Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

24.04.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» /далі КЗРК/, та Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПАТ/ яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 1144866 грн. з КЗРК та 433661.50 грн. з ПАТ, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що в період роботи в шкідливих умовах праці тривалий час слюсарем з ремонту устаткування, слюсарем з ремонту автомобілів, водієм автосамоскиду БЕЛАЗ, помічником машиніста локомотиву з вивезення руди на ПАТ протягом 5 років 6 місяців, та підземним прохідником на КЗРК протягом 2 років 1 місяцю ним отримано хронічні професійні захворювання - сидеросилікоз першої стадії, пізній розвиток, ускладнений ХОЗЛ 1-2 стадії. Легенева недостатність 2 ступеня, які відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 05.06.2014 р., Протокол №965, виникли з вини обох роботодавців. Крім того, згідно до медичного висновку центральної лікарської експертної комісії від 30.09.2014 р. № 33/1214, мені було встановлено професійне захворювання Сr нижньої частки правої легені. Також цей висновок був підтверджений медичним висновком центральною лікарсько-експертною комісією від 09.12.2014 р. №42/1444. Згідно висновку МСЕК від 18.12.2014 р. вперше позивачу була безстроково встановлена третя група інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності, при повторному огляді 26.02.2015 р. позивачу безстроково була встановлена друга група інвалідності та 80 % втрати професійної працездатності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивача стаціонарне та амбулаторне лікування, йому важко виконувати будь яку роботу, він страждає задишкою, кашлем, відчуває постійний біль в грудній клітині, головний біль, слабкість, швидко втомлюється, він обмежений в вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв"язки. Виходячи з тривалості роботи в кожного з відповідачів, просить стягнути з: КЗРК - 433661,50 грн. та з ПАТ - 1144866 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, вказує що для встановлення розміру шкоди ним застосовувалася методика проф..Ерделевського. Представник КЗРК Літовченко Т.М. позов не визнав, надав письмові заперечення згідно яких у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода позивачу завдана іншим підприємством ПАТ. Позивач працював на КЗРК з 1980 по 1982 р.p. коли норми законодавства в тому числі ст.237-1 КЗпП України ще не діяли. Позивач уклав трудовий договір та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, крім того пропустив строк позовної давності. Представник ПАТ Пінічний ГЗК Доценко Т.Ю. позов не визнав, надав письмові заперечення вказує, що позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.43-51, що позивачу [PERSON] 16.12.2014 р. встановлені хронічні професійні захворювання, а саме Сr нижньої частки правої легені, сидеросилікоз першої стадії. Позивачу вперше була безстроково встановлена третя група інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності, при повторному огляді 26.02.2015 р. позивачу безстроково була встановлена друга група інвалідності та 80 % втрати професійної працездатності, а.с.52-58. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, інформаційних довідок про умови праці на обох підприємствах а.с.43-51, встановлено хронічне професійне захворювання - сидеросилікоз першої стадії, пізній розвиток, ускладнений ХОЗЛ 1-2 стадії. Легенева недостатність 2 ступеня. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці: перевищення допустимих показників шкідливих факторів виробничого середовища, канцерогенна аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, д, загазованість. Шкідливі умови праці ПАТ «Північий ГЗК» відносилися до 3 класу 2 ступеню шкідливості, виробничого об'єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ КЗРК, - 3 класу 3 ступеня шкідливості. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах на виробничому об'єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ КЗРК, - 2 роки 6 місяців, та ПАТ «Північний ГЗК» - 5 років 6 місяців. Встановлена вина обох роботодавців в пошкодженні здоров"я, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв"язки, постійними болями в грудній клітині, задухою, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичним висновком а.с.25-33 позов слід задовольнити частково та стягнути загалом на користь позивача 40000 грн. моральної шкоди, розмежувавши відповідальність пропорційно відпрацьованому на підприємствах часу: стягнути з КЗРК - 10000 грн., а з ПАТ - 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. Посилання представників відповідачів на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Доводи представника ПАТ КЗРК про відсутність підстав стягнення шкоди через перехід права власності на цілісні майнові комплекси, де працював позивач, до ПАТ «Центральний ГЗК» судом також до уваги не беруться, так як не ґрунтуються на вимогах вищевказаного трудового та цивільного законодавства, і доказів переукладання трудового договору з позивачем суду не надано. При частковому задоволенні позову та звільненні позивача від сплати судового збору - судовий збір сумі 400 грн. слід стягнути з КЗРК та ПАТ Північний ГЗК пропорційно до часток задоволених позовних вимог на користь держави згідно, ст.81, 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial