Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 24067,02 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., завданої в результаті дорожньо- транспортної пригоди та витрат на сплату судового збору. В обґрунтування позову представник посилався на те, що 16.03.2018 року о 15:15 год. в м. Харкові по вул. Космічній 14 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2105, д.н.з. [NUMBER] , виїжджаючи зі двора, не надав дороги автомобілям, які рухались по головній дорозі, скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda» д.н.з. [NUMBER] з наступним зіткненням з автомобілями ВАЗ д.н.з [NUMBER] , «Ford», д.н.з [NUMBER] та автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. На момент ДТП відповідач не мав діючого полісу про страхування володільців транспортних засобів. Наведені обставини на переконання позивача підтверджуються постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2018 року, якою [PERSON] було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Представник зазначив, що 19.03.2018 року позивачем було подано повідомлення до МТСБУ у письмовій формі за фактом ДТП. 16.04.2018 року на замовлення МТСБУ, ТОВ «Незалежна експертна компанія» було надано Звіт №125/М/2018 «Про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ Hyundai Elantra, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП», відповідно до висновку якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, внаслідок пошкодження ТЗ в ДТП становить 36 661,15 грн., без врахування ПДВ та 44801,88 грн. з урахуванням ПДВ. 20.07.2018 року МТСБУ було прийнято рішення про виплату позивачу відшкодування в розмірі 38 661,15 грн. Зазначили, що реальні витрати, які позивач зазнав для відновлення свого майна становлять 57 096,68 грн., що підтверджується фіскальними чеками. Окрім того, відповідно до Звіту №125/М/2018 позивачу необхідно провести ремонтні роботи щодо відновлення правої задньої двері, сума яких становить 5 631,49 грн., що підтверджується рахунком ПАТ «Завод Фрунзе» від 10.08.2018 року. Таким чином, загальна сума реальних витрат для відновлення майна позивача становить 62 728,17 грн. Вказали, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, яка була розрахована з урахуванням фізичного зносу становить 38 661,15 грн., а вартість фактичного розміру відновлювального ремонту становить 62 728,17 грн. МТСБУ було сплачено позивачу частину грошових коштів в розмірі 38 661,15 грн., загальна сума збитків, яку повинен відшкодувати відповідач становить 62 728,17 грн., а тому з відповідача слід стягнути різницю суми в розмірі 24 067,02 грн. Крім того, позивач просив стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. від 24 лютого 2020 року цивільна справа за позовною заявою [PERSON] в особі представника позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо- транспортної пригоди передана на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 27.01.2020 року в судове засідання надала заяву про слухання справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, відзиву на позовну заяву не надав. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди представника позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що клопотань від учасників справи матеріали справи не містили, а також з огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які не можуть перевищувати 60 днів з дня відкриття провадження по справі, та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив матеріали та докази, які були своєчасно долучені сторонами, та встановив наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобіля марки «Hyundai Elantra, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 15 ). 16.03.2018 року о 15:15 год. в м. Харкові по вул. Космічній 14 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2105, д.н.з. [NUMBER] , виїжджаючи зі двора, не надав дороги автомобілям, які рухались по головній дорозі, скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda» д.н.з. [NUMBER] з наступним зіткненням з автомобілями ВАЗ д.н.з [NUMBER] , «Ford», д.н.з [NUMBER] та автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2018 р., що набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАп та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.(а.с.16). [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро з повідомленням про подію та заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 30.03.2018 року МТСБУ надав доручення ТОВ «Незалежна експертна компанія» на виконання робіт по справі №49224 з метою проведення дослідження з оцінки вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Elantra, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до копії звіту №125/М/2018 про оцінку вартості відновленого ремонту «Hyundai Elantra, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження транспортного засобу, який складений оцінювачем [PERSON] , встановлено, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ «Hyundai Elantra, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 38661,15 грн., без урахування ПДВ та 44801,88 грн. з ПДВ. Згідно Повідомлення Моторного (транспортного) страхового бюро України № 49224 від 20.07.2018 року, а також платіжного доручення № 910424 від 20.07.2018 року [PERSON] відшкодовано майнову шкоду в сумі 38 661,15 грн. Окрім того, позивач долучив до позовної заяви підтвердження витрат на проведення відновлювального ремонту, які він поніс крім виплачених МТСБУ коштів, а саме в розмірі 62 728,17 грн.: -10 304,52 грн., що підтверджується фіскальним чеком №4 від 14.09.2018 року та видатковою накладною №ЗиФ -944346 від 14.09.2018 року (а.с.58-59), -20 645,30 грн., що підтверджується фіскальним чеком №23 від 31.05.2018 року, замовленням -нарядом №Зиф-929773 від 31.05.2018 року (а.с.60-61); -26 146,86 грн., що підтверджується фіскальним чеком №7 від 05.06.2018 року та замовленням -нарядом №Зиф-937723 від 31.05.2018 року (а.с. 62-63). -5631,49 грн., що підтверджується рахунком ЗиФ-0396756 від 10.08.20108 року (а.с.65). Відповідно до розрахунку позивача, з [PERSON] підлягає стягненню 24 067,02 грн. (62 725,17 грн.- 38 661,15 грн.) V. Норми права, що підлягають застосуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог ст. 1187 ЦК України, в разі заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, обов`язок по її відшкодуванню покладається на особу, яка володіє транспортним засобом, використання якого призвело до заподіяння шкоди. Цією особою в даній справі є відповідач. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціонування Конвенції, що є частиною національного законодавства. Відповідно до матеріалів справи «Бурдов проти Росії»\\ Розгляд по суті і справедлива сатисфакція\\, Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Однак зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною.

Outcome: approved