Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач, ПАТ «Дельта Банк», звернулось до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 3366,98 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 04.01.2008р. було укладено кредитний договір, згідно якого позивач відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. із встановленим на день укладення договору лімітом на рахунку у розмірі 3000 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідачем кредитні зобов'язання не виконуються, на вимоги про повернення кредиту та відсотків за ним відповідач не реагує, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом завчасно за адресою, повідомленою АДП ГУ ДМС України в Харківській області, однак всі конверти повернулись до суду не врученими в зв'язку з закінченням терміну зберігання. За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка про виклик до суду направляється за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглядає справу в заочному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 04.01.2008р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено Кредитній Договір № 001-20139-040108 (далі по тексту - Договір), згідно якого Банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. із встановленим на день укладення договору лімітом на рахунку у розмірі 3000 грн. Відповідно до витягу зі статуту ПАТ "Дельта Банк" банк є правонаступником ТОВ "Комерційний банк "Дельта". Згідно п.п. 2.3, 3.6 Договору Держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах. Держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового щомісячного платежу. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає 3366,98 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме Договором № 001-20139-040108 від 04.01.2008р. на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с. 5-6), тарифами на обслуговування платіжних карток (а.с. 7), розрахунком суми заборгованості відповідача за кредитним договором (а.с. 12). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). При цьому, суд вважає неможливим у даному випадку застосувати п. 5.2 Договору, згідно якого він набуває чинності з дати його укладення Сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобов'язань за цим Договором, оскільки за змістом ст. 261 ЦК України момент початку перебігу строку позовної давності має бути конкретно визначений та якщо цей момент не визначений у договорі, то має застосовуватись загальне правило, встановлене даною нормою ЦК України. Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно розрахунку суми заборгованості відповідача за кредитним договором востаннє вона здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором у грудні 2009 року, як це зазначено у графі 17 розрахунку. Після грудня 2009 року відповідач припинила виконання своїх зобов'язань за договором. В зв'язку з викладеним, суд вважає, що право вимоги про виконання зобов'язання з'явилось у позивача в лютому 2010 року, коли відповідач припинила погашати заборгованість за договором, тобто саме з цього місяця розпочався перебіг позовної давності. Позовна заява була направлена позивачем до суду лише 13 грудня 2013 року, тобто майже через 4 роки після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав, отже строк позовної давності позивачем пропущений. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, згідно п. 7 абз. 2 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктами 22, 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. У зв'язку із цим суд вважає, що предметом договору, укладеного між сторонами, є саме споживчий кредит, тому наслідки спливу позовної давності за даним позовом повинні бути застосовані незалежно від наявності заяви відповідача. Висновок суду відповідає позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеній в п. 31 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012р. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed