Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним 22 березня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, посилаючись на те, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 27 серпня 2019 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 12428,86 грн., з яких 240,88 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8169,94 грн. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 2950,00 грн. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., та штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 568,04 грн. (процентна складова), а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Дейнюк М.П. подала відзив на позовну заяву, в якому просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем у позовній заяві не наведене жодного обґрунтування щодо правової підстави виникнення заборгованості у розмірі 240,88 грн. як заборгованості за простроченим тілом кредиту, та не надано суду жодних доказів на підтвердження цього. Водночас, про безпідставність вказаних вимог позивачем у розрахунку заборгованості, доданому до позову, зазначено, що станом на 31 грудня 2016 року у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем. Однак позивач, як вбачається з даних розрахунку, нараховує відповідачу 240,88 грн. як відсотки, погашені за рахунок кредиту і, як зазначено у позовній заяві, є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. Позивач не навів у позовній заяві жодного обґрунтування і правової підстави виникнення у відповідача такої заборгованості у розмірі 240,88 грн. Проте відповідачем 23 жовтня 2019 року було сплачено на користь позивача 240,88 грн. в рахунок погашення вказаної заборгованості. Відповідно, станом на сьогодні, відповідачем погашено заборгованість перед позивачем в розмірі 240,88 грн. Також є необґрунтованими твердження позива\-ча, стосовно того, що підписавши анкету-заяву 22 березня 2012 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, та копії яких додані позивачем до позовної заяви, складає між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що саме норми вказані у Витягу з Тарифів та Витягу з Умов правил надання банківських послуг, розумів відповідач як умови кредитного договору, укладеного між ним та позивачем шляхом підписання вказаної вище анкети-заяви від 22 березня 2012 року. Тобто, на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Ви\-тяг з Умов правил надання банківських послуг розумів відповідач та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Позивачем до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Зважаючи на те, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та правил банківсь\-ких послуг, відсутність в анкеті-заяві від 22 березня 2012 року домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кре\-диту, надані позивачем до позовної заяви копії Витягу з Тарифів та Витягу з Умов та правила надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Крім того, позовна вимога стосовно стягнення неустойки (штрафу, пені) заявлені позивачем поза межами однорічного строку встановленого ст. 258 ЦК України. Позивач у відповіді на відзив просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua:https://client-bank.privatbank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Також до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Таким чином, при розгляді судової справи №342/180/17 Верховним Судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання" банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості, то він не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. З виписки по рахунку, яка має статус первинного документу, вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Стосовно черговості погашення заборгованості, то згідно умов кредитного договору, а саме п.2.1.1.3.4. кошти, отримані від клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення: прострочених процентів за користування кредитом; далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту; далі - процентів до сплати по кредиту; далі - тіла кредиту оплати; далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно п. 2.1.1.2.12. договору; далі - пені згідно п. 2.1.1.8.1. договору. Нарахування відсотків на заборгованість за кредитом здійснюється наступним чином: нарахування за відповідною ставкою проводиться на максимальний залишок відповідної заборгованості по тілу/простроченому тілу кредита за період. Розмір коефіцієнта залежить від погашень заборгованості клієнтом. Щодо порядку стягнення пені та штрафів, то сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови їхньої сплати. Крім того, позивач посилається у відзиві на позовну заяву на правовий висновок №342/170/17 Верховного суду, однак при розгляді судової справи №342/170/17 Верховним судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання бан\-ківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. Представник позивача - адвокат Дейнюк М.П. подала заперечення на відповідь на відзив, в яких просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 428,86 грн. Вказує, що є хибним посилання позивача у відповіді на відзив на позовну заяву, що при розгляді судової справи № 342/170/17 Верховним судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання бан\-ківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. Оскільки у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказує «матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що до\-дані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тобто позивач повинен надати суду до\-кази на підтвердження того, що станом на дату підписання відповідачем заяви анкети від 22 березня 2012 року, він розумів, був ознайомлений та погодився із нормами, викладеними у Витягу з Тарифів та Витягу з Умов правил надання банківських послуг, доданими позивачем до позовної заяви, як умовами укладеного між відповідачем та позивачем кредитного договору. Позовні вимоги позивача не підтверджено належними та допустимими доказами, а ґрунтуються виключно на припущеннях. При цьому, дані які зазначені у розрахунку заборгованості, дода\-ному позивачем до позовної заяви, не відповідають даним, які зазначені позивачем у випис\-ці, доданій до відповіді на відзив на позовну заяву. Так у виписці зазначено, що 23 грудня 2016 року ним було поповнено картку на суму 5 400,00 грн., а у розрахунку заборгованості, доданому позивачем до позову вказано, що 23 грудня 2016 відповідачем було поповнено картку на суму 5 273,25 грн. До того ж, як зазначено позивачем у відповіді на відзив, строк дії перевипущеної картки до квітня 2017 року. А відповідно, до правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, позивач не вправі нараховувати відсотки та пеню після закінчення строку дії картки, тобто після квітня 2017 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У письмовій заяві просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві, поданій через канцелярію суду просить слухати справу у його відсутності, за участю його представника. Представник відповідача - адвокат Дейнюк М.П. в судове засідання не з`явилася, у письмовій заяві, поданій через канцелярію суду, повністю заперечує проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях та просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Справу просить слухати у її відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. 22 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем на підставі заяви відповідача укладено договір про надання банківських послуг. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, вказав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом у його заяві. Позивач посилається на те, що згідно з умовами даного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до вимог ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з вимогами ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути, зокрема, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту за користування кредитними коштами. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором станом на 27 серпня 2019 року в розмірі 12428,86 грн., з яких 240,88 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8169,94 грн. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 2950,00 грн. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., та штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 568,04 грн. (процентна складова). У заяві відповідача від 22 березня 2012 року підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім наданого розрахунку заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на які посилається позивач, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 22 березня 2012 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки за користування кредитними коштами. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 березня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24 вересня 2019 року), і кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Позивачем не представлено суду доказів на підтвердження обізнаності відповідача про внесення змін до вищевказаного договору. А тому такий договір не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. При цьому, згідно з вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 березня 2012 року шляхом підписання заяви. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредитних коштів, що зазначені у наданому розрахунку, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. 23 жовтня 2019 року відповідачем було сплачено на користь позивача 240,88 грн. в рахунок погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, що підтверджується квитанцією від 23 жовтня 2019 року. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати по справі слід покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 610 - 612, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed