Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

23 лютого 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності обєкт самочинного будівництва (а.с.2-5). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на земельній ділянці за адресою: м.\~Дніпропетровськ, пров. Крутий, буд.26, ним у 1989 році самочинно збудовано наступні обєкти: А-1 - житловий будинок, Б,В навіси, №1-6, І споруди. З метою впорядкування питання щодо набуття правовстановлюючих документів на займану земельну ділянку, а також отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, позивач звертався до відповідних органів виконавчої влади, але дані питання залишись не вирішеними. У зв'язку із вищевикладеним, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати право власності на А-1 житловий будинок, загальною площею 141,5 кв.м., що складається із цокольного поверху: 1 приміщення, площею 12,8 кв.м., 2 приміщення, площею 8,8 кв.м., 3 приміщення, площею 18,3 кв.м., 4 кладова, площею 9,4 кв.м., 5 приміщення, площею 22,1 кв.м.; І поверх: 6 коридор, площею 6,9 кв.с., 7 коридор, площею 5,2 кв.м., 8 кухня, площею 6,1 кв.м., 9 житлова, площею 18,1 кв.м., 10 житлова, площею 12,5 кв.м., 11 передпокій, площею 12,5 кв.м., 12 житлова, площею 6,2 кв.м., 13 санвузол, площею 2,6 кв.м.,а-1 прибудова, площею 12,5 кв.м., а-1 тераса, площею 7,0 кв.м., Б навіс, площею 31,0 кв.м., В навіс, площею, 4,5 кв.м., №1-6, І споруди, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Крутий, буд.26, за [PERSON]. У судове засідання позивач не зявився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду позивач надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без своєї участі, у зв'язку із знаходженням з 16.02.2015 року по теперішній час у відрядженні. Позовні вимоги підтримує (а.с.39). Відповідач [PERSON] міська рада в особі свого представника за довіреністю, в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник надав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи відкласти, у зв'язку із професійною завантаженістю (а.с.36). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, одними із засобів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права та визнання правочину недійсним. Підставою звернення до суду позивача із даним позовом до суду є захист майнових прав та інтересів, повязаних із обмеженням його можливості належної реалізації права користування нерухомим майном. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO] (а.с.33). У відповідності з технічним паспортом від 28 липня 2014 року на земельній ділянці по пров. Крутий, буд.26 у м. Дніпропетровську самочинно збудовано: А-1 житловий будинок, загальною площею 141,5 кв.м., що складається із цокольного поверху: 1 приміщення, площею 12,8 кв.м., 2 приміщення, площею 8,8 кв.м., 3 приміщення, площею 18,3 кв.м., 4 кладова, площею 9,4 кв.м., 5 приміщення, площею 22,1 кв.м.; І поверх: 6 коридор, площею 6,9 кв.с., 7 коридор, площею 5,2 кв.м., 8 кухня, площею 6,1 кв.м., 9 житлова, площею 18,1 кв.м., 10 житлова, площею 12,5 кв.м., 11 передпокій, площею 12,5 кв.м., 12 житлова, площею 6,2 кв.м., 13 санвузол, площею 2,6 кв.м.,а-1 прибудова, площею 12,5 кв.м., а-1 тераса, площею 7,0 кв.м., Б навіс, площею 31,0 кв.м., В навіс, площею, 4,5 кв.м., №1-6, І споруди, які підлягають введенню в експлуатацію та узаконенню (а.с.17-20). Згідно довідки Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 09.10.2014 року інформація щодо наявності правовстановлюючих документів на земельні ділянки надані [PERSON], відповідно до встановленого порядку, станом на 01.01.2013 року відсутня (а.с.32). Згідно\~ст.126 Земельного кодексу України,\~право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~(документами, що посвідчують право на земельну ділянку є: державний акт на право власності на земельну ділянку; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону). Отже, позивачем не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку під самочинне будівництво. На підставі ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно п.4,6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгялду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України» №6 від 30.03.2012 року, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У відповідності до вимог ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» визначено процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів будівництва. Згідно ст. 14 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року, до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: визначення території для містобудівних потреб згідно з рішенням відповідної ради; встановлення в межах своїх повноважень на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність; надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок; забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній; проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством; організація охорони культурної спадщини; організація робіт, пов'язаних із створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів; забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу; здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності експлуатації будинків і споруд незалежно від форми власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року, до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель належать здійснення державного контролю за використанням та охороню земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановлення порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання; розміщення, проектування, будівництва та введення в дію обєктів, що негативно впливають або можуть вплинути на стан земель та ін. Відповідно до\~ст. 5 Закону України "Про основи містобудування",\~при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів. За ст.9 Закону України "Про архітектурну діяльність"\~встановлено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному\~Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Згідно ч.9\~ст.37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності",\~виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності, отримання дозвільних документів на самочинне збудоване майно не проводились. Крім того, належно затвердженого проекту будівництва, прийняття спірного майна до експлуатації, документів на виділ земельної ділянки в установленому законодавством порядку позивачем взагалі не надано. А також, не доведено та не надано доказів у підтвердження того, чи вирішувалось питання оформлення права власності на самочинне будівництво компетентним державним органом, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, незаконними, необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд приходить висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає, так як його позовні вимоги залишені без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed