрогобицької державної податкової інспекції у Львівській області, Бистрицької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно у зв'язку неявкою позивача у судові засідання залишено без розгляду. Крім цього, з моменту винесення рішення Дрогобицького міськрайонного суду по справі № 2-1823 від 17.05.2007 року про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] розпорядилась майном, яке незаконно успадкувала, а саме 09.06.2009 року уклала договір купівлі-продажу 1/2 ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS] на користь [PERSON] На даний час власником 1/2 ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу вказаного будинку від 21.12.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з тим, що неповнолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи єдиними на момент смерті батька - [PERSON] спадкоємцями першої черги згідно ст.1261 Цивільного кодексу України, незаконно позбулися права власності на нерухоме майно, а тому Дрогобицький міжрайонний прокурор просить визнати за ними право власності на 1/2 ід. частини житлового будинку [ADDRESS] як спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька - [PERSON], яка сталась [INFO] року, та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON]., [PERSON] вартість 1/2 ід. частини цього житлового будинку в сумі 179275 гривень. В судовому засіданні прокурор Дрогобицької міжрайонної прокуратури - Бунь А.Я. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, яку просить задоволити. Представник відповідачів [PERSON] та відповідачка [PERSON] позову не визнали, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Крім цього, відповідачка [PERSON] подала заяву (том 2 а.с. 1-2), в якій просить застосувати позовну давність щодо даного позову та в позові відмовити з підстав пропуску строку звернення до суду, оскільки вважають початком перебігу позовної давності день набрання законної сили рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2010 року - 23.06.2011 року (з моменту залишення рішення без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області. Представники третіх осіб - органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради - Павловська О.В. та Дитячого будинку "Оранта" - Павлюх О.С. позов підтримали, оскільки це відповідає інтересам дітей. Третя особа - [PERSON] позов заперечила, вважаючи, що правомірно набула у власність житловий будинок на [ADDRESS] є його добросовісним набувачем. В подальшому [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2010 року у справі №2-720/10, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23.06.2011 року, встановлено, а тому доказуванню не підлягає, факт батьківства [PERSON], [INFO], відносно дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON] помер (том 1 а.с. 58). Згідно вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом її відкриття є день її смерті, а згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок смерті. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорювалось, а тому доказуванню не підлягає, на момент смерті [PERSON] останньому належала 1/2 ід. частина житлового будинку [ADDRESS], однак при житті той належним чином не оформив свого права власності на це майно. У відповідності до вимог статей 1222, 1261, 1262 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а в разі його відсутності, право на спадкування за законом одержують в рівних частках діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Передбачене коло спадкоємців першої черги за законом є вичерпним. Таким чином, після смерті [PERSON] єдиними спадкоємцями належного йому майна стали його неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Крім цього, як вбачається з копії спадкової справи спадкодавця [PERSON] (том 1 а.с. 55-82), після його смерті з відповідною заявою про прийняття спадщини звернулась його двоюрідна сестра - [PERSON], вказавши, що інших спадкоємців, крім неї, немає. Однак, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] видано не було у зв'язку з її смертю, яка сталась 04.06.2006 року. Заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] подала [PERSON] (копія спадкової справи, том. 2 а.с. 83-121), однак свідоцтва про право на спадщину на спірну частину житлового будинку [ADDRESS] не отримала у зв'язку з тим, що при житті ні [PERSON], ні [PERSON] належним чином не зареєстрували своє право власності на зазначену нерухомість. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 17.05.2007 року у справі № 2-1823/2007 визнано право власності за [PERSON], як єдиним спадкоємцем після смерті двоюрідної сестри [PERSON] - [PERSON] (том 1 а.с. 14-15). Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.11.2011 року у справі № 8-6/11 скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду по справі №2-1823 від 17.05.2007 року про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] по спадкуванню за заповітом після смерті [PERSON] (том 1 а.с. 13). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] 09.06.2009 року відчужила [PERSON] 1/2 ід. частину житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, р. №443 (том 1 а.с. 17-19), а [PERSON] 21.12.2009 року уклав договір купівлі-продажу цього майна і станом на сьогоднішній день власником 1/2 ід. частини житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] - третя особа у справі (том 1 а.с. 19). Таким чином судом встановлено, що єдиною підставою для реєстрації права власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] було рішення суду від 17.05.2007 року, яке в подальшому було скасовано, а [PERSON] стала добросовісним набувачем спірної нерухомості. Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 ід. частину житлового будинку по спадкуванню за законом після смерті їхнього батька - [PERSON], суд виходить з того, що відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. [PERSON], як зазначено вище, набула право власності на 1/2 ід. частину житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2009 року, який є чинним. Нормами частини 4 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності, протиправність позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні. Крім цього, в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-ІV закріплено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколів до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Разом з тим, добросовісність набуття не може бути предметом позову, а являється однією з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню, оскільки фактично це є встановленням факту, що має юридичне значення, у спорі про право власності. Таким чином, оскільки [PERSON] набувши у власність майно за рішенням суду, яке в подальшому було скасовано, відчужила це майно за відплатною угодою [PERSON], а той в свою чергу відчужив це майно [PERSON], а відтак ці особи ([PERSON] та [PERSON]) не знали і не могли знати про те, що набувають майно за відплатною угодою в особи, якій не належить право його відчуження, а тому [PERSON], зокрема, стала добросовісним набувачем цього майна. Таким чином, оскільки на сьогоднішній день право власності на 1/2 ід.частину житлового будинку по вул. Козацькій, 9 у м. Дрогобичі зареєстровано за [PERSON], яка є його добросовісним набувачем, вимоги про припинення права власності [PERSON] на це майно заявлено не було, а тому суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності на це майно за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, висновком №382/14 судової будівельно-технічної експертизи, складеним 08.10.2014 року судовим експертом [PERSON] (том 1 а.с. 193-226), встановлено, що на момент визнання у судовому порядку за [PERSON] права власності на спірну нерухомість - 17.05.2007 року ринкова вартість 1/2 ід. частини житлового будинку [ADDRESS] складала 179275,00 грн. За таких обставин суд вважає, що підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення саме з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] саме ринкової вартості ? ідеальної частини житлового будинку на [ADDRESS] в розмірі 179275,00 гривень. При цьому суд приймає до уваги і той факт, що на момент визнання за [PERSON] права власності на спірну частину нерухомого майна існувало рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23 квітня 2007 року (том 1 а.с. 16), яким було встановлено факт батьківства [PERSON], [INFO], відносно дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], яке було скасовано у зв'язку з порушенням процесуальних норм колегією суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області лише 05.11.2007 року, про що [PERSON] було відомо, чим фактично порушено право неповнолітніх на спадкування належного їхньому батькові спадкового майна. Разом з тим, суд вважає необґрунтованою заяву відповідачки [PERSON] про застосування строку позовної давності та про відмову в позові з підстав пропуску такого строку, оскільки у відповідності зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і така відповідно до ст. 257 ЦК встановлюється тривалістю у 3 роки. Так, як зазначає у своїй заяві [PERSON], початок перебігу строку давності для даного спору необхідно рахувати з часу набрання законної сили судового рішення про встановлення факту батьківства [PERSON] щодо дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] тобто з моменту проголошення ухвали апеляційного суду, яким це рішення залишено без змін - 23.06.2011 року. Даний позов Дрогобицьким міжрайонним прокурором подано до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 19.09.2012 року, тобто в межах строків звернення до суду, а тому заява [PERSON] про відмову в позові саме з підстав пропуску строку є безпідставною. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1792,75 грн.

Outcome: approved