Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чорнобаївської селищної ради Черкаської області про визнання права власності на будинок з надвірним спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Мотивує позов тим, що він більше десяти років відкрито, добросовісно, безперервно володіє вказаним житлом, обслуговує його, здійснює ремонт, сплачує комунальні платежі. Просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на дане нерухоме майно. До участі у справі судом залучено співвідповідача - [PERSON] , дочку померлого власника будинку. В судовому засіданні 21 квітня 2020 року позивач позов підтримав, просив задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району в судове засідання не з`явився. 06 травня 2020 року до суду надійшла заява, в якій селищний голова просить розглядати справу без участі представника селищної ради, позов визнають. Співвідповідач [PERSON] надіслала до суду заяву про визнання позову, в якій також зазначила, що у спірному будинку з 2008 року ніхто не проживав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як зазначає в позові [PERSON] , він з 2009 року проживає з сім`єю в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Попередній власник будинку [PERSON] помер (а.с. 55-56). Згідно довідки Чорнобаївської селищної ради № 5426 від 26 листопада 2019 року вбачається, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіє будинком з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до довідок Чорнобаївського виробничого управління житлово-комунального господарства, ТОВ "Черкасиенергозбут" від 31 жовтня 2019 року № 2549, ТОВ "Черкасигаз Збут" від 07 листопада 2019 року № 236 (а.с. 16, 17, 18), вбачається, що заборгованість за житлово-комунальні послуги в будинку за адресою [ADDRESS] відсутня. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що більше десяти років знайома з [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] . Раніше в будинку за адресою [ADDRESS] проживала сім`я [PERSON] . Діти виїхали проживати в Росію, а їхні батьки померли. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] разом з сім`єю понад 10 років відкрито, безперервно проживає у житловому будинку в [ADDRESS] , користується та підтримує вказане нерухоме майно у належному стані. Зазначив, що попередні власники померли, а їх діти виїхали проживати в Росію, і тривалий час в смт. Чорнобай не з`являються . В будинку ніхто не проживав. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Судом встановлено, що позивач з родиною проживає у спірному будинку, проводить ремонтні роботи, оплачує комунальні послуги. Таким чином позивачем підтверджено той факт, що на час розгляду справи він відкрито володіє вказаним нерухомим майном. Добросовісність володіння позивачем за цей період спірним майном обґрунтовується наступним. Відповідно до ч. 3 статті 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Разом з тим, відповідачі позов визнають, не вчиняли дії, які свідчили б про їх бажання повернути зазначене майно та перешкодити позивачу володіти та користуватися майном. Доказів, які б вказували на те, що володіння позивачем вказаним будинком визнано незаконним у судовому порядку суду не було надано. Вказане свідчить про добросовісність володіння позивачем нерухомим майном у вигляді будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі викладеного, враховуючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого цивільного права, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved