Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки посилаючись на те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує укладений між ними кредитний договір № KIА3GІ0000001269 від 19.11.2007 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, однак враховуючи те, що між позивачем та відповідачем [PERSON], [PERSON], [PERSON] як забезпечення зазначеного кредитного договору було укладено договір іпотеки нерухомого майна, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири, що являється предметом іпотеки. Не погоджуючись з позовом, відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву в якій просить визнати протиправними та припинити дії ПАТ "КБ «Приватбанк» щодо підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту, визнати частково недійсним іпотечний договір від 19 листопада 2007 року в частині прав та обов'язків для [PERSON]. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від18 листопада 2013 року позов публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" про визнання іпотечного договору припиненим об'єднані в одне провадження. Представник позивача публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" позовні вимоги за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання іпотечного договору припиненим не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки не визнали, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав зазначених в письмових запереченнях, уточнені позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання іпотечного договору припиненим підтримали в повному обсязі, просили зустрічний позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав зазначених в письмових запереченнях, уточнені позовні вимоги до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання іпотечного договору припиненим підтримав в повному обсязі, просив його зустрічний позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, уточнені позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання іпотечного договору припиненим підтримала в повному обсязі, просила зустрічний позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що первинний задоволенню не підлягає з наступних підстав. 19.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KIА3GІ0000001269, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.11.2017 року. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється шляхом щомісячних ануїтетних платежів. Відповідач [PERSON] за вказаним договором зобов'язання належним чином не виконує, порушує строки погашення кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість. Так, у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 14.04.2013 року сума заборгованості за кредитним договором № KIА3GІ0000001269 від 21.11.2007 року у [PERSON] перед банком становить 71274, 79 грн., яка включає в себе: - заборгованість за кредитом - 31588,87 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 28721,76 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 4484, 63 грн., а також штрафи відповідно до Договору: - штраф (процентна складова) - 6479,53 грн.. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], 21.11.2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, якими є як позичальник так і поручитель, не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», а також ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язань забезпеченого заставою, воно не буде виконано, коли інше не передбачено законом та договором. Пунктом 3.2 договору іпотеки квартири передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодержателем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором та чинним законодавством. Пунктом 4.1 Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимоги за рахунок Предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання Зобов'язань, вони не будуть виконанні виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані Іпотекодавцем при укладенні цього Договору, виявляється недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 5.2.4 Договору про іпотечний кредит. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених Договором про іпотечний кредит, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у цьому Договорі. Договором передбачено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки вартість предмету іпотеки визначається відповідно до умов договору іпотеки. Відповідно до умов договорів іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 176 750,00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Також, відповідно до положень статей 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, письмову вимогу про усунення порушення зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було належним чином попереджено відповідачів щодо наявності заборгованості, усунення порушення зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають - задоволенню в вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не дотримався зазначених вимог Закону. Тому в задоволенні позовних вимог в частині погашення заборгованості за кредитним договором та визначення способу реалізації предмету іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS], суд вважає необхідним відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON], вимоги за яким були останнім уточнені ,суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до п.п 2.4 договору, укладеного 19.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 40000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється по 22 число кожного місяця ануїтетними платежами в сумі 650, 45 грн. Пунктом 8.9 Договору передбачено, що сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої із обставин , передбачених підпунктами вказаного договору. Відповідно до вимог ст. 651 УК України Сторони погодили, що протягом дії цього договору Кредитор відповідно до умов Договору може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі настання будь - якої із наступних обставин, передбачених відповідними підпунктами п. 8.9. Договору. . При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки на протязі 14 календарних днів з дати набрання чинності зміненої процентної ставки. Позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" не надав жодного доказу про направлення відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] письмового повідомлення про зміну відсоткової ставки на протязі 14 календарних днів з дати набрання чинності зміненої процентної ставки. Проте [PERSON] повідомлення про збільшення відсоткової ставки не надходило, продовжувала сплачувати проценти згідно первинних умов договору, та шляхом перерахування на відповідний рахунок банку збільшених сум, про підвищену відсоткову ставку їй стало відомо лише під час розгляду справи за первісним позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки . В даному випадку поведінка відповідачів за первісним позовом після того, як їм стало відомо про підвищення процентної ставки, свідчить про відсутність домовленості та неприйняття ним пропозиції банку. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. У відповідності із ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Згідно із абз. 5 п. 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, в кредитному договорі банки зобов'язані зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Пунктом 3.5 Правил передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути змінена лише в разі настання події, яка не залежить від волі сторін договору і має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Таким чином, зміни до кредитних договорів мають вноситись відповідно до вимог законодавства та умов укладених договорів. Зміна процентної ставки можлива лише у разі істотної зміни обставин, проте не кожна обставина, передбачена договором, може вважатись такою, оскільки сама по собі істотність передбачає зміну обставин настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали на інших умовах. ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів про наявність істотних змін обставин, які могли б стати підставою для зміни процентної ставки в даному випадку. Відповідачами за первісним позовом не було отримано повідомлення про збільшення процентної ставки за кредитом, не було отримано ніякої інформації про новий розмір щомісячного платежу, ніяких додаткових угод між ним та банком укладено не було, п. 2.4кредитного договору, яким чітко визначено конкретну суму щомісячного платежу за кредитом, змінено не було, тобто відповідачі взагалі не були повідомлені про новий розмір щомісячних виплат, що унеможливлювало виплату з урахуванням збільшеної процентної ставки. Ненадання такої інформації є прямим порушенням з боку банку вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім вказаного, з матеріалів справи не вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» направляв повідомлення про збільшення процентної ставки за кредитним договором відповідачам, що свідчить про неналежне повідомлення про односторонню зміну процентної ставки по договору. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності із ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами. Відповідно до ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Враховуючи викладене, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed