Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника за довіреністю [PERSON] , звернулася 24.11.2017р. до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просила виділити у натурі [PERSON] 1/10 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнавши за нею право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру її частки у спів власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власницею 1/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] , відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 06.05.2015р., зареєстрованого в реєстрі за №509, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Березій І.І. Співвласниками іншої частини даного будинку є [PERSON] , якому належить 16/50 частин вказаного вище житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, [PERSON] , якому належить 6/25 частин даного житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, [PERSON] , якому належить 11/100 частин цього житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та [PERSON] , якій належить 23/100 частин цього житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Між співвласниками існує фактичний порядок користування домоволодінням. Позивач бажає виділити належну їй частку домоволодіння в натурі із спільної часткової власності, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 10 січня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 23.03.2018 року клопотання представника позивача задоволено, замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] . Крім того, під час підготовчого засідання, представником позивача подано суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій сторона позивача просила виділити в натурі [PERSON] : житлову прибудову «а» вартістю 13092,0грн., що складається з житлової кімнати 2-3, площею 9,4 кв.м., житлової кімнати 2-4, площею 9,9 кв.м., житлової прибудови «а7» вартістю 28989,0грн., що складається з коридору 2-4, площею 5,3 кв.м., ванної 2-2, площею 3,1 кв.м., кухні 2-5, площею 9,3 кв.м., ганок (100%) вартістю 515,0грн., - що становить 1/10 частину житлового будинку [ADDRESS] . 24.04.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову, з огляду на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що прибудови «а», «а7» та ганок становлять саме частку в розмірі 1/10 у житловому будинку [ADDRESS] . Під час підготовчого засідання, що відбулось 24.04.2018 представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про залишення без розгляду позову в частині вимог до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також заявлено клопотання про залучення вказаних осіб до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову. Ухвалою суду від 26.04.2018р. клопотання представника позивача задоволено та залишено без розгляду позов в частині вимог до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 26.04.2018 залучено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову. 26.04.2018 на адресу суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] на позовну заяву в новій редакції. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки ним не було порушено прав позивача, так як остання не зверталась до нього із пропозицією щодо виділу в натурі їй частки із спільної сумісної власності, а відтак такої відмови від нього не отримувала. Окремо зазначено, що фактично розрахунок часток у праві власності на житловий будинок позивачем не здійснено, а відтак є необґрунтованими посилання позивача на те, що прибудови «а», «а7» та ганок становлять саме частку в розмірі 1/10 у житловому будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03 травня 2018 року призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] , діючої в особі представника [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судову будівельно-технічну експертизу. Зупинено провадження у справі. 23.05.2018 надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу суду від 03.05.2018 про призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.05.2018 залишено без змін. 19.11.2018 на виконання ухвали суду від 03.05.2018р. від судового експерта Оніщенко Н.С. надійшов на адресу суду висновок судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 28 березня 2019 року відмовлено [PERSON] в прийнятті зустрічного позову до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 28.03.2019 за клопотання представника позивача, замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Ухвалою суду від 10 червня 2019 року відмовлено [PERSON] в прийнятті зустрічного позову, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділення в натурі частки. Ухвалою суду від 10 червня 2019 року закрито підготовче провадження у даній справі. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди посадовим особам КП «ЧООБТІ» в проведенні інвентаризації всього домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року у справі призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. 29.07.2020 на виконання ухвали суду від 14.07.2020 на адресу суду надійшов висновок додаткової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 поновлено провадження у справі. 29.04.2021 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. З даної заяви вбачається, що позивач просить суд виділити із спільної часткової власності в натурі належну [PERSON] 1/10 частину в домоволодінні [ADDRESS] , а саме житлову прибудову «а», що складається з житлової кімнати 2-3, площею 9,4 кв.м., житлової кімнати 2-4, площею 9,9 кв.м., житлової прибудови «а7», що складається з коридору 2-1, площею 5,3 кв.м., ванної 2-2, площею 3,1 кв.м., кухні 2-5, площею 9,3 кв.м., ганок (відповідно до третього варіанту висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №03/20-БТ від 27.07.2020 року). Ухвалою суду від 03 червня 2021 року відмовлено [PERSON] у прийнятті його зустрічної позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділення у власність частки та припинення права спільної часткової власності. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Березій В.Ю., позовні вимоги в редакції від 29.04.2021 підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у наданих стороною відповідача письмових пояснень по суті позову, а саме у відзивах на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію позивача та просив задовольнити позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari\~v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, №\~37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини домоволодіння, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Березій І.І. Згідно вказаного договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/10 частину домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок з прибудовами під літ. А-1, а, а1, а2, а3, а4,а6, а7, житловою площею 116,0 кв.м, загальною площею 191,5 кв.м. Житловий будинок з прибудовами під літ. А1-1,1а,1а1, 1а2, 1А11-1, житловою площею 75,1 кв.м., загальною площею 108,0 кв.м., гараж Б, сараї В,Г, гараж Г1, вбиральні Д,Н, погріба Е,И, гараж з оглядовою ямою М, сарай Л, водо колонки 1.2.7 огорожа 3,4,6,9, замощення І,ІІ, гараж з оглядовою ямою П, гараж г2, погріба Ж,К, сарай З, вигрібна яма 8, вбиральні О,Р,С, розташований на земельній ділянці площею 2335 кв.м. Відчужувана частина домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд є особистою власністю [PERSON] , оскільки набута ним у власність в результаті спадкування. Так, зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). Згідно з частина першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду. При неможливості виділу частини майна в натурі, суд вправі при пред`явленні про це позову встановити порядок користування таким майном. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої\~Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 N 55\~(далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Згідно зі\~ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до пунктів 54, 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, проводиться за умови наявності технічної можливості такого виділу та можливості використання майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин. Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом виділу в\~натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються, зокрема, договір про виділ у\~натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. Отже суд при наявності порушеного права та вирішенні такого спору повинен встановлювати обставини технічної можливості виділу майна та можливості його використання як самостійного об`єкта цивільних відносин. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Так, з висновку додаткової будівельно-технічної експертизи №03/20-БТ від 27 липня 2020 року вбачається, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, домоволодіння по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності п`ятьом співвласникам: [PERSON] , на підставі договору дарування частини житлового будинку, серія та номер: 4653, виданий 18.05.2018 року, частка у домоволодінні 6/25; [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, 1-3455, від 18.11.2004 року, частка у домоволодінні 11/100; [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-957 виданий 28.07.2012 року, частка у домоволодінні 16/50; [PERSON] , на підставі договору дарування, серія та номер: 509, виданий 06.05.2015 року, частка у домоволодінні 1/10; [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1947 виданий 19.10.2017 року, частка у домоволодінні 23/100. По даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений КП ЧООБТІ станом на 12.02.2020 року, на земельній ділянці [ADDRESS] розташовані будівлі та споруди: житловий будинок "А-І"; житлова прибудова "а"; житлова прибудова "а1";прибудова "а2"; прибудова "а3"; прибудова "а4"; прибудова "а7"; прибудова "а8"; житлова прибудова "А2"; житловий будинок "А1-І"; житлова прибудова "1А11-І"; прибудова "1а"; прибудова "1а1"; прибудова "1а2"; гараж з оглядовою ямою літ. «Б»; сарай літ. «В»; сарай літ. «Г»; вбиральня літ. «Н»; вбиральня літ. «О»; сарай літ. «З»; навіс літ. «Є»; погріб з шийкою збудований окремо літ. «И»; сарай літ. «Л»; гараж літ. «Г1»; гараж літ. «г2»; гараж з оглядовою ямою літ. «М»; вбиральня літ. «Р»; гараж з оглядовою ямою літ. «П»; вбиральня літ. «С»; сарай літ. «Т»; сарай літ. «У»; навіс літ. «Ф»; літній душ літ. «X»; сарай літ. «Ц»; навіс літ. «Ч»; сарай літ. «Ш»; навіс літ. «Щ»; сарай літ. «Ю»; сарай літ. «ю1»; погріб літ. «Е»; погріб літ. «Ж»; погріб літ. «К»; погріб літ. «Я»; водоколонка №2; ворота з хвірткою №3; огорожа №4; огорожа №6; водоколонка №7; яма зливна №8; огорожа №9; яма зливна №10; яма зливна №11; яма зливна №12; водоколонка №13; хвіртка №14; яма зливна №15. У вказаному висновку, експерт запропонував 4 варіанти виділу 1/10 частки зі спільного домоволодіння. З огляду на вищевикладене, враховуючи взаємовідносини, що склалися між співвласниками спірного домоволодіння, враховуючи фактичний порядок користування [PERSON] належною їй часткою у спірному домоволодінні суд доходить до висновку про наявність підстав для виділу із спільної часткової власності в натурі належну [PERSON] 1/10 частину в домоволодінні [ADDRESS] , а саме житлову прибудову «а», що складається з житлової кімнати 2-3, площею 9,4 кв.м., житлової кімнати 2-4, площею 9,9 кв.м., житлової прибудови «а7», що складається з коридору 2-1, площею 5,3 кв.м., ванної 2-2, площею 3,1 кв.м., кухні 2-5, площею 9,3 кв.м., ганок (відповідно до третього варіанту висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №03/20-БТ від 27.07.2020 року), з огляду на доведеність та обгрунтованість позовних вимог та необхідінсть судового захисту дійсно порушеного права позивача . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial