Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище позовом просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 52,1 кв.м. з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, він позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім"я. Позивач в судове засідання не з"явився, надав повноваження на представлення його інтересів своєму представнику - адвокату Гавриленко Н.І. Представник позивача в судове засідання не з"явилася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач - територіальна громада села Ведильці в особі Ведильцівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (№ 6-54цс12), прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, в якій зазначено, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об"єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва. Статтею 12 Закону України "Про власність", який був чинним на час будівництва спірного будинку, визначено, що у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до записів погосподарських книги за 1958-2015 роки житловий будинок за адресою: [ADDRESS] збудований у 1958 році та зареєстрований на [PERSON] з дня будівництва і по день її смерті, але свідоцтво про право власності на будинок не отримувала. Станом на 15.04.1991 року господарство [PERSON] відносилось до категорії „колгоспний двір", і вона була головою колгоспного двору. Земельна ділянка за вказаною адресою, згідно земельно-кадастрової книги зареєстрована з 1958 року на ім"я [PERSON] і надавалася їй колгоспом під забудову (а.с.14-16). Таким чином, [PERSON] набула права приватної власності на будинок [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). До спадкового майна належить і вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами. Як вбачається з копії заповіту, складеного 14 березня 2008 року та посвідченого секретарем сільської ради, який не змінювався і не скасовувався, [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном на користь [PERSON]. Згідно копії спадкової справи, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та отримав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок позивачу не видавалося. Інші спадкоємці відсутні. Таким чином, відповідно до ст.1218 ЦК України, до позивача [PERSON] перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцеві [PERSON], зокрема і на спірний будинок. З довідки Комунального підприємства "Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації" за № 511 від 15.10.2015 року вбачається, що право власності на будинок по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.18). Як вбачається з копії технічної документації, проведеної станом на 23 вересня 2015 року (а.с.19-22), житловий будинок по [ADDRESS] має загальну площу 52,1 кв.м., вартість спірного домоволодіння становить 48440 грн. У зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок , на підставі п.п.4.12, 4.15, розділу 4, Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. № 282/20595, [PERSON] було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Ведильці, Чернігівського району Чернігівської області, вул. Механізаторів,39, що відображено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 14.08.2015 року (а.с.13). Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення ним права на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно на ім'я спадкодавця. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], можливо визнати право власності на спірне домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved