Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

ПАТ "ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО" звернулось до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання. В обґрунтування поданого позову позивач вказує на те, що 12.01.2009 року між [PERSON] та ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" було укладено договір про підготовку молодших спеціалістів у вищому навчальному закладі 1 рівня акредитації (цільовий) № 15/09. Відповідно до умов цього договору позивач зобовязався укласти з Державним вищим навчальним закладом "Придніпровський енергобудівний технікум" договір про підготовку молодших спеціалістів за денною формою навчання та надати [PERSON] роботу після закінчення навчання. В свою чергу, [PERSON] зобовязався пройти повний курс навчання та відпрацювати на підприємстві позивача строк, на умовах визначених п. 2.2.7 Договору, а саме: встати до роботи після закінчення Придніпровського енергобудівного технікуму в місячний термін на виробничій базі Компанії в Покровському РЕМ та відпрацювати там 3 роки. 11.07.2006 року між позивачем та Технікумом було укладено Договір на підготовку молодших спеціалістів № 893/06. Згідно його умов компанія доручила, а технікум прийняв на себе зобовязання здійснити підготовку молодших спеціалістів за денною формою навчання за спеціальністю "монтаж і експлуатація електроустаткування електростанцій і енергосистем" згідно поданих заявок. У подальшому аналогічний договір було укладено 23.06.2010 року за № 1404/10. Відповідно до умов договору № 15/09 відповідача було направлено на навчання, а технікуму оплачені грошові кошти за його підготовку. Відповідно до довідки, виданої ДВНЗ "Придніпровський енергобудівний технікум" за період навчання студента [INFO], а разом 23460, 48 грн. Після закінчення навчання [PERSON] у відповідності до п. 2.2.7 Договору № 15/09 та згідно наказу (розпорядження) № 16-к (329) від 22.08.2011 року був прийнятий на роботу до ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" у Веклико-Михайлівську бригаду з експлуатації повітряних ліній дільниці з обслуговування електричних мереж Покровського РЕМ електромонтером з експлуатації розподільних мереж 3 групи кваліфікації. Але умови п. 2.2.7 Договору № 15/09 не були виконані у повному обсязі, а саме: [PERSON] не було відпрацьовано 3-річний строк на виробничій базі Позивача у Покровському РЕМ. 13.08.2013 року ним була написана заява про звільнення за власним бажанням. Факт звільнення [PERSON] з підприємства позивача за власним бажанням без поважних причин до закінчення обумовленого Договором № 15/09 строку, підтверджується відповідним наказом (розпорядженням) № 75-к (329) від 27.08.2013 року. Пунктом 2.2.9 Договору № 15/09 передбачено, що "студент зобовязується повернути замовнику кошти, витрачені на підготовку студента, протягом місяця з дня отримання вимоги у випадку звільнення з підприємства замовника за власним бажанням без поважних причин до закінчення обумовленого договором строку. Таким чином, відповідачем було порушено умови п. 2.2.7 договору № 15/09 і відповідно до положень п. 2.2.9 мав повернути компанії кошти, витрачені на його підготовку, протягом місяця з дня отримання цієї вимоги. 09.03.2016 року на адресу відповідача була направлена вимога про сплату існуючої заборгованості, яка була ним отримана 12.03.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на 10.08.2016 року заборгованість [PERSON] не оплачена. Посилаючись на ст.. 526, 610, 22 ЦК України просили стягнути з [PERSON] на їх користь 23460,48 грн. та судові витрати. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову в яких просив відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що 20.08.2013 року через тиждень після подання заяви про звільнення, [PERSON] перетнув Державний кордон України у прикордонному пропускному пункті "Гоптівка" в напрямку РФ та з того часу не повертався до України. Окрім того, наступного дня, 21.08.2013 року [PERSON] та громадянка РФ Павлюк [PERSON] подали до Красногорського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області заяву про реєстрацію шлюбу. 11.10.2013 року шлюб було зареєстровано. 03.03.2014 року [PERSON] було дозволено тимчасове проживання на на території РФ. 16.01.2015 року у [PERSON] на території РФ народилася дитина. 06.06.2015 року [PERSON] надано вид на проживання в РФ. 10.10.2016 року [PERSON] подав до посольства України в РФ заяву про відмову від громадянства України. Таким чином, звільнення [PERSON] з Покровського РЕМ обумовлено поважною причиною, а саме неможливістю продовжувати роботу по причині переїзду на нове місце проживання в іншу країну та подальше укладення шлюбу з громадянкою іншої держави. Вказані обставини прямо не зазначені [PERSON] у заяві про звільнення, проте його подальші дії свідчать про прямі наміри переїзду на постійне проживання до іншої країни. Посилаючись на ст. 38 КЗпП України представник позивача вважає, що [PERSON] не порушував п. 2.2.7 договору "про підготовку молодших спеціалістів в ВНЗ І рівня акредитації", а саме звільнився з Покровського РЕМ не відпрацювавши 3 роки виключно за поважною причиною. Окрім того, намір виїхати на нове місце проживання до РФ, де проживала його кохана дівчина [PERSON] не приховував і про це знали його батьки та колеги по роботі працівники Покровського РЕМ. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому зазначила, що відповідач був ознайомлений з наказом про його звільнення 27.08.2013 року та під наказом стоїть його підпис. Він особисто отримав трудову книжку. Він не повідомляв позивача про зміну свого місця проживання. [PERSON] звільняв з посади начальник Покровського РЕМ [PERSON], а трудову книжку видавав відділ кадрів. Письмових доказів поважності причин звільнення відповідача у позивача немає, в заяві про звільнення ці обставини не відображені. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав спираючись на доводи поданих до суду письмових заперечень, та суду пояснив, що [PERSON] повинен був відпрацювати в Покровському РЕМ 3 роки але 13.08.2013 року він подав заяву про звільнення за власним бажанням і був звільнений 27.08.2013 року, відпрацювавши 2 роки, а не 3 роки. 20.08.2013 року [PERSON] перетнув кордон Україна-Росія, де в Росії одружився 11.10.2013 року. 16.01.2015 року у нього народилася дитина, а 06.06.2015 року [PERSON] отримав вид на проживання в РФ, відмовившись від громадянства України. [PERSON] переїхав на місце проживання до іншої країни і відповідно до цього він має право з власної ініціативи розірвати договір, оскільки звільнився з поважної причини. Після 20.08.2013 року він не повертався до України. Умови договору [PERSON] виконав не в повному обсязі з поважної причини переїзд на інше місце проживання. [PERSON] пояснював позивачу поважність причин свого звільнення, а саме те, що він їде одружуватись. На даний час [PERSON] проживає в Московській області, хоча зареєстрований і до цього часу в Покровському районі Дніпропетровської області. Це не заважало [PERSON] звернутись до посольства РФ із заявою про відмову від громадянства України. Просив в позові відмовити. В судове засідання 09.12.2016 року представник позивача не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач та його представник в судове засідання 09.12.2016 року повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, через що суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу в судовому засіданні, що відбулося 08.11.2016 року, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено настпне: Згідно копії договору № 15/09 від 12.01.2009 року укладеного між ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" та [PERSON] уклали договір про підготовку молодших спеціалістів в вищому навчальному закладі 1 рівня акредитації (цільовий), за умовами якого ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" мав укласти з Технікумом договір про підготовку молодших спеціалістів за денною формою навчання по спеціальності 5.090606 "Монтаж і експлуатація електроустаткування електростанцій і енергосистем" за рахунок власних коштів; направити студента на навчання до технікуму згідно з діючим законодавством; здійснювати оплату грошових коштів технікуму за підготовку студента; організовувати якісне проведення практик студента; надати студенту (випускнику) який прибув до місця призначення та став до роботи згідно умов договору, відпустку тривалістю один календарний місяць; після закінчення навчання надати студенту (випускнику) робоче місце у відповідності з отриманою спеціальністю (професією) і рівнем кваліфікації в Покровському РЕМ. В свою чергу студент зобов'язується: пройти повний курс навчання, оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченої відповідною кваліфікаційною характеристикою спеціаліста (робітника) за спеціальністю "Монтаж і експлуатація електроустаткування електростанцій і енергосистем"; додержуватись статуту та правил внутрішнього розпорядку технікуму; виконувати вимоги навчального плану в терміни, визначені графіком навчального процесу; відвідувати заняття, які встановлені розкладом та заняття за обраним індивідуальним навчальним планом; проходити всі види практик на виробничій базі замовника; погодити з замовником тему дипломного проекту; встати до роботи після закінчення технікуму в місячний строк на виробничій базі замовника в Покровському РЕМ та відпрацювати 3 роки; у випадку бажання навчатися у вищих навчальних закладах по освітнім та професійним програмам більш високого рівня узгодити це питання з замовником за 2 місяці до початку вступних іспитів в обраному вищому навчальному закладі; повернути замовнику кошти, витрачені на підготовку студента протягом місяця з дня отримання вимоги у таких випадках: відрахування студента з технікуму з будь-яких причин (крім тих, які обумовлені у п. 2.4.1 даного договору), неприбуття студента до місяця призначення чи відмови без поважної причини приступити до роботи, звільнення з ініціативи адміністрації за порушення, передбачені КЗпП та кримінальним кодексом, звільнення з підприємства замовника за власним бажанням без поважних причин до закінчення обумовленого договором строку. Крім того студент має право розірвання договору з його ініціативи без відшкодування витрат замовнику у наступних випадках: неможливості приступити до роботи чи закінчити навчання в зв'язкуз встановленням у нього інвалідності першої чи другої групи (при наявності довідки, оформленої належним чином); неможливості приступити до роботи чи закінчити навчання в зв'язку з встановленням інвалідності першої чи другої групи у дружини (чоловіка), одного з батьків (або осіб, які їх замінюють)(при наявності довідки, оформленої належним чином)(а.с. 5-7,78-80). Згідно копій договорів про підготовку молодших спеціалістів видно, що між ПАТ "ЕК "Дніпрообленерго" та ДВНЗ "Придніпровський енергобудівний технікум" було укладено договір про підготовку спеціалістів (а.с. 48-53). Згідно копій актів виконаних робіт за договором № 893/06 (1107-у) від 11.07.2006 року від 31.03.2009 року, 30.06.2009 року, 29.01.2009 року, актів без дат, 31.12.2010 року, 30.06.2011 року, а також згідно копій платіжних доручень № 11962, 2052, 4523, 12132, 15330, 3211, 3217, 6643, 14143, 15154, а також копії довідки ДВНЗ "Придніпровський енергобудівний технікум" видно, що ПАТ "ЕК "Дніпрообленерго витратило на навчання [PERSON] 15360,48 грн. на виплату стипендії та 8100 грн. за навчання (а.с. 8-25, 54, 77). Як видно з копії наказу (розпорядження) № 16-к(329) від 22.08.2011 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Покровського РЕМ електромонтером з експлуатації розподільних мереж 3 групи кваліфікації (а.с. 26). Згідно копії заяви [PERSON] від 13.08.2013 року він просив звільнити його з роботи з 27.08.2013 року за власним бажанням (а.с.27, 81). Згідно копії наказу № 143-в [PERSON] було надано відпустку з 01.08.2013 року по 25.08.2013 року (а.с. 84). Згідно копії наказу № 75-к(329) від 27.08.2013 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнений за ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 28). Згідно копії вимоги № 14703/1001 від 04.03.2016 року ПАТ "ЕК "Дніпрообленерго" вимагало повернення [PERSON] 23460,48 грн. за навчання (а.с. 55-56). Згідно копії відповіді [PERSON] України в Дніпропетровській області [PERSON] зареєстрований з 12.07.2011 року за адресою: вул.. Шевченко, 18 в с. Великомихайлівка, Покровського району, Дніпропетровської області, Україна станом на 06.09.2016 року (а.с. 43). Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON], він з 06.06.2014 року зареєстрований за місцем проживання у [INFO], РФ і з 03.03.2014 року йому дозволено тимчасове проживання на території РФ (а.с. 61). З 16.06.2015 року [PERSON] надано вид на проживання (а.с. 62). 10.10.2016 року [PERSON] відмовився від громадянства України (а.с. 63). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 11.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 11.10.2013 року (а.с. 64). Згідно копії свідоцтва про народження від 22.01.2015 року [PERSON] має доньку Поліну, [INFO], яка народилася на території РФ (а.с. 65). Згідно копії довідки № 3669 від 05.11.2016 року видно, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований на підставі спільної заяви № 1090 від 21.08.2013 року (а.с. 66). Представником відповідача було подано заяву про застосування позовної давності з посиланням на те, що за його думкою перебіг строку позовної давності починається з 13.08.2013 року, оскільки саме тоді позивачу стало відомо про намір [PERSON] звільнитися та саме з 13.08.2013 року відбулося порушення прав позивача (а.с. 69). Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як встановлено матеріалами справи між сторонами було укладено цивільно-правовий договір, а тому при вирішенні цього спору слід керуватися нормами та вимогами ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Умовами договору, що був укладений сторонами визначено всі істотні умови його укладення та підстави звільнення від відповідальності. Так, підставами звільнення від відповідальності [PERSON] було визначено: неможливість приступити до роботи чи закінчити навчання в зв'язку з встановленням у нього інвалідності першої чи другої групи (при наявності довідки, оформленої належним чином); неможливість приступити до роботи чи закінчити навчання в зв'язку з встановленням інвалідності першої чи другої групи у дружини (чоловіка), одного з батьків (або осіб, які їх замінюють)(при наявності довідки, оформленої належним чином). Таких доказів звільнення [PERSON] від відповідальності за невиконання зобовязання та доводів ні відповідач, ні його представник суду не надали. Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що [PERSON] звільнився з займаної посади з поважної причини згідно ст.. 38 КЗпП України неможливості продовжувати роботу в звязку з переїздом на постійне місце проживання у іншу місцевість, оскільки ця підстава його не звільняє від відповідальності, а лише надає право звільнитися з обраної ним дати. Крім того, в суді не доведено обовязковості такої зміни місця проживання, оскільки реєстрація шлюбу могла відбутися і за місцем проживання відповідача, а також не потребувала звільнення з місця роботи. До того ж, суду не надано доказів неможливості переїзду до місця проживання відповідача його дружини. Станом на 06.09.2016 року та на 13.10.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] що свідчить про те, що постійне місце проживання ним не змінювалось. Крім того, на момент звільнення [PERSON] з займаної посади були відсутні докази зміни його місця проживання. Ці докази з'явилися значно пізніше, що підтверджено матеріалами справи. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] подавав заяву про реєстрацію шлюбу і це було достатньою підставою для звільнення його від відповідальності суд також не приймає до уваги, оскільки на час цієї дії [PERSON] перебував у відпустці, що не перешкоджало продовженню ним трудових відносин з позивачем. Тобто, на момент припинення трудових відносин [PERSON] з позивачем не існувало обставин, що унеможливлювали продовження ним роботи у позивача. Таким чином, представник відповідача при розгляді справи допустив змішування трудових та договірних правовідносин. Статтею 38 КЗпП України не передбачено звільнення працівника від відповідальності за невиконання ним договірних правовідносин. Крім того, представник відповідача просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність, в звязку з чим відмовити в задоволенні позову. Однак суд з таким твердженням не погоджується і вважає, що позовна давність позивачем не пропущена. [PERSON] звільнився із займаної посади 27.08.2013 року і саме з цієї дати розпочинається перебіг строку позовної давності. Тобто строк позовної давності закінчився б 27.08.2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом 26.08.2016 року що підтверджено конвертом (а.с. 39). За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved