Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. В обґрунтування посилався, що він народився [INFO] в місті Кисельовськ Кемеровської області СРСР. Після чого з батьками переїхав до м. Генічеська Херсонська область УРСР. Підтвердженням його проживання на території України є диплом Генічеського вищого професійного училища № 27, виданий 20 січня 1994 року, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно якого він вступив 01 вересня 1991 року до вказаного училища і закінчив його 18 січня 1994 року за професією електромонтер, електрозварник ручного зварювання. Окрім того, підтвердженням його проживання на території України є проходження ним програми з підготовки водіїв транспортних засобів категорії С з 01 вересня 1991 року по 12 листопада 1993 року згідно свідоцтва № [NUMBER] , виданого МВС Херсонської області 20.01.1994, згідно екзаменаційної карточки водіїв від 13.11.1993. В період навчання та по досягненню шістнадцятиріччя заявник отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року. 01 серпня 1996 року заявник отримав посвідчення водія, видане ДАІ МВС УВС Генічеської області. Вказаний паспорт у подальшому був ним втрачений, внаслідок чого він не міг отримати паспорт України взамін колишнього СРСР зразка 1974 року. В листопаді 2018 року заявник звернувся до Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо оформлення паспорту громадянина України замість втраченого паспорту СРСР зразка 1974 року. 14 грудня 2018 року Мелітопольським міським відділомУправління державної міграційної служби України в Запорізькій області була надана відповідь, за якою повідомлено, що була проведена перевірка за базами даних Реєстрів та іншими інформаційними базами, [PERSON] було ідентифіковано, але не встановлено належність до громадянства України, а тому у видачі паспорта було тимчасово відмовлено. В теперішній час [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання. Вважає, що надані документи підтверджують факт його постійного безперервного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Встановлення даного факту потрібно заявникові для встановлення належності до громадянства України. В позасудовому порядку вирішити дане питання виявилося неможливим. У судове засідання 30.05.2019 сторони не з`явилися. Від представника заявника надійшла заява, в якій просить розглядати справу за її та заявника відсутності та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Від представника заінтересованої особи надійшла заява в якій просить розглядати справу за його відсутності. У судовому засідання 24.05.2019 заявник та його представник підтримали подану заяву, на її задоволенні наполягали. Представник заінтересованої особи у судовому засідання 24.05.2019 наголошував про необхідність надання заявником довідки про проживання у гуртожитку станом на 13 листопада 1991 року. Вислухавши пояснення учасників судового провадження, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В силу положень Закону України "Про громадянство України", Указу Президента України від 27 березня 2001 року "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України на певний час. Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цих Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Кисельовськ Кемеровської області, що підтверджується наданою фотокопією паспорту громадянина СРСР серія [NUMBER] (а. с. 5). Заявник навчався у Рівненській середній школі Генічеського району Херсонської області та закінчив у 1991 році неповну середню школу, що підтверджується копією свідоцтва про неповну середню освіту /а.с. 6/. Згідно довідки в.о. директора Професійно-технічного училища № 27 м. Генічеська від 28.05.219 № 1205, [PERSON] , [INFO] дійсно навчався з 01.09.1991 (наказ про зарахування № 31-к від 15.09.1991) по 25.01.1994 (наказ про відрахування у зв`язку з випуском № 5-к від 15.09.1991) у Вищому професійному училищі № 27 м. Генічеськ за денною формою навчання за професією електромонтер, електрозварник ручного зварювання та в період навчання дійсно проживав у гуртожитку училища. Вище професійне училище № 27 м. Генічеська перейменовано в Професійно-технічне училище № 27 м. Генічеська з 01.10.2000. Також заявником пройдено програму з підготовки водіїв транспортних засобів категорії С з 01 вересня 1991 року по 12 листопада 1993 року, що підтверджується копією свідоцтва № [NUMBER] , виданого МВС Херсонської області 20.01.1994 /а.с. 9,10/. Відповідно до довідки виконкому Рівненської сільської Ради народних депутатів № 1017 від 09.07.1991, [PERSON] дійсно проживав на території Рівненської сільської Ради в с. Рівне Генічеського району Херсонської області. Також, факт проживання [PERSON] на території України станом на 13 листопада 1991 року підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні вказали, що дійсно [PERSON] у 1991 році і надалі багато років проживав в с. Рівне Генічеського району Херсонської області та в м. Генічеську. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суді встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема: постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон N 2235-III) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України", який має юридичне значення. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянств України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 2 березня 2001 року № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянин колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів в підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 вказаного порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справа про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України їй попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно [PERSON] для набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Враховуючи вищезазначене, а також те, що [PERSON] проживав на території України, не був громадянином іншої держави, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт проживання останнього в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved