Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Вугледарі Донецької області про відшкодування моральної шкоди в зв'язку з професійним захворюванням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював на підприємствах вугільної промисловості з 1972 року по 2004 рік. Останнім місцем роботи була шахта «Південнодонбаська № 1». Загальний стаж праці в умовах впливу шкідливих факторів становить 30 років 9 місяців. На протязі всього періоду праці в підземних роботах на його організм діяли шкідливі фактори, пов'язані з геологічними, особливими природними умовами підвищеного ризику для здоров'я. В 2004 році стан здоров'я у позивача погіршився, він був змушений пройти курс лікування в Донецькій обласній клінічній лікарні профзахворювань з діагнозом - гнійний бурсит правого колінного суглоба. Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 06.04.2004 року позивачу вперше встановлено стійка втрата професійної працездатності на 25 %. Позивач просив суд стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Вугледарі Донецької області на його користь моральну шкоду в сумі 25000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, вважаючи, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, тому що в висновку МСЕК не встановлена моральна шкода, а також у зв'язку з тим, що згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року норму закону про виплату моральної шкоди виключено. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач працював на підприємствах вугільної промисловості з 1972 року по 2004 рік. Останнім місцем роботи була шахта «Південнодонбаська № 1». Загальний стаж праці в умовах впливу шкідливих факторів становить 30 років 9 місяців. Звільнений за ст. 38 КзпП України за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію по віку (а.с.5-9). Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 15.03.2004 року позивач отримав професійне захворювання - гострий гнійний бурсит правого колінного суглобу (а.с.11). Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 06.04.2004 року позивачу вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності на 25 % по професійному захворюванню безстроково (а.с.10). Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності". Згідно з ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Таким чином, внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоров'я позивача. Висновком Медико-соціальної експертної комісії 06.04.2004 року йому вперше встановлено 25 % втрати працездатності за професійним захворюванням, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності". Частиною 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", на яку посилається відповідач у своїх запереченнях дійсно передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого, з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів, але згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 24.01.2004 року № 1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я, тощо, а положення ст. 34 вищевказаного Закону, треба розуміти як визначення порядку, процедури та розміру відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності, тому що, у випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості, тому задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 25000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не знаходить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, з урахуванням судової практики, яка склалася на час винесення рішення, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7500 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про неможливість відшкодування позивачеві моральної шкоди в зв'язку з тим, що згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року норму закону про виплату моральної шкоди виключено, суд не може, оскільки право на відшкодування моральної шкоди у нього виникло 06.04.2004 року, коли йому було встановлено втрату професійної працездатності. З цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Тому дія Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року на правовідносини сторін не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії у часі, і на момент настання страхового випадку, діяли норми згідно яких відповідач зобов'язаний був самостійно відшкодовувати моральну шкоду позивачу, в зв'язку з пошкодженням здоров'я на виробництві. Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються, зокрема позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 18 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються органи фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

Outcome: partial