Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що згідно рішення Маріупольської міської ради від 16.04.2013 року частина гуртожитку по пр. Луніна, 9 в м. Маріуполі була прийнята в міську комунальну власність та відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Маріуполя. Так, кімната-блок № 96 у гуртожитку по пр. Луніна, 9 в Приморському районі м. Маріуполя складається з двох кімнат, а саме: двохмісної та тримісної. Двомісна кімната за зазначеною адресою надавалася [PERSON] та її сину [PERSON], які вибули 05.09.2014 року, та більше ця кімната нікому не надавалася, у кімнаті ніхто не зареєстрований. В той же самий час, тримісна кімната, на підставі ордеру № 083 від 08.10. 2006 року була надана [PERSON] та її доньці [PERSON]. Також зазначив, що відповідно до актів обстеження житлового приміщення встановлено, що у вільну двомісну кімнату у блоці № 96 самовільно вселилася [PERSON], яка займає сусідню тримісну кімнату, встановила вхідні двері та нікого до житлового приміщення не пускає. Крім того зазначив, що на даний час мається заборгованість за комунальні послуги за двомісну кімнату у розмірі 773,35 гривень. Вважає, що оскільки відповідачам не надавався ордер на вселення у двомісну кімнату-блок № 96 по пр. Луніна, 9 в м. Маріуполі, а тому просив виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з двомісної кімнати-блок № 96 по пр. Луніна, 9 в м. Маріуполі, стягнувши з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача - Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалась на зазначені у позові обставини. А крім того зазначила, що підставою для набуття права власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими субєктами права власності, а відповідно до положення ст. 7 Закону України "Про передачу обєктів права державної та комунальної власності" виникає з дати підписання акта приймання-передачі. А оскільки такий акт підписаний повноваженими представниками обох сторін, то з дати підписання акта приймання-передачі, а саме з 30.12. 2013 року - власником нерухомого майна зазначеного у акті є територіальна громада м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. Стосовно державної реєстрації правочину у відповідному державному реєстрі, то зазначила, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а є лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав, та не позбавляє фактичного власника права володіння, користування чи розпорядження ним та наділяє його законними інтересами стосовно такого майна. Крім того, звернула увагу суду на те, що відповідач [PERSON], відповідно до списків осіб, які проживали у гуртожитку по пр. Луніна, 9 на 01.02.2014 року проживала у кімнаті 96, місць у кімнаті 3, осіб які проживають 2, житлова площа складає 16,1 кв.м., загальна площа 27,93 кв.м., в той самий час, як [PERSON] займала двомісну кімнату у кімнаті 96, осіб які проживали у кімнаті 2, житлова площа складає 12,1 кв.м., загальна 20,99 кв.м. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень проти позову зазначила, що з 1996 року по теперішній час мешкає та зареєстрована у [INFO], разом із своєю донькою [PERSON] Так, 08.10.1996 року Маріупольським морським торгівельним портом їй було видано Ордер № 083 на одну з кімнат, площею 11,7 кв.м. спірної квартири № 96, а після того, як звільнилася друга кімната у вказаній квартирі, їй було видано Ордер № 023 на звільнене приміщення кімнату, площею 17,0 кв.м., і тому на підставі двох ордерів вона із донькою займає спірну квартиру № 96. Також звернула увагу суду на те, що в цій квартирі родина [PERSON] ніколи не мешкала.Після передачі частини буд. 9 по пр. Луніна в м. Маріуполі на баланс міста, відповідач [PERSON] на підставі ордерів зробила технічний паспорт на цілу квартиру [ADDRESS], до того ж між нею та КК "Приморська" підписано договір про надання послуг про утримання будинку, споруд та прибудинкової території. Також вважала, що оскільки позивач не має правовстановлюючих документів, в тому числі на [ADDRESS], а тому він не має права позиватися із даним позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вони із матір'ю мешкають приблизно 20 років в цьому приміщенні, їм не надавалася квартира, при тому, що вони перебувають на квартирному обліку біля 15 років. Також зазначила, що при наданні ордеру для проживання для сімї [PERSON] у двомісній кімнаті, не скасовувався ордер на проживання, виданий для їх родини, і тому він був дійсним. Представник третьої особи - Керуюча компанія «Приморська», [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначивши, що технічний паспорт відповідач [PERSON] на цілий блок виготовила, ще в той період коли був виданий ордер на сімю [PERSON]. В подальшому третя особа надала заяву, в якій просили провести розгляд справи за його відсутністю. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] ч.3 ст.116 ЖК України на яку посилається позивач осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Судом встановлено, що [PERSON] та її доньці [PERSON] надано одну кімнату, площею 11,7 кв.м. у кімнаті № 96 в буд. № 9 по пр. Луніна в м. Маріуполі, відповідно до сумісного рішення адміністрації та профкому Маріупольського морського порту, протокол № 8/1 від 08.10.1996 року, що підтверджується ордером на житлову площу у гуртожитку № 083 від 08.10.1996 року, виданого на імя [PERSON], (а.с. 56,69) Крім того, з дублікату ордеру на житлову площу у гуртожитку № 023 від 01.04.2014 року, виданого на імя [PERSON] вбачається, що відповідно до сумісного рішення адміністрації та профкому Маріупольського морського порту, протокол № 06/3 від 17.08.2001 року, [PERSON] та її доньці [PERSON] надано одну кімнату, площею 17,0 кв.м. у кімнаті № 96 в буд. № 9 по пр. Луніна в м. Маріуполі, що також підтверджується рішенням № 06/3 від 17.08.2001 року. (а.с.62,63) З форми «А», яка складена Органами МВС вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресом [INFO] ком. 96 общ. з 23.10.1996р. (а.с.111). Належність вказаних відомостей також підтверджується штемпелем у паспорті відповідачів, де вказано, що місце їх проживання зареєстровано в [INFO] б. 9 кв.96 з 23.10.1996р. (а.с. 42-43, 45-47) З технічного паспорту вбачається, що квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат житловою площею: перша кімната 11,9 м2, друга 17,5 м2. (а.с.50-54) З особових рахунків на зазначену квартиру вбачається, що відповідачі сплачують за користування квартирою станом на 01.11.2017р. в повному обсязі (а.с.88-89, 90-91). Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. З урахуванням наведеного, суд приходе до висновку, що вселення відповідачів у квартиру [ADDRESS], що складається із двох кімнат житловою площею: перша кімната 11,9 м2 (ордер № 083), друга 17,5 м2 (ордер № 023) гуртожитку, що належав Маріупольському морському порту відповідно до ст.129 ЖК України відбулося правомірно на підставі відповідних ордерів, тобто відповідачі набули право на проживання в зазначених кімнатах. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б могли вказати на те, що вищезазначені ордери скасовувалися, визнавалися не дійсними або відповідачами іншим чином було втрачено право на користування спірними кімнатами відповідно до чинного законодавства після вселення за вищезазначеними ордерами. Крім того, позивачем не надано доказів на встановлення технічних параметрів 8 поверху будинку (поверхового плану) де знаходяться спірні кімнати. У звязку із чим суд вважає недоведеним посилання позивача на те, що в будинку відсутня квартира 96, що складається із спірних кімнат. Оскільки з довідки стосовно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2017р. вбачається, що за технічним описом про обєкт нерухомого майна зареєстровано на 8 поверсі саме кв. №96 без визначення складових кімнат. (а.с.29-31). А з аналогічної довідки від 17.11.2017р. (а.с.32) вбачається, що окремо будь-яка кімната що має №96 у гуртожитку не реєструвалася в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За таких підстав позивачем не спростовано доводів відповідачів на правомірність виготовлення технічного паспорту на квартиру №96 в цілому та визнання судом зазначеного доказу як недостовірного. Таким чином, підстави для виселення відповідачів за ч.3 ст. 116 ЖК України відсутні. Разом із тим в судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду показала, що є працівником ККП "КК "Приморська". Так, 27.11.2017 року, о 15 год. 30 хвил. із представником міського майна, виходила за адресою проживання відповідача [PERSON], якій надана тримісна кімната у блоці № 96 по пр. Луніна, 9 в м. Маріуполі, проте [PERSON] займає і другу двомісну кімнату в цьому блоці. При складанні акту [PERSON] була присутня, та підписала даний акт. Свідок [PERSON] в суду пояснила, що тричі виходили за адресою проживання [PERSON] та її родини, однак двічі складався акт про самовільне зайняття двомісної кімнати у блоці № 96 по пр. Луніна, 9 в м. Маріуполі зі слів сусідів. Та 27.11.2017 року, [PERSON] не впустила їх до блоку № 96, та всі нею зазначені відомості вони відобразили у акті, при цьому [PERSON] підписала акт. Також зазначила, що [PERSON] сплачує комунальні послуги за весь блок № 96, на підставі технічного паспорту, але дані документи остання не надала. Таким чином, з аналізу показань свідків вбачається, що їх покази не спростовують, поданих сторонами доказів, щодо правомірності вселення і користування відповідачами спірними кімнатами. Крім того, як на підставу своїх порушених прав, які повинні підлягати захисту позивач посилався на те, що він набув право власності на підставі п.6 ст.7 ЗУ «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» з дати підписання акту приймання-передачі від 30.12.2013р. (а.с.104-107) Як вбачається з рішення Маріупольської міської ради № 6/27-3035 від 16.04.2013 року, в міську комунальну власність було прийнято частину гуртожитку, розташованого за адресою: м. Маріуполь, пр. Луніна, 9, із майном, яке перебувало на балансі ДП "Маріупольський морський торгівельний порт", при цьому ККП "КК "Приморська" прийняло на баланс частину гуртожитку, площею 3136,0 кв.м. (а.с.11) [PERSON] приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, затвердженого начальником управління міського майна Маріупольської міської ради від 30.12.2013 року, комісія, яка створена відповідно Рішення Маріупольської міської ради № 6/27-3035 від 16.04. 2013 року провела обстеження житлового будинку № 9 по пр. Адмірала Луніна в Приморському районі м. Маріуполя, що належить ДП "ММТП". Комісія встановила загальні відомості, відомості про площі житлового фонду, обладнання житлового будинку (внутрішні мережі), відомості про допоміжні приміщення будинку, вартість основних засобів на 01.07. 2013 року, впорядкованість прибудинкової території, наслідки огляду та випробувань елементів будинку, підприємство, установа чи організація, що фінансує ремонт або реконструкцію будинку, джерела фінансування, а також підприємство в оперативному управління якої перебував будинком передала, а ККП "КК "Приморська" прийняла таку документацію. (а.с.104-107) При цьому, при передачі не визначено, частина яких саме обєктів була передана на баланс міста, тобто додаткові відомості щодо обєктів передачі, поверховий план будівлі. Між тим, позивач як на підставу заявлених вимог про виселення відповідачів послався на набуття ним права власності на частину будинку № 9 по пр. Луніна в м. Маріуполі, в тому числі кімнату № 96, відповідно до акту приймання-передачі гуртожитку, разом із тим, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 104227962, станом на 17.11.2017 року , власником 11/25 частки будинку № 9 по пр. Луніна в м. Маріуполі, в тому числі 8 поверх кв. № 96 зареєстровано Державне підприємство "Маріупольський морський торговельний порт". (а.с.28-31) Суд критично оцінює доводи представника позивача про виникнення права власності з моменту підписання акту приймання-передачі гуртожитку, з огляду на наступне. В судовому засіданні представник позивача вказав, що технічна документація на переданий за актом гуртожиток не виготовлялася за браком грошей. Державна реєстрація речових прав на переданий гуртожиток не проводилася. Суд звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст.12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. [PERSON] п.6 ст.7 ЗУ «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права. За приписами ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: відповідно до п.1 право власності на нерухоме майно. [PERSON] преамбули ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» [PERSON] визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Таким чином, визнання та захист державою прав на нерухоме майно у позивача виникає з моменту державної реєстрації гуртожитку. Як вбачається з ч.1 ст.15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. [PERSON] ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, доводи позивача щодо порушення його прав з боку відповідача, а також необхідність захисту інтересів є необґрунтованими. Таким чином, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачем порушено його права та законні інтереси, через що заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду. Враховуючи, що в задоволені позову позивачу відмовлено повністю на підставі ст. 141 ЦПК України покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed