Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

В судовому засіданні позивач підтримав та уточнив свої позовні вимоги та просить суд зобов'язати відповідача надати йому щорічну відпустку за 2013-2014 роки з дня винесення судом рішення на 24 календарних дні. Представник відповідача - Лисичко А.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав та зазначив про те, що робітнику підприємства [PERSON] своєчасно не була надана відпустка за 2013 - 2014 роки в зв'язку з погіршенням погодних умов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до положень ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про відпустки» державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки», ст. 74 КЗпП України право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених ст.24 цього Закону. Відповідно до ст. 79 КЗпП України щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Щорічна основна відпустка (ст. 6 Закону України «Про відпустки») надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору, при цьому до стажу роботи, що дає право на неї зараховується час фактичної роботи. Згідно з нормами цих статей надання працівникам відпусток є обов'язком роботодавця. Згідно ст. 10 Закону щорічні відпустки за другий і наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Частиною 1 статті 75 Кодексу передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з ч. 3, 4, 5, 6 ст. 79 КЗпП України щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. З 08.10.2012 року позивач працює ремонтно-дорожнім працівником 3 розряду Орджонікідзевського МКП "Міськсвітло". 26 листопада 2014 року позивач звернувся до директора Орджонікідзевського МКП "Міськсвітло" із заявою про надання йому щорічної відпустки з 01 грудня 2014 року на 24 календарних дні за відпрацьований період з жовтня 2013р. по жовтень 2014 р.. Проте керівник підприємства не надав позивачу відпуски, а відмовляючи в задоволенні заяви, у резолюції на заяві вказав таку причину: "В зв'язку з погодними умовами не має можливості надати відпустку". При цьому у письмовій відмові не зазначено про наявність конкретних обставин, які перешкоджали наданню відпустки, чи її надання суперечило інтересам виробництва, як і не зазначено про перенесення щорічної відпустки на будь-який інший період. В зв'язку з чим суд вважає, що в надані відпустки позивача було відмовлено всупереч вимогам вищевказаного законодавства України. З урахуванням викладеного, вимог діючого трудового законодавства, не видання наказу про надання відпустки порушує конституційне право позивача на відпочинок, яке підлягає захисту в установленому законом порядку. Таким чином, суд приходить до висновку позовні вимоги [PERSON] до Орджонікідзевського МКП «Міськсвітло» «про зобов'язання вчинити певні дії» задовольнити та зобов'язати Орджонікідзевське МКП «Міськсвітло» надати [PERSON] щорічну відпустку за 2013-2014 роки тривалістю 24 календарних днів з дня вступу рішення до законної сили.

Outcome: approved