Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідачка є матір'ю-одиначкою малолітнього [PERSON], [INFO], який після народження до 22.09.2017 перебував у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей без батьківського піклування, відповідачка за час перебування дитини у лікарні жодного разу дитину не відвідувала, хлопчиком ніхто не цікавився. З 22 вересня 2017 року по теперішній час малолітній [PERSON] влаштований до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини на підставі розпорядження голови Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 17.08.2017 №252-ОД "Про направлення [PERSON] до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне утримання". Позивач вказує, що відповідачка не спілкується з дитиною, не опікується нею, не виконує по відношенню до дитини батьківських обов'язків, передбачених законом та моральними засадами суспільства. Крім того, позивач зазначає, що відповідачка характеризується як особа, яка зловживає спритними напоями, схильна до бродяжництва, постійно змінює співмешканців, не має роботи та доходів для існування. Також позивач вказує, що рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 12.06.2017, відповідачка [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Виходячи з викладеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], уродженця с. Лісне Середино-Будського району Сумської області та стягнути з неї на користь дитини аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним, просив позов задовольнити. Відповідачем відзив на позовну заяву зі всіма доказами, що підтверджують заперечення, не наданий. Проте в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що вона хоче забрати дитину з Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини та виховувати її. Зазначила, що вона проживає зі співмешканцем за адресою: [ADDRESS], який працює в м. Києві і має хороший заробіток. На даний час від вказаного співмешканця вона вагітна і хоче народити четверту дитину. Впевнена, що зможе забезпечити виховання дитини. При цьому суду не надала жодних доказів, які підтверджували її твердження. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони входять до складу комісії з питань захисту прав дитини Середино-Будської РДА. З відповідачем [PERSON] вони знайомі тривалий час, оскільки починаючи з 2008 року по теперішній час вона перебуває під наглядом соціальних служб у Середно-Будському районі. Вона регулярно відвідувалася за місцем проживання працівниками РЦСССДМ, служби у справах дітей, органу з питань пробації, правоохоронних органів. [PERSON] не приділяла належної уваги вихованню та утриманню своїх дітей, вела аморальний спосіб життя, ніде не працювала, разом зі своїм співмешканцем зловживала спиртними напоями, часто влаштовувала сімейні сварки, у зв'язку з чим у 2017 році [PERSON] за рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. У 2017 році народила ще одну дитину [PERSON], який відразу після народження потребував особливого догляду та медикаментозного лікування, але відповідачка такого догляду не надала. Працівниками соціальних служб з [PERSON] проводилася певна робота щодо профілактики соціального сирітства, щодо працевлаштування відповідачки, але запрошення працювати вона проігнорувала. На теперішній час відповідачка не має постійного місця проживання, має схильність до бродяжництва, до зловживання спиртними напоями, часто змінює співмешканців, всі народжені діти від різних чоловіків, на даний час також вагітна від іншого чоловіка, не має роботи та будь-яких доходів. Бажання змінити спосіб свого життя відсутній. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив таке. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] видане виконкомом Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області 01 серпня 2017 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 29 серпня 2017 року /а.с.6,7/. Відразу після народження малолітній [PERSON] залишився в комунальному закладі Сумської обласної дитячої лікарні у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей, без догляду матері, оскільки мати до закладу не з'являлась, що підтверджується довідкою виданою головним лікарем Сумської обласної дитячої клінічної лікарні від 01.08.2017 №0112/8/824 /а.с.9/. 14 серпня 2017 року в.о. начальника служби у справах дітей Середино-Будської РДА Нестеровою І.А., малолітнього [PERSON], [INFO] року, зареєстрованого за адресою: с. Лісне Середино-Будського району Сумської області, поставлено на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, що підтверджується витягом з наказу №40 від 14 серпня 2017 року /а.с.10/. 22 вересня 2017 року на підставі розпорядження голови Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 17.08.2017 №252-ОД "Про направлення [PERSON] до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне утримання", дитина влаштована до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини, де перебуває до теперішнього часу на повному державному забезпеченні, мати дитину не відвідує, що підтверджується листом головного лікаря Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини /а.с.11, 12/. Листом директора районного центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді Середино-Будської РДА №3 від 08.02.2018 повністю підтверджено показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо аморальності життя [PERSON], а також зазначено, що остання на теперішній час не в змозі забезпечити належним чином умови утримання та виховання новонародженої дитини та задовольнити її потреби. Крім цього судом встановлено, що рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 12.06.2017, відповідачка [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Відповідно до характеристики виданої Зноб-Новгородською селищною радою №38 від 14.02.2018, [PERSON] має трьох неповнолітніх дітей, із них двох позбавлена батьківського піклування: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які мешкають з бабусею [PERSON] за адресою: с. Лісне Середино-Будського району Сумської області, яка і являється опікуном даних дітей. Син [PERSON], [INFO], знаходиться в дитячому будинку м. Суми. [PERSON] постійного місця проживання не має, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя. Аналізуючи вищевказані покази свідків, письмові докази, які зазначені у рішенні, суд приходить до висновку, що вони у сукупності повністю підтверджують доводи позивача щодо необхідності позбавити батьківських прав [PERSON] Згідно з ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку №72 від 19.02.2018 Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області "Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно дитини [PERSON] ", яка враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.16-179/. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок №72 від 19.02.2018 Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області "Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно дитини [PERSON]", оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідачка по справі вихованням свого сина не займається і ухиляється від своїх обов'язків по його утриманню та вихованню, не спілкується з ним і не проявляє турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно свого сина. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів суд виходить з такого. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходів її матері, батька. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог чинного законодавства, що регулює відносини щодо утримання батьками однієї дитини розумним та справедливим визначається стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку та доходів того з батьків з ким дитина не проживає, а тому суд вважає можливим стягнути аліменти на користь дитини у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved