Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

В жовтні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Будівельно-монтажне управління №26» про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 11 201 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві на посаді тесляра 4 розряду з квітня 2001р. відповідно до наказу №11к від 02.04.2011р. Відповідач протягом тривалого часу з 2002р. затримував іноді йому виплату заробітної плати? пояснюючи тимчасовими фінансовими труднощами. Також він просив стягнути у зв'язку з цим і моральну шкоду у розмірі 8000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що суму невиплаченої заробітної плати він розрахував виходячи що йому повинні були платити по 30 грн. за день та помножив на 831 день.,при цьому він нараховував їх з урахуванням на 3-х осіб які тоді відпрацювали : на себе, його покійного сина та [PERSON] Про таку оплату він особисто домовлявся з керівником відповідача [PERSON] та який постійно йому обіцяв з ним розрахуватися. Про те , що його звільнили він взагалі не знав, так як йому повідомили що на підприємстві зараз фінансові труднощі тому він знаходився у тривалій відпустці. Лише з листа відповідача він дізнався про своє звільнення, хоча при цьому позивач вважає що воно є незаконним, і що відповідач скористався його похилим віком. Він звертався з скаргою до інспекції праці, до прокурора. Позивач при цьому також пояснив, що впродовж тривалого часу він на прохання голови правління [PERSON] також працював і у нього вдома в приватному будинку, допомогав в інших роботах, іноді з ним [PERSON] особисто розплачувався готівко. А іноді він отримував кошти по відомостям. Проте позивач просить стягнути вказані кошти за відпрацьовану роботу. Представник відповідача -Сіра А.А. діюча по довіреності, позовні вимоги не визнала, та пояснила, що відповідач прийнятий до них на роботу з 01.12.2003р. за сумісництвом. За весь час він отримав всі належні йому кошти згідно відомостям. Також вона пояснила, що раніше на цьому ж підприємстві працював і син позивача. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно матеріалів справи встановлено, що позивач прийнятий на роботу до ЗАО «БМЦ №26 «Одесабуд» з 01.12.2003р. згідно наказу №22-к від 01.12.2003р. на посаду тесляра 4 розряду. Згідно трудової книжки позивача він прийнятий на посаду тесляра 4 розряду 01.12.2006р., яке 04.04.2011р. ЗАО «БМЦ №26 «Одесабуд» реорганізовано в ПАТ «СМУ №26». З листа ПАТ «СМУ №26» від 11.02.2014р. №11 на ім'я [PERSON] повідомлено позивача що він звільнений 11.02.2014р. по ст..40 ч.4 КЗпП України та про необхідність з'явитися до відділу кадрів за отриманням кінцевого розрахунку : компенсація за невикористану відпустку за період з 01.12.2009р. по 11.02.2014р. у кількості 99 кал. Днів-2790,55 грн. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно витребуваних судом документів встановлено : Прокуратура міста Одеси розглянула заяву [PERSON] та направили 10.01.2014р. іс.№24-р-14 його скаргу прокурору Приморського району м.Одеси для розгляду по суті. Згідно пояснень [PERSON] від 07.02.2014р. прокурору [PERSON] праює на підприємстві з 01.12.2003р. та отримував заробітну плату відповідно до штатного розпису тарифної ставки та фактично відпрацьований час. Заборгованість по заробітній платі відсутня. (а.с.32). З відповіді заступника прокурора Приморського району м.Одеси від 08.02.2014р. №7-51-14 позивачу вбачається, що на його звернення були виявлені слідуючи порушення : заробітна плата за час відпустки виплачена пізніше , виплата один раз на місяць, надана відпустка без збереження заробітної плати більш ніж на 15 кал. Днів в порушення законодавства. Однак вказані порушення стосуються процедури виплати заробітної плати. Згідно листа ПАТ «СМУ №26 «Одесабуд» від 07.02.2014р. №9 заробітна плата за виконану роботу виплачена в повному обсязі. Тому підстав для прокурорського реагування не вбачається. З листа територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області від 11.01.2014р. №15-кол.1737,1660/0196-034 (а.с.21-22) вбачається, що позивач був прийнятий на роботу 01.12.2003р. за сумісництвом на посаду тесляра 4 розряду. Наказом від 01.12.2006р. 338-к він переведений на постійну роботу з 01.12.2006р. згідно його заяви. Заробітна плата нараховувалась виходячи з встановлених штатним розписом тарифних ставок за фактично відпрацьований робочий час. Наказом від 20.09.2013р. №13-к йому надана щорічна відпустка з 23.09.2013р. по 08.11.2013р.. ,та наказом від 01.12.2013р. №17-к відпустка без збереження заробітної плати з 02.12.2013р. по 31.12.2013р. При цьому були порушені строки виплати йому заробітної плати за весь час щорічної відпустки та виплачена без урахувань вимог ч.1 ст.115 КЗпП України 1 раз на місяць, та ст..84 ч.2 КЗпП України. (не більше 15 кал. днів). За наслідками перевірки складно акт (а.с.61-68) та видано припис від 10.01.2014р.(а.с.60). На виконання ухвали суду Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси надало на застраховану особу [PERSON] по страхувальнику «БМУ №26» за період з 01.12.2003р. по 31.02.2014р. за період з квітня 2002р. по листопад 2013р. відомості про нарахування позивачу заробітної плати не надано страхувальником. (а.с.46). З додатку до цього листа також вбачається про нарахування позивачу заробітної плати за грудень 2003р. у розмірі 250 грн. за 2004р- у сумі 4800 грн., в 2005р- 8400 грн., в 2006р-15550 грн., в 2007р.- 21300 грн., в 2008р.- 28475,43 грн., та в інші роки до лютого 2014р.- 3405,60 грн. (а.с.47). З витягу Акту перевірки 12.01.2014р. №15-01-034/0049 ТДІзПП в Одеській області не вбачається порушень в частині заборгованості [PERSON] заробітної плати.(а.с.52-53). Відповідно до видаткового касового ордеру №58 від 11.02.2014р. [PERSON] нараховані та виплачено компенсація за невикористану відпустку у сумі 2790,55 грн. З відомостей на виплату грошей , платіжних відомостей за період з 2004р. по 2013рр. включно вбачається підпис [PERSON] на звороті про отримання коштів в ці періоди. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено порядок та умови виплати заробітної плати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі вимоги ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Будь-яких належних та допустимих доказів про працевлаштування [PERSON] в період з 2001р по листопада 2003р. суду не надано. Надані позивачем суду копії табелів обліку за квітень-червень 2001р. , липень 2001р.., травень 2002р. з прізвищами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з позначкою про оплату 30 грн. в день на підтвердження своїх вимог, суд не приймає до уваги так як ці документи не засвідчені належним чином, на них відсутня печатка відповідача та також не визнається представниками відповідача, спростовується копією трудовою книжки та відомостями і УПФ в Приморському районі м.Одеси . Крім того суд вважає неможливим виходити з розрахунків, наданих позивачем , оскільки розмір заробітної плати не може ґрунтуватися на начебто усній домовленість про оплату праці по 30 грн. за день, так як підставою для встановлення розміру заробітної плати може бути лише достовірні точні дані про обсяг фактично виконаної роботи. З урахуванням вищенаведеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості по заробітної плати, також не підлягають задоволенню і похідна вимога про стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed