Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просить Зобов'язати Відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» перерахувати Позивачу [PERSON] за заявою від 05.02.2018 року кошти на суму 47 204,69 грн. з рахунку № [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк», на суму 842,40 грн. з рахунку № [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк» та суму 659,40 грн з рахунку № [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк» та поточний рахунок № [NUMBER] Позивача [PERSON], відкритий у Криворізькій філії ПАТ КБ «Приватбанк» стягнувши з Відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» на користь Позивача [PERSON] заборгованість за процентами до договору банківського рахунку в розмірі 26090,05 грн., 4131,50грн., - 3% річних від простроченої суми, 25342,97 грн. - інфляційні втрати за період прострочення зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.05.2010 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського рахунку шляхом підписання позивачем у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк» заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки підприємця. Відповідно до заяви про відкриття поточного рахунку позивачу було відкрито поточний рахунок у гривнях для здійснення підприємницької діяльності [NUMBER]. 03.10.2018 року позивачем з використанням системи «Приват-24» відповідно до заяви про відкриття рахунку було відкрито поточні рахунки для здійснення підприємницької діяльності [NUMBER] та [NUMBER] та разом з цим подано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських "послуг ( 28.05.2018 року без відповідного розпорядження позивача та погодження з нею, відповідачем самостійно було перенесено залишки коштів з поточного рахунку [NUMBER] на суму 47 204,69 грн. на рахунок «[NUMBER]», з поточного рахунку [NUMBER] на суму 872,40 грн. на рахунок [NUMBER]», з поточного рахунку [NUMBER] на суму 659,40 грн. на рахунок № [NUMBER]» відповідно до меморіальних ордерів №Е0528L09DF, №Е0528L0A8H та №Е0528LDLY відповідно. Позивач неодноразово зверталася до служби клієнтської підтримки відповідача з проханням повернути залишені на її рахунках кошти, проте жодних дій з цього приводу відповідач не вчиняв, що стало підставою для звернення до суду. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Кобзар Ю.Б. вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, подала письмовий відзив, в якому вказує, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою та безпідставною, а наведені у ній відомості та докази такими, що належним чином непідтверджені та недоведені. Також піддає сумніву факт укладення з позивачем депозитних договорів, і факт внесення позивачем коштів (а.с.49-57). Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. 21.05.2010 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського рахунку шляхом підписання позивачем у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк» заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки підприємця. Відповідно до заяви про відкриття поточного рахунку позивачу було відкрито поточний рахунок у гривнях для здійснення підприємницької діяльності [NUMBER]. У пункті 4 Заяви про відкриття поточного рахунку вказано, що підписавши цю заяву позивач погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг (що розміщені на сайті банку), тарифами Банку, які разом з цією заявкою та карткою із зразками підписів та - збитком печатки складають Договір банківського обслуговування. 03.10.2018 року позивачем з використанням системи «Приват-24» відповідно до заяви про відкриття рахунку було відкрито поточні рахунки для здійснення підприємницької діяльності [NUMBER] та [NUMBER] та разом з цим подано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських "послуг. Відповідно до виписок по рахункам із використанням системи «Приват-24» станом на 12.05.2014 року залишок коштів позивача складав: по рахунку [NUMBER] - 47 204,69 грн.; по рахунку [NUMBER] -872,40 грн.; по рахунку [NUMBER] - 659,40 грн. Загальна сума коштів на рахунках склала 48 736,49 грн. 28.05.2018 року без відповідного розпорядження позивача та погодження з нею, відповідачем самостійно було перенесено залишки коштів з поточного рахунку [NUMBER] на суму 47 204,69 грн. на рахунок «[NUMBER]», з поточного рахунку [NUMBER] на суму 872,40 грн. на рахунок [NUMBER]», з поточного рахунку [NUMBER] на суму 659,40 грн. на рахунок № [NUMBER]» відповідно до меморіальних ордерів №Е0528L09DF, №Е0528L0A8H та №Е0528LDLY відповідно. 23.03.2015 року позивач письмово звернулася до відповідача із заявою про повернення коштів з поточних рахунків. 02.04.2015 року відповідач надав відповідь на вказану заяву позивача, у якій зазначив, що через - політичні події в країні, виникли складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «Приватбанк», і що відповідно до постанови Правління НБУ №260 від 06.05.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність в Криму та банк робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів. 18.01.2017 року на звернення позивача щодо повернення коштів відповідачем повідомлено, що відповідальність за відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації, законом покладається на Російську Федерацію. ПАТ КБ «Приватбанк» подав до Російської Федерації претензію, відповідно до Міжнародної конвенції про захист іноземних інвестицій, за результатами розгляду якої буде вирішуватись питання виплати коштів розміщених на рахунках клієнтів відокремлених підрозділів які знаходились на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя . 10.01.2018 року позивачем припинено діяльність фізичної особи - підприємця, про що державним реєстратором внесено запис №21450060004006963 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. 05.02.2018 року позивачем до відповідача подано заяви про перерахування коштів на суму 47 204,69 з вищевказаних рахунків на поточний рахунок [NUMBER] фізичної особи, відкритий у Запорізькій філії ПАТ КБ «Приватбанк» та закриття рахунків у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності. Судом встановлений факт звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок коштів та незадоволення відповідачем даної заяви. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Згідно абзаців 1-3 п.п. 20.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від12.11.2003 № 492 поточні рахунки клієнтів банків закриваються:на підставі заяви клієнта;на підставі рішення відповідного органу, на який згідно із законом покладено функції щодо припинення юридичної особи, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та визнання фізичної особи банкрутом. Згідно абзацу 7 п.п. 20.1. Інструкції банк закриває поточний рахунок юридичної особи на підставі |документа, виданого державним реєстратором в порядку, установленому законодавством України, який підтверджує державну реєстрацію припинення юридичної особи або на підставі інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Відповідно до п.п. 20.5 Інструкції закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням визначених обов'язкових реквізитів. Згідно з п.п. 19.1. 19.2 Інструкції зміною рахунків клієнтів уважається процедура відкриття нових рахунків і закриття раніше відкритих рахунків клієнтів не за їх ініціативою, у результаті проведення якої і ініціюються всі або окремі (один або кілька) банківські реквізити клієнтів - найменування банку, код банку, номер рахунку, валюта рахунку. Зміна рахунків клієнтів здійснюється банком у разі: проведення реорганізації в межах одного банку; проведення реорганізації банків шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення; зміни і місцезнаходження банку, у результаті якої змінюється код банку; зміни порядку бухгалтерського обліку рахунків клієнтів (у тому числі рахунків клієнтів, за якими операції не здійснювалися протягом трьох років і більше та на яких є залишки коштів). Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України затвердженої постановою Національного банку України № 280 від 17.06.2014р., рахунок 2903 "Кошти клієнтів банку за недіючими рахунками" призначений для обліку кредиторської заборгованості банку перед клієнтами за недіючими рахунками. В листі Департаменту платіжних систем НБУ від 23.11.2004 № 25-118/1918-12202 зазначено, що кошти клієнтів, перенесені на балансовий рахунок 2903 "Кошти клієнтів банку за недіючими рахунками", мають обліковуватись банком на цьому рахунку до моменту звернення власників цих коштів щодо розпорядження Відповідно до ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» поточним рахунком визнається рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Предметом договору банківського рахунку виступає надання послуг з приводу розрахунково-касового обслуговування, під яким відповідно до ст.1 зазначеного закону розуміються послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Позивач є власником наявних у неї на рахунку грошових коштів, і яке (права власності) є непорушним в силуприписів ст. 41 Конституції України. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав взяті на себе зобов'язання, від якого воно не звільняється через тимчасову окупацію території АР Крим. Посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на законодавство Російської Федерації є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства є Конституція України, Цивільний Кодекс України та інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а також інших органів державної влади та влади АР Крим, видані в межах встановлених Конституцією та законами. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості. З огляду на зазначене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved