Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з державного бюджету України на його користь 149809,52 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 28033,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на надання правової допомоги по зазначеній цивільній справі в сумі 3000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що під час обіймання посади заступника начальника сектору карного розшуку Сумського РВ ГУМВС України в Сумській області 04.11.2010 року прокурором Сумського району стосовно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 364 та ч.2 ст. 296 КК України. Під час розслідування зазначеної кримінальної справи його затримували в порядку ст. 115 КПК України (1960 року) та 10 діб він був затриманий, на протязі всього часу розслідування відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, його викликали для допитів та пред'являли обвинувачення, в період часу з 29.11.2010 року по 25.09.2013 року відповідно до постанови слідчого прокуратури був відсторонений від посади, проводились обшуки за місцем його проживання, накладався арешт на його майно. Також кримінальна справа відносно нього розглядалася в Сумському районному суді та була повернута на додаткове розслідування. 25.09.2013 року кримінальна справа відносно нього була закрита старшим слідчим прокуратури м. Суми в зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючи підстав. Внаслідок проведених відносно нього та членів його сім'ї незаконних процесуальних та інших протиправних дій на стадії досудового слідства і розгляду справи в суді він зазнав втрат немайнового характеру у вигляді душевних і фізичних страждань, порушення конституційних прав, приниження честі, гідності, ділової репутації та його авторитету як співробітника міліції. Розмір моральної шкоди оцінює в 28033 грн. При розрахунку розміру моральної шкоди позивач, враховуючи обставини справи, виходить з того, що її розмір повинен бути в розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом та додатково 907 грн. в зв'язку з перебуванням в камері ІТТ. У зв'язку з відстороненням його від посади та витратами на оплату правової допомоги по кримінальній справі йому було завдано також майнової шкоди в загальному розмірі 149809,52 грн., яка складається з витрат на правову допомогу по кримінальній справі в сумі 7000 грн., відшкодування розміру не отриманого грошового утримання внаслідок відсторонення від посади в сумі 131017,83 грн. та погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11791,69 грн. Зазначає, що в зв'язку з відстороненням його від посади підлягають відшкодуванню суми грошового утримання, які не були сплачені у розмірі 131017,83 грн. При обґрунтуванні зазначеної суми посилається на довідки Сумського РВ УМВС України в Сумській області про розмір фактично отриманого ним грошового утримання за період відсторонення його від посади та про розмір грошового утримання, яке міг отримати, перебуваючи на посаді. Зазначена позивачем сума 131017,83 грн. є різницею між розміром грошового утримання, яке він міг отримати та розміром фактично отриманого грошового утримання згідно зазначених довідок. Крім того посилається на те, що в зв'язку з відстороненням від посади істотно знизився рівень його доходу, внаслідок чого він не зміг погашати заборгованість за кредитним договором. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми з позивача на користь ПАТ КБ „Приват Банк" були стягнуті зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1265,13 дол. США, штраф у розмірі 164,21 дол. США та судові витрати 399,84 грн., всього на суму в еквіваленті 11791,69 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Головного Управління Державної казначейської служби України у Сумській області позов не визнав, пояснив, що ні Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області ні його працівниками не вчинялися ніякі неправомірні дії відносно позивача. Також до повноважень зазначеної юридичної особи, як самостійного суб'єкта владних повноважень, не належить відшкодування відповідно до закону шкоди, заподіяної фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Вирішення даного питання відноситься до виключної компетенції Державної казначейської служби України. Представник відповідача Головного Управління Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи прокуратури Сумського району вважає, що позов задоволенню не підлягає оскільки позивачем не доведено отримання ним моральної шкоди. Відносно майнової шкоди пояснив, що позивач обрав не належний спосіб захисту, так як відповідно до ст. 12 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Генерального прокурора України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року розмір майнової шкоди визначає орган, що здійснював досудове розслідування, прокуратура або суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду. Оскільки розмір шкоди належним органом не визначався, вважає, що підстави для стягнення майнової шкоди відсутні. Представник третьої особи прокуратури м. Суми також вважає, що позов задоволенню не підлягає, дав пояснення аналогічні поясненням представника прокуратури Сумського району. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, що з'явилися та дослідивши докази, подані сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що під час обіймання позивачем посади заступника начальника сектору карного розшуку Сумського РВ ГУМВС України в Сумській області 04.11.2010 року прокурором Сумського району стосовно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 364 та ч.2 ст. 296 КК України (а.с. 69-71). Під час розслідування зазначеної кримінальної справи позивача затримували в порядку ст. 115 КПК України (1960 року) та 10 діб він був затриманий, на протязі всього часу розслідування відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, його викликали для допитів та пред'являли обвинувачення, в період часу з 29.11.2010 року по 25.09.2013 року відповідно до постанови слідчого прокуратури був відсторонений від посади, проводились обшуки за місцем його проживання, накладався арешт на його майно. Також кримінальна справа відносно нього розглядалася в Сумському районному суді та була повернута на додаткове розслідування. Зазначені обставини підтверджуються копіями процесуальних документів (а.с. 67-164). 25.09.2013 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите старшим слідчим прокуратури м. Суми В. Лук'яненко в зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючи підстав. Тому суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що внаслідок проведених відносно нього та членів його сім'ї незаконних процесуальних та інших протиправних дій на стадії досудового слідства і розгляду справи в суді він зазнав втрат немайнового характеру у вигляді душевних і фізичних страждань, порушення конституційних прав, приниження честі, гідності, ділової репутації та його авторитету як співробітника міліції, тобто зазнав моральної шкоди. Пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що у разі закриття кримінальної справи відносно особи в зв'язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, а також внаслідок незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. У таких випадках громадянинові відповідно до п. п. 1, 4, 5 ст. 3, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 вказаного Закону за рахунок коштів державного бюджету відшкодовуються заробіток та інші доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги і моральна шкода. Розмір втрачених доходів визначається з урахуванням заробітку, не одержаного за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування ж моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього ж Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органів державної влади, місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд та незаконного затримання. Враховуючи обставини справи, характер та кількість незаконних процесуальних та інших дій, вчинених відносно позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, проміжок часу, протягом якого тривали порушення його прав, вимоги розумності, справедливості й поміркованості та зважаючи на інші негативні впливи, яких він зазнав унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, розмір мінімальної заробітної плати за період з листопада 2010 року по вересень 2013 року, позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 28033 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягають також суми, сплачені громадянином у зв'язку наданням йому юридичної допомоги. Позивачем надано суду дві квитанції (а.с. 32, 33), якими підтверджується сплата позивачем коштів в сумі 7000 грн. за надання юридичної допомоги під час досудового слідства, а тому позовна вимога про стягнення вказаної суми в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу по кримінальній справі також підлягає задоволенню. В той же час вимоги про відшкодування розміру не отриманого грошового утримання внаслідок відсторонення від посади в сумі 131017,83 грн. та про відшкодування 11791,69 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Генерального прокурора України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року розмір майнової шкоди визначає орган, що здійснював досудове розслідування, прокуратура або суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду. Таким чином зазначеними нормами визначено спосіб захисту права позивача у виниклих правовідносинах. У даному випадку позивач повинен був звернутись до прокуратури м. Суми для визначення розміру майнової шкоди. У разі бездіяльності службових осіб прокуратури м. Суми або незгоди з розміром визначеної майнової шкоди мав право оскаржити до прокуратури вищого рівня або до суду. При зверненні до суду у такому випадку відповідачем по справі необхідно було зазначати прокуратуру м. Суми. Позивач звертався до прокуратури Сумської області з питанням визначення розміру майнової шкоди однак його звернення було спрямоване до прокуратури м. Суми (а.с.19-20). Однак після цього позивач до прокуратури м. Суми з питанням визначення розміру майнової шкоди не звертався. Таким чином суд вважає, що позивач звернувся до суду з не належним способом захисту в частині відшкодування розміру не отриманого грошового утримання внаслідок відсторонення від посади. Крім того при обґрунтуванні розміру не отриманого грошового утримання посилається на довідки Сумського РВ УМВС України в Сумській області про розмір фактично отриманого ним грошового утримання за період відсторонення його від посади та про розмір грошового утримання, яке міг отримати, перебуваючи на посаді (а.с. 28, 29), зазначаючи, що сума 131017,83 грн. є різницею між розміром грошового утримання, яке він міг отримати та розміром фактично отриманого грошового утримання згідно зазначених довідок. Згідно п.9 зазначеного Положення середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 16.05.95 р. N 348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100". Спосіб визначення розміру не отриманого грошового утримання, обраний позивачем, не узгоджується з порядком, визначеним вказаними нормами. Також обраний позивачем спосіб визначення розміру не отриманого грошового утримання грунтується на вірогідності та не враховує розмір податків та обов'язкових платежів, а тому не може бути взятий до уваги. Вимоги про стягнення витрат, пов'язаних з виконанням рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30.11.2011 року є необґрунтованими, оскільки відшкодування таких витрат не передбачено Законом України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Також суд враховує, що позивач в період виникнення заборгованості отримував пенсію (а.с.26-27) та грошове утримання (а.с. 28). Позивачем не доведено, що несплата кредиту знаходиться в причинному зв'язку з відстороненням його від посади. Відносно витрат на правову допомогу суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно зі ст.ст.79, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України при задоволенні позову суд стягує понесені позивачем судові витрати з відповідачів. Максимальний розмір відшкодування витрат на правову допомогу визначено Законом України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" і він не може перевищувати 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Як вбачається з матеріалів даної справи, на виконання договору із позивачем адвокат отримав від позивача 3000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 31). За таких обставин, суд, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий адвокатом обсяг правової допомоги, час витрачений на це та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача 500 грн. витрат на правову допомогу. Посилання позивача на угоду про правову допомогу є безпідставними, оскільки договірні правовідносини, передбачені ст.903 ЦК України виникли між позивачем та адвокатом і ці норми не можуть застосовуватись до відшкодування судових витрат, яке врегульоване ЦПК України та зазначеним законом.

Outcome: partial