Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Відповідача суму вкладу у розмірі 200000,00 грн., відсотків 16339,00 грн., інфляційні витрати 3319,46 грн., три відсотки річних 2334,25 грн та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 29 травня 2014 року, був укладений Договір банківського вкладу № 2630/46/186272. Сума вкладу 200000,00 грн. із нарахуванням 21 % річних строком на 61 день, тобто до 29.07.2014р. В серпні 2014 року Позивач звернувся з вимогою про повернення йому грошових коштів. Станом на 20 жовтня 20014 року депозитний вкладу та відсотків по ньому позивачу не повернуті. Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року залучено до участі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки у відповідача розпочато ліквідацію, здійснені заходи щодо повернення коштів, затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів, та рішення у справі може вплинути на права та обов"язки цієї установ. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2015 року позовні вимоги задаволено у повному обсязі, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Міський комерційний банк на користь [PERSON] суму вкладу за Договір банківського вкладу № 2630/46/186272 у розмірі 200 000,00 (двісти тисяч) грн. та проценти за користування грошовими коштами у розмірі 16339,00 грн., інфляційні нарахування 3319,46 грн., 3% річних 1364,38 грн. що разом складає 221022,84 грн. (двісті двадцять одна тисяча двадцять дві грн. 71 коп.); витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 3000 (три тисячі) грн.; вирішено питання про судовий збір (а.с. 32-34). Відповідач ПАТ «Міський комерційний банк» звернувся до суду із заявою про скасування вищезазначеного заочного рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що зазначені факти позивача не відповідають дійсності, рішення винесено у його відсутність без урахування доводів та заперечень останнього, крім того, позивач становм на день винесення судового рішення отримала від Фонду гарантування вкладів суму депозиту у розмірі 200000,00грн., про що не повідомила суд (а.с. 39-62). Ухвалою суду від 12 червня 2015 року заява відповідача про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення скасовано (а.с. 68) Позивач в судове засідання не з'явився, скориставшись правом на представництво. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, у якій просив позов задовольнити в повному обсязі, у подальшому до суду не з"являвся . Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, Надана заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.66). Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засіданні не з'явився, заперечень на позов не надходило. Заяв про відкладення розгляду справи також не подавали. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, подані до заяви про перегляд заочного рішення докази та пояснення відповідача, письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із правовідносин, які склалися між сторонами у справі та їх правового регулювання. Судом встановлено, що 29 травня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було Договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/46/186272 (далі Договір) (а.с.10). Відповідно до п.1.1 Договору, банк приймає від Вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах дійсного Договору, що вкладені в Статті № 1 Частині №1 цього договору на строк з 29 травня 2014р. по 29 липня 2014 року зі сплатою Банком Вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та в порядку, що визначений п. 1.2. Статті №1 частини №1 (а.с.10 зворот). На виконання умов договору Позивач внесла в касу банку Відповідача грошову суму у розмірі 200000,00 грн., відповідно до квитанції від 29.05.2014р. за № 1923 (а.с.12). Пунктом 1.7. Договору передбачено, що повернення Вкладу та нарахованих процентів Вкладнику здійснюється Банком шляхом видачі коштів готівкою через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок Вкладника (а.с.10 зворот). Відповідно до п. 2.2. Договору проценти, нараховані відповідно до п. 1.2 статті № 1, Частини № 1 п.2.3 та п. 2.4 Статті №2 Частини №2 цього Договору, сплачуються Вкладнику окремо від суми Вкладу готівкою через касу Банку за його вимогою, щомісячно, 29-го числа кожного календарного місяця, а також в день повернення суми Вкладу, вказаного в п. 1.1 Статті №1 Частини №2 цього Договору. Проценти на суму Вкладу виплачуються Вкладнику також при поверненні Вкладу за першою вимогою Вкладника до закінчення строку, вказаного в п.1.1 Статті №1 Частини №2 цього Договору, відповідно п. 2.6.3.; 2.6.4., 2.6.5 Статті №2 Частини №2 цього Договору. У разі, якщо день виплати Процентів припадає на вихідний (святковий, неробочий) день, Проценти на суму вкладу виплачуються Вкладнику у перший робочий день, наступний за вихідним (святковим, неробочим) днем. Не витребувані у цей строк Проценти не збільшують суму вкладу і [PERSON] на них Проценти не нараховує (а.с.10 зворот). Як вбачається з Договору, п. 2.3. нарахування процентів на Вклад починається з дня, наступного за днем надходження Вкладу у [PERSON], і закінчується в день, що передує даті закінчення строку дії Договору, вказаного в п.1.1, Статті №1, Частини №2 цього Договору або списанню з Рахунку з інших підстав. При нарахуванні процентів за цим Договором використовується метод факт/факт (фактична кількість днів у році). Пунктом 4.1.3. Договору передбачено, що Вкладник зобовязаний письмово повідомити [PERSON] про свій намір отримати Вклад за першою вимогою до закінчення строку дії Договору, встановленого п. 1.1 Статті №1 Частини №2 цього Договору, за пять банківських днів до бажаної дати отримання Вкладу. Згідно п. 4.3.2. Договору банк зобовязаний на вимогу Вкладника повернути Вклад та виплатити нараховані на суму Вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. Строк дії договору визначено п. 1.1. і становить - до 29 липня 2014 року (а.с. 10 зворот). При цьому, згідно з п. 1 .3. Договору, у разі якщо вкладник не витребує суму вкладу по закінченню строку, встановленого п.1.1. статті № 1 частини 2 цього договору, сума вкладу в день закінчення строку дії цього договору переноситься на рахунок зобліку вкладу на вимогу, про що вкладник доручає банку здійснити договірне списання. Рахунок вкладу на вимогу відкривається Вкладнику Банком автоматично наприкінці дня закінчення строку, встановленого п. 1.1 Договору. Банк забезпечує збереження суми вкладу на рахунку вкладу на вимогу до моменту звернення Вкладника до Банку із вимогою про повернення Вкладу, при цьому починаючи з моменту перерахування суми вкладу вкладу на рахунок вкладу на вимогу, проценти на суму Вкладу, що зберігається на рахунку вкладу на вимогу нараховується в розмірі, встановленому Банком в таий період часу для банківських вкладів на вимогу, починаючи з дати, наступної за днем закінчення строку депозиту до дня, який передує поверненню Вкладу Вкладникові або списання його з рахунку з інших підстав (а.с. 10 зворот). Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2014 року Позивач звернулася з претензією до відповідача про повернення їй грошових коштів (а.с.13). Банк у свою чергу жодних відповідей про повернення чи неможливість повернення грошових коштів відомостей не надав. Факт внесення Позивачем грошових коштів за Договорами підтверджено письмовими матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі Судом встановлено, що у день закінчення строку вкладу, Позивачу не було повернуто його вклад. Вирішуючи спір, що виник між сторонами у справі, суд враховує, що постановою Правління НБУ від 20.11.2014 Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА МІСЬКИЙ [PERSON] до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 №\~ 124 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ МІСЬКИЙ [PERSON], згідно з яким з 21 листопада 2014 року у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію. При цьому, строк дії Договору, строк виконання зобовязання з повернення вкладу, сплинув 29 липня 2014р., тобто до звернення до суду з вимогою про примусове стягнення таких коштів та до запровадження в ПАТ "Міський комерційний банк" тимчасової адміністрації. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом\~ своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено судом, позивач звернулась до суду 20 жовтня 2014 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації. Суд також зазначає, що оскільки правовідносини щодо повернення вкладів позивачу, зокрема настання строку вимоги щодо повернення грошових коштів, розміщених на депозиті та закінчення строку дії договору, склалися до прийняття постанови Правління НБУ від 20.11.2014 Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА МІСЬКИЙ [PERSON] до категорії неплатоспроможних, та прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 20.11.2014 №\~ 124 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ МІСЬКИЙ [PERSON], підстав для застосування в даному випадку положень закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до спірних правовідносин не вбачається. Тому заперечення відповідача в цій частині підлягають відхиленню з мотивів їх необгрунтованості. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати слугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. У відповідності до вимог ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або Законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Ппорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) В силу ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Встановлено, що 29 травня 2014 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № 2630/46/186272, відповідно до якого Вкладник передав грошові кошти банку на строк 61 днів, з 29 травня 2014р. до 29 липня 2014 р.. Позивач внесла в касу банку Відповідача грошову суму у розмірі 200000,00 грн., відповідно до квитанції від 29.05.2014р. за № 1923 (а.с.12). У подальшому, після закінчення строку дії договору та неповернення грошових коштів, Позивач 27.08.2014 року звернувся до Відповідача з претензією про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Так, відповідно до умов договору, п. 2.6.2 Повернення вкладу здійснюється відповідно до вимог п.1.7., а саме повернення Вкладу та нарахованих процентів Вкладнику здійснюється Банком шляхом видачі коштів готівкою через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок Вкладника (а.с.10 зворот). Проте суму вкладу та відсотків ПАТ Міський комерційний банк [PERSON] не була повернута. Виходячи з наведеного, ураховуючи положення ст.ст. 530, 1060 ЦК України, положення Договору, Відповідач повинен був повернути грошові кошти позивачу 29 липня 2014 року шляхом видачі котів готівкою через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок Вкладника, однак своїх зобовязань не виконав, що призвело до порушення прав та майнових інтересів позивача. Крім того, після звернення позивача з вимогою повернути вклад, що мало місце 27 серпня 2014 року, грошові кошти позивачу не повернуто. Суд вважає, що відмова банку він виконання своїх зобовязань за договором банківського вкладу, та неповернення суми вкладу на вимогу вкладника у передбачений договором строк, є не тільки неналежним виконанням зобовязання, порушенням ст. 530, 1060 ЦК України, а є й порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та Першого протоколу до неї, оскільки кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, розглядаючи справу Золотас проти Греції, Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти у розмірі вкладу - 200000,00 (двісті тисяч грн.) повернуто позивачу тільки 26 лютого 2015 року, про що позивач суд не повідомила. Оскільки банківський вклад за договором № 2630/46/186272 від 29 травня 2014 року в розмірі 200000,00 (двісті тисяч грн.) виплачено позивачу [PERSON] під час судового врегулювання спору, позовні вимоги в цій частині підлягають відхиленню. В частині вимог про виплату процентів, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно із частиною п'ятою\~статті 1061 ЦК України\~проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Як вже зазначалось, позивачу частково виплачена заборгованість за депозитним договором, а саме - сума вкладу. Відсотки за договором не виплачено. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем сума нарахованих відсотків з 29.05.2014р. по 20.10.2014р. (по день подання позову) у розмірі 21% річних становить 16339,00 грн. (200000,00*21%/365*142) є обґрунтованим, та узгоджується з представлених банком розрахунку нарахування відсотків за період з 29.05.2014р. по 29.07.2015року, з якого вбачається що за один день розміщення депозиту позивачу нараховано 115,07грн. (а.с. 6, 59, 60). Отже, позовні вимогив частині стягнення відсотків підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 625\~ ЦК\~ України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України річних є часткового обґрунтованими, та підлягають стягненню у розмірі 1364,39 грн. виходячи з розрахунку: 1364,39 = 200000 х 83 (період прострочення з 30.07.2014 року по 20.10.2014року) / 365 * 3 %. Вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань підлягають задоволенню в заявленому обсязі, оскільки інфляційне збільшення за період з 29.07.2014 року по 20.10.2014 року становить 12420,00грн. =200000*106,2% (сукупний індекс інфляції), а суд розглядає справу в межах заявлених вимог Відповідно до ст.ст. 84,88 ЦПК України\~ витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~ до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати Позивача на правову допомогу підтверджені документами: договором про надання правової допомоги, свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю, ордером серії ДП № 282/000047, квитанцією на суму 3000,00грн. (а.с. 15-18). Перевіривши надані документи, розрахунки, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, а саме у розмірі 1000,00грн., оскільки акту виконаних робіт суду не представлено, та сума в розмірі 3000,00грн. є завищеною та не підтверджена належним чином. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовним вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Міський комерційний банк про стягнення суми депозиту та відсотків по ньому. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягує з Відповідача на користь держави 2210,23грн. в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного, та

Outcome: partial