Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 109683 грн. 60 коп. звернулось АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач зазначає, що 05.08.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" в розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що відповідно до п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може збільшити або зменшити його в будь-який момент. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Вказує, що в разі виникнення прострочених зобов`язань, відповідач зобов`язався сплачувати банку пеню, а відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів останній зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми позову. Зазначаючи про те, що відповідач порушила умови договору по поверненню коштів та ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором станом на 19.07.2018 на суму 109683 грн. 60 коп., яка складається: 13626 грн. 30 коп. - заборгованість за кредитом; 4002 грн. 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 92054 грн. 98 коп. - пеня за період з 05.08.2008 по 01.11.2017 та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та надав відповідь на відзив, аналогічний позовній заяві. Додатково пояснив, що першочергово при видачі кредиту відповідачу було відкрито рахунок [NUMBER] та видано відповідну банківську картку з терміном дії до березня 2016 року. Пояснив, що вперше відповідачем було порушено умови договору в частині сплати заборгованості 31.05.2015, а в подальшому з 31.05.2015, оскільки відповідач продовжила користуватися карткою як використовувати кредитні кошти, так і погашати заборгованість, проте згодом у відповідача виникло постійне прострочення по сплаті за кредитом і їй було нараховано пеню, відповідно до п.2.1.1.12.6.1 умов та правил надання банківських послуг. Останній платіж відповідачем було сплачено 25.09.2015. Зазначив, що в заяві відповідача на видачу кредиту зазначено інший розмір кредитного ліміту ніж вказано у позовній заяві, оскільки відповідно до п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг право визначення розміру кредитного ліміту належить банку та пояснив, що в даному випадку при видачі кредиту кредитний ліміт становив 2530 грн. та в подальшому він поступово був збільшений 05.07.2011 до 15000 грн., а з 29.09.2011, його було зменшено. Пояснив, що стосовно зазначеного договору сторони не домовлялись про збільшення тривалості позовної давності. Зазначив, що банк не зобов`язаний повідомляти клієнта про існуючу заборгованість по кредиту, а це є обов`язком клієнта шляхом отримання виписок по рахунку, що передбачено п.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг та зазначені виписки надаються безкоштовно. Вказав, що йому не відомо про наявність будь-яких заяв від імені [PERSON] у яких остання вказує про вчинення відносно неї шахрайських дій, списання коштів із її рахунку злочинним шляхом, окрім того, йому невідомо чи дійсно [PERSON] телефонувала на гарячу лінію служби підтримки банку та повідомляла про списання з її рахунку коштів злочинним шляхом, оскільки вказана інформацію у банку відсутня. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Подала відзив на позовну заяву в якому зазначила та в судовому засіданні підтвердила, що 05.08.2008 позивач отримала кредитну картку Універсальна [NUMBER] із кредитним лімітом 15 000грн., а 23.05.2015, близько 12 години, невідомою для неї особою з її кредитної карти було зписано кредитні кошти на загальну суму 13135 грн., про що вона відразу попередила працівників банку та відповідну службу безпеки «ПриватБанк» шляхом написання у особистому кабінеті Приват 24 заяви, з повідомленням усі ці обставини та блокуванням карткового рахунку № [NUMBER] . Вказала, що відповідач 23.05.2015 під`їхала до відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м.Острог Рівненської області, повідомивши їм усю вищезазначену ситуацію і попросила надати інформацію куди саме та ким були перераховані кошти, працівник банку не зміг нічого пояснити, повідомив лише, що жодної інвентаризації тим паче в такій формі банком не проводиться, а тому вона стала жертвою шахраїв. Зазначила, що працівником банку м.Острог від імені [PERSON] повторно була продубльована заява на службу безпеки банку за результатами чого повідомив номер заяви № 113765. Зазначає, що станом на сьогоднішній день в Острозькому ВП ГУНП в Рівненській області відкрито кримінальне провадження за № 12015180170000222 внесене до ЄРДР 25.05.2015 за ч. 1 ст. 190 КК України за заявою [PERSON] про те, що 23.05.2015, близько 12 години, невідома особа з її кредитної картки « ПриватБанк », шляхом шахрайських дій, заволоділа грошовими коштами в сумі 13135 грн. Вказує, що розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи є недійсним з урахуванням того, що дані кошти, а саме тіло кредиту, яке є основою для здійснення даного розрахунку, були зписані із рахунку відповідача на підставі шахрайських дій. Окрім того, підстави та порядок нарахування заборгованості по пені в розмірі 92054,98 грн. згідно даного розрахунку є не зрозумілими та не обґрунтованими. Зазначає, що із розрахунку заборгованості доданого позивачем до позовної заяви, заборгованість по тілу кредиту, виникла 23.05.2015, тобто, про порушення умов Кредитного договору, позивачу стало відомо 23.05.2015, до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості позивач звернувся у жовтні 2018 року, тобто після спливу трьох річного строку позовної давності передбаченого законом. Поряд із усім вищезазначеним, позивач просить стягнути пеню за період з 05.08.2008 по 01.11.2017, що по своїй суті є неможливим оскільки, суперечить нормам чинного законодавства України у зв`язку із нарахуванням даної суми поза межами позовної давності тривалість якої встановлено строком в один рік. Зазначаючи про те, що на момент звернення до суду банк пропустив строки позовної давності, просить застосувати позовну давність по всіх вимогах банку. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 05.08.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості (тариф з обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду). Відповідно до п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може збільшити або зменшити його в будь-який момент. З заяви [PERSON] вбачається, що вона була ознайомлена та згідна з умовами надання банківських послуг і тарифами банку. Вказаний договір відповідає вимогам ст. 634 ЦК України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно п.1.1.2.1.12. Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] була зобов`язана вчиняти заходи про попередження втрати (крадіжки) карт, стікера, ПІНа або інформації, нанесеній на карту і магнітну стрічку, або їх незаконного використання. Згідно із п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] . зобов`язалася інформувати банк, а також правоохоронні органи про факт втрати картки, стікера, ПІНа, сім-картки мобільного телефону або отримання інформації про їх незаконне використання. При виникненні вищеперерахованих випадків необхідно звернутися у відділенні банку, або за вказаними телефонами. Відповідно п.1.1.2.11.1. Умов та правил надання банківських послуг, у випадку оскарження одержувачем карти операцій, здійснених з використанням карти, або інформації, нанесеній на картку, держатель карти зобов`язаний протягом 30 днів з моменту утримання грошових коштів з рахунку звернутися в банк і заявити про оскарженні операції і причини їх оскарження, падати письмову заяву. Згідно із п.1.1.2.1.14. Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] зобов`язалася, що у випадку якщо йому відома інформація про незаконне використання карти, він зобов`язаний в триденний термін після усної заяви про втрати картки, стікера чи ПІН-коду надати в банк докладний виклад обставин втрати карти, стікеру чи ПІН-коду і відому інформацію про їх незаконне використання. За п.1.1.2.1.15. Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] зобов`язалася письмово доручати банку внесення картки в стоп-лист платіжної системи. Відповідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Питання про відшкодування шкоди завданої потерпілому внаслідок протиправних дій винної особи регулюються як нормами кримінально-процесуального законодавства так і нормами цивільно-процесуального законодавства. Зокрема, п.10 ч.1 ст.56 КПК України визначено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожній особі надається право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, які підлягають захисту судом при здійсненні правосуддя. В судовому засіданні, представник відповідача вказала, що [PERSON] повідомляла банк про неправомірне зняття з її кредитної картки коштів, шляхом написання заяв та здійснення телефонних дзвінків, однак не надала суду достовірних та належних доказів вказаних обставин, оскільки наявна у матеріалах справи відповідь банку від 27.07.2015 на подану [PERSON] 10.07.2015 заяву, не підтверджує доводів представника відповідача у судовому засіданні та не є свідченням того, що саме у день незаконного списання коштів із рахунку [PERSON] , чи у триденний термін після такого списання, остання зверталася до банку із відповідними заявами, хоча зобов`язана була це зробити відповідно до укладеного між нею і банком договором, чим фактично порушила договірні зобов`язання перед банком, а саме: п.п.1.1.2.1.12., 1.1.2.1.13., 1.1.2.1.14., 1.1.2.1.15., які виниклим між нею і АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в момент підписання [PERSON] заяви про надання банківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", яку сторони визнали як угоду, з якої встановлено, що [PERSON] була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згодна, що її заява разом з зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає договір між нею та банком. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у відмові в задоволенні позову з даної обставини, слід відмовити у зв`язку із її недоведеністю. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Оскільки за договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] остання взяла на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості, а також сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а з 01.09.2014 року - 2,9% та з 01.04.2015 року - 3,6% та зазначені обов`язки порушила, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, то у банку виникло право вимоги повернення частини позики, що лишилася в розмірі 13626 грн. 30 коп. та сплати процентів. При вирішенні спору судом береться до уваги, що остання проплата заборгованості за кредитом зі сторони відповідачки мала місце 25.09.2015, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунках. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Кредитним договором визначено, що [PERSON] отримала кредит зі сплатою 3% відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а з 01.09.2014 - 2,9% та з 01.04.2015 - 3,6%. Пунктом 1.1.3.2.3 умов і правил надання банківських послуг визначено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків та при цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта в виписці по картрахунку і якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Водночас, зазначеним пунктом визначено, що право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню та без попереднього повідомлення клієнта. В судовому засіданні з розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що банком було змінено розмір відсоткової ставки за кредитним договором з 36% до 34,8 % на рік та з 34,8 % до 43,2 % на рік. Оскільки така зміна відсоткової ставки відповідає умовам та правилам надання банківських послуг та тарифам з обслуговування кредитної карти "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" і станом на 19.07.2018 борг по процентам за користування кредитом становив 4002 грн. 32 коп., то позивач мав підстави для звернення до суду з позовом в цій частині. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.2.1.1.12.6.1. договору, при непогашені сими простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується у день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до довідки про умови кредитування, у разі виникнення прострочених зобов`язань, клієнт сплачує банку пеню, яка є підсумком базової процентної ставки за договором, розділеної на 30 і нараховується за кожен день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць і нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. Оскільки [PERSON] зобов`язання перед банком порушила, то відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг та вимог ст.1050 ЦК України в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло право нарахувати її пеню в розмірі 92054 грн. 98 коп. Представник відповідача звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності щодо всіх вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] Із пункту 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Таким чином, сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення стоку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови договору. Відповідач зобов`язання належним чином не виконала. У зв`язку з цим станом на 19.07.2018 утворилась заборгованість у розмірі 109683 грн. 60 коп., яка складається: 13626 грн. 30 коп. - заборгованість за кредитом; 4002 грн. 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 92054 грн. 98 коп. - пеня за період з 05.08.2008 по 01.11.2017. З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та пояснень учасників справи вбачається, що для обслуговування зазначеного кредитного договору відповідачу було видано чотири платіжні картки, а саме платіжні картки за номером рахунку [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] були видані відповідачу з кінцевим строком дії перевипущеної картки по останній день березня 2016 року. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду із позовом в жовтні 2018 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким передбачено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , кінцевий термін виконання зобов`язання відповідає строку дії картки, тобто по березень 2016 року. Із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача в ході розгляду справи подала заяву про застосування строку позовної давності до ухвалення рішення суду, а тому є правові підстав для застосування такого строку. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Із матеріалів справи вбачається, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Строк дії кредитної картки [NUMBER] встановлений до березня 2016 року включно. Оскільки умовами договору передбачено, що погашення кредиту (тіла) повинно здійснюватися в повному об`ємі одноразово, а процентів - щомісячно, то строк позовної давності для цих платежів встановлюється відповідно з 25 (25 число місяця сторонами визначено, як останнє число платежу до виникнення прострочки) квітня 2016 року по 25.04.2019 щодо тіла кредиту та з 25.09.2015 по 25.09.2018 щодо процентів. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Таким чином, вимога позивача про стягнення 13626 грн. 30 коп. заборгованості за кредитом (тіло кредиту) підлягає до задоволення, оскільки строк позовної давності не порушено. Разом з тим, вимога щодо стягнення 4002 грн. 32 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом до задоволення не підлягає в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Так, з матеріалів справи вбачається, що останній платіж за зазначеним договором позивачем було вчинено 25.09.2015, а позивач з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами звернувся 23.10.2018, тобто з пропуском трирічного терміну, а тому за правилами ст.257 ЦК України в позові в цій частині слід відмовити. Також не підлягає до задоволення вимога щодо стягнення пені, оскільки позивачем також пропущено строк позовної давності на звернення з вказаною вимогою. Право на отримання вказаного виду неустойки у позивача виникло через 30 днів від дня коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте його не сплатив. Початок перебігу строку позовної давності стосовно вимоги про стягнення пені розпочався з липня 2015 року та закінчився, відповідно в липні 2016 року, а з позовом позивач звернувся лише 23.10.2018, тобто з пропуском річного строку встановленого ч. 2 ст. 258 ЦК України. Таким чином, в задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків та пені слід відмовити. Окрім того, з [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" слід стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі ст. 256-257, ч.1 ст. 261, ч.4, 5 ст. 267, 549, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial