Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

18 листопада 2013 року позивач, Товариство з додатковою відповідальністю "Адамс" с.Жовтневе Кам'янець-Подільського району звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання недійсності договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень. 04 лютого 2014 року позивач збільшив позовні вимоги і звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,[PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання недійсності договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, посилаючись на те, що 08 січня 2002 року між ТзОВ "Прем"єра" м.Дунаївці та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини бази, яка знаходиться за адресою:[ADDRESS]. Даний договір був укладений з порушенням законодавства і зокрема, не було зазначено на підставі якого документу ТзОВ "Прем'єра" володів вищевказаною нерухомістю, не було нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який укладався між юридичною та фізичною особою, відсутні акти прийому-передачі нерухомості, а також додаток № 1,який є невід'ємною частиною даного договору. Як свідчать матеріали інвентарної справи №4, вищевказана база належала ТОВ "Прем'єра" на підставі договору міни, який укладений між ВАТ "Комунар" та ТОВ "Прем'єра" 20 січня 2000 року, згідно якого останньому передано у власність за сільськогосподарську продукцію на загальну суму 38927,70 грн. майно: шлакобетонну огорожу, пожежне водоймище, скважину, трансформаторну підстанцію, рампу, 30-ти тонну вагу, залізничну колію, приміщення складу, приміщення складу накопичувач. Проте, рішенням господарського суду Хмельницької області від 15 травня 2003 року, яке вступило в законну силу, визнано недійсним договір міни від 20.01,2000р. і майно повернуто ВАТ "Комунар" згідно акту від 15 вересня 2003 року. Дані факти свідчать, що ТОВ "Прем'єра" не мав права володіти, користуватися і розпоряджатися нерухомим майном бази і відчужувати її. Згідно рішення виконавчого комітету Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району від 08.01.2002 року відповідачу [PERSON] взамін договору купівлі-продажу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 08.06.2006 року відповідач [PERSON] уклав договір купівлі-продажу будівель бази із [PERSON], спадкоємцями за законом якого є: [PERSON], [PERSON], яким на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2013 року перейшли нежитлові будівлі бази і які за договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 30.09.2013 року продали [PERSON] Позивач вважає, що порушені його права, оскільки 12 вересня 2003 року між ВАТ «Комунар» с.Комунар Новоушицького району та ВАТ "Адамс" (правонаступник ТДВ "Адамс") було укладено договір купівлі-продажу № 4, за яким ВАТ "Комунар" передав у власність майно, що належало йому на праві власності, а саме: шлакобетонну огорожу, пожежне водоймище, скважину, трансформаторну підстанцію, рампу, 30-ти тонну вагу, залізничну колію, приміщення складу, приміщення складу накопичувач, яке знаходиться в [ADDRESS], а позивач прийняв та сплатив за нього кошти в сумі 38927 грн. Дане майно згідно акту від 15.09.2003 року передано позивачу та за дане майно перераховані кошти. Позивач вважає, що у відповідності до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), а тому позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу бази, що був укладений між ТзОВ "Прем'єра" та [PERSON] 08.01.2002 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видано виконавчим комітетом Дунаєвецької селищної ради 05.06.2006 року, серія ЯЯЯ № 700627, визнати недійсним договір купівлі-продажу будівель бази, який укладений між [PERSON] та [PERSON] 08.06.2006 року та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2013 року за № 1-783 та № 1-786, які видані Сьомою Київською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] і [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу не житлових будівель, що був укладений між [PERSON], [PERSON], яка діяла по довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] 30.09.2013 року. 26 грудня 2013 року позивач, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Адамс» с.Жовтневе Кам'янець-Подільського району, треті особи: [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, посилаючись на те, що 30 вересня 2013 року купив у [PERSON] та [PERSON] нежитлові будівлі-будівлі бази, загальною площею 1439,5 кв. м, які знаходяться за адресою : [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу не житлових будівель від 30.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за № 1381. Його право власності зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відповідач на даний час чинить перешкоди у користуванні належними йому приміщеннями, не допускаючи його до приміщень та не визнаючи його право, а тому звернувся до суду і просить усунути перешкоди у користуванні нежитловими будівлями, що належать йому на праві власності шляхом зобов'язання ТДВ "Адамс" звільнити будівлі. В судовому засіданні представник позивача Товариства з додатковою відповідальністю "Адамс" Посітко М.В. заявлений позов підтримав в повному об'ємі і просив його задовольнити, а зустрічний позов [PERSON] не визнав і просив в задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відповідачі неправомірно, з порушенням законодавства, придбавали у власність нежитлові приміщення бази, яка знаходиться в [ADDRESS] і які на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2003 року належать позивачу. На даний час приміщення бази використовується та охороняється працівниками позивача. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] заявлений позов ТДВ "Адамс" не визнав і в задоволенні просив відмовити, а зустрічний позов [PERSON] визнав і просив задовольнити, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, який був укладений 08.06.2006 року та посвідчений нотаріально між [PERSON] та [PERSON] укладений відповідно до вимог цивільного законодавства. Відповідачі: [PERSON]та [PERSON] набули право власності на нежитлові будівлі на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, яке визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Однак, в даному випадку, самим фактом видачі свідоцтва на спадщину, права позивача не порушуються, оскільки позивач не є власником відчуженого за спірним договором майна і у позивача ніколи не виникало право власності. Договір купівлі-продажу №4 від 12.09.2003 року та акти приймання-передачі майна від 15.09.2003 року слід оцінити критично, оскільки станом на вересень 2003 року майно: склад накопичувач, склад палива та прохідна не належали ВАТ "Комунар", а належали [PERSON] на праві приватної власності. У позивача немає жодних правових підстав користуватися спірним майном. Також підтримує заяву відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності щодо заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеного між ТзОВ "Прем'єра" та [PERSON] 08.01.2002 року, оскільки позивачу про даний договір було відомо ще в 2008 році при зверненні з позовом до господарського суду Хмельницької області . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутності і в задоволенні позову позивача ТДВ "Адамс" відмовити, оскільки заявлений позов є безпідставним і необґрунтованим з підстав пропущення строку позовної давності і просив застосувати строк позовної давності щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу бази, який був укладений між ним та ТОВ "Прем'єра" 08.01.2002 року, визнання недійсним свідоцтва про права власності на нерухоме майно, яке видано йому виконавчим комітетом Дунаєвецької селищної ради 05.06.2006 року та про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівель бази, що був укладений між ним та [PERSON] 08.06.2006 року, оскільки про дані договори та свідоцтво про право власності, яке видано майже вісім років тому позивач знав, що підтверджується фактом звернення позивача до КП "Інвентарбюро" ще у 2008 році та зверненням до господарського суду Хмельницької області, що підтверджується ухвалою цього суду від 29.05.2008 року. Відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив судове засідання проводити у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, вважає, що позов Товариства з додатковою відповідальністю "Адамс"задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення ,невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено і це підтверджується оглянутою в судовому засіданні інвентарною справою на домоволодіння [ADDRESS], яка надана Дунаєвецьким КП "Інвентарбюро", що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння ВАТ "Комунар" с.Комунар Новоушицького району від 12.01.2000 року належали на праві власності будівлі та споруди, які знаходяться в [ADDRESS] і зокрема: склад - накопичувач, склад - трансформаторна, прохідна, залізнична колія, склад палива, огорожа, вага. Згідно договору міни, який укладений між ВАТ "Комунар" та ТзОВ "Прем'єра" м.Дунаївці від 12.01.2000р., ВАТ "Комунар" поміняв належну йому базу (складські приміщення, вагову, під'їзні шляхи, рампу, трансформаторну та інше) на сільськогосподарську продукцію. Договір посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за №1. Договір міни зареєстрований в Дунаєвецькому МКП «Інвентарбюро» 12.01.2000р. Даний договір міни від 12.01.2003 року , укладений між ВАТ "Комунар" та ТзОВ "Прем'єра" рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.05.2003 року, яке постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 06.08.2003 року залишено без змін, визнано недійсним і зазначено, що частина бази: шлакобетонна огорожа, пожежне водоймище, скважина, трансформаторна підстанція, рампа, 30-ти тонна вага належать державі і не були об'єктом приватизації. Згідно акту від 15 вересня 2003 року ВАТ "Комунар" повернув ТзОВ "Прем'єра" кошти в сумі 38927,20 грн., а ТзОВ "Прем'єра " передав ВАТ "Комунар" майно: шлакобетонну огорожу, пожежне водоймище, скважину, трансформаторну підстанцію, рампу, 30-ти тонну вагу, залізничну колію, приміщення складу, приміщення складу накопичувач. Судом встановлено, що 08 січня 2002 року між ТзОВ "Прем"єра" м.Дунаївці та ПП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини бази, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і, який зареєстровано в КП "Інвентар бюро" 08.01.2002 року, а 10.01.2002 року складено акт приймання-передачі № 1 частини бази ТОВ "Прем'єра" [PERSON] Відповідно до ст.ст.86, 128,224,225 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном; право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором; за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму; право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. 05 червня 2006 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будівлі бази: склад накопичувач, прохідну, склад палива на підставі рішення № 14 виконавчого комітету Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району від 25 травня 2006 року. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ТзОВ "Прем'єра", на момент укладення договору купівлі-продажу від 08.01.2002 року, був власником частини бази, яка знаходиться за адресою :[ADDRESS], і розпорядився даним майном на законних підставах, а посилання позивача на те, що не було зазначено в договорі на підставі якого документу ТзОВ "Прем'єра" володів вищевказаною нерухомістю, не було нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який укладався між юридичною та фізичною особою ,відсутні акти прийому-передачі нерухомості, а також додаток №1, який є невід'ємною частиною даного договору спростовуються вищезазначеними доказами по справі. Позивач Товариство з додатковою відповідальністю "Адамс" не довів суду правові підстави для скасування договору купівлі-продажу частини бази від 08 січня 2002 року, укладеного між ТзОВ "Прем"єра" м.Дунаївці та ПП [PERSON] та підстави для скасування свідоцтва про право власності на будівлі бази, яке 05 червня 2006 року видано [PERSON], а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності у справі, оскільки позивачу ТДВ "Адамс" було відомо про укладені договори, і про свідоцтво про власність, яке видано на його ім'я майже вісім років тому, а саме в 2008 році при зверненні до КП "Інвентарбюро" з позовом до господарського суду Хмельницької області, який залишено без розгляду. Згідно ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. Дійсно Дунаєвецьке КП «Інвентарбюро» в травні 2008 року повідомляло представника позивача ВАТ «Адамс» про реєстрацію нерухомого майна на другу особу і рекомендацію звернутися до суду, що підтверджується листом від 25.02.2011р., який адресований Хмельницькому окружному адміністративному суду і знаходиться в інвентарній справі і це не заперечив представник позивача в судовому засіданні. Представник позивача не заявляв в судовому засіданні клопотання про поновлення строку звернення до суду у зв'язку з його пропуском по поважній причині. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Підстав для застосування позовної давності, що заявлено відповідачем [PERSON] немає, оскільки позивачем не доведено обставин на які він посилається як на підставу для задоволення позовних вимог. Також судом встановлено, що 12 вересня 2003 року укладено договір купівлі-продажу №4 між ВАТ "Комунар" та ВАТ "Адамс", згідно якого покупцеві передано у власність наступне майно: шлакобетонну огорожу, пожежне водоймище, скважину, трансформаторну підстанцію, рампу, 30-ти тонну вагу, залізничну колію, приміщення складу, приміщення складу накопичувач, яке знаходиться в [ADDRESS], і сплачено за нього кошти в сумі 38927 грн. Договір підписаний сторонами та скріплений печатками. Дане майно згідно акту від 15.09.2003 року передано ВАТ "Адамс" Кам'янець-Подільського району. Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002р. за № 157/6445 передбачено державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, однак, як встановлено в судовому засіданні, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.09.2003 року не був зареєстрований в КП "Інвентарбюро" і свідоцтво про право власності на нерухоме майно не видавалося. Також встановлено, що договір купівлі-продажу 12.09.2003 року ВАТ "Комунар" вчиняв в той час, коли майно уже було продано ТзОВ "Прем'єра" ПП [PERSON], що дає підставу вважати, що у позивача не виникло право власності на спірне майно. 08 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір-купівлі продажу будівель бази в [ADDRESS], який засвідчено приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області і зареєстровано в реєстрі за № 3220 і яким ,при посвідченні договору, встановлено та перевірено належність [PERSON] будівель бази. 15.06.2006 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2006 року видано свідоцтво про право власності на будівлі бази. Позивач ,Товариство з додатковою відповідальністю "Адамс", 13.01.2011 року звернувся в Дунаєвецьке КП "Інвентарбюро" з заявою про державну реєстрацію прав на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням від 17.01.2011 року відмовлено позивачу в державній реєстрації прав, оскільки подані документи не відповідають вимогам Положення та іншим нормативно-правовим актам, заявлене право вже зареєстроване, відчуження або інше визначення юридичної долі об'єкта права щодо якого підлягають державній реєстрації відбулося без отримання витягу з реєстру прав. Дану відмову позивачем не оскаржено. На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 01.07.2013 року, які видані Сьомою Київською державною нотаріальною конторою і зареєстровані в реєстрі за № 1-783, № 1-786 перейшли в порядку спадкування після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] нежитлові будівлі бази, які знаходяться в [ADDRESS]. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Позивачем в позовних вимогах не зазначено підстави з яких вищезазначені свідоцтва про право на спадщину за законом можуть бути визнані недійсними, а підстави зазначені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року судом не встановлено і такі не надані суду, а тому вимоги позивача про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом є не обґрунтованими і задоволенню не підлягають. 30 вересня 2013 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель - будівлі бази: склад накопичувач, цегляна прохідна, шлакобетонний, блочний склад палива загальною площею 1439,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який засвідчено приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 1381. Згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30.09.2013 року [PERSON] придбано у власність у [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площею 0,2088 га та 0,5616 га, - землі житлової та громадської забудови для оптової торгівлі та складського господарства (обслуговування складської бази). Дані договори зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач посилається на ч.3 ст.215 ЦК України, відповідно до якої, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому ст.215 ЦК України передбачає визнання недійсним правочину вчиненого з порушенням вимог ст. 203 ЦК України. Допустимих та належних доказів на підтвердження обставин, що можуть бути правовою підставою для визнання зазначених правочинів недійсними суду позивачем, його представником, не надано. Так, продавці за договорами на час продажу були власниками майна; доказів того, що правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених ними позивачем суду не надано; підстав, передбачених ст. 203 ЦК України не встановлено. Судом не встановлено, що сторонами спірних договорів порушено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У позовній заяві позивачем зазначена як підстава для визнання договору купівлі-продажу нежитлових будівель лише з підстав порушення його прав як нібито власника майна відчуженого за спірним договором, що само по собі не є підставою для визнання договору недійсним, а може бути лише підставою для звернення до суду з позовом. А тому заявлений позов ТДВ «Адамс» є не обґрунтованим, безпідставним і задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст.317, 321, 328, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] є власником нежитлових будівель - будівель бази що знаходиться за адресою: [ADDRESS] якими без жодних правових підстав користується Відповідач - товариство з додатковою відповідальністю "Адамс", що є безумовним порушенням прав позивача як власника, в зв'язку з чим законною та обґрунтованою є його вимога про усунення порушень його прав власника шляхом звільнення відповідачем належних йому будівель, оскільки цей спосіб захисту відповідає характеру порушення права позивача відповідачем та сприяє його відновленню. За таких умов, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення будівель. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача ТДВ «Адамс» необхідно стягнути судові витрати понесені позивачем [PERSON] у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 229 грн. 41 коп.

Outcome: approved