Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування. В обґрунтування вимог вказав, що 08.04.2014 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та відповідачем було укладено кредитний договір № 7088к, за умовами якого Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» (кредитодавець) надала, а відповідач (позичальник) отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі в загальному розмірі 7500 грн строком на 24 місяці з 08.04.2014 по 08.04.2016 включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8 % річних та зобов`язався у визначені договором строки повертати тіло кредиту та нараховані проценти. З метою забезпечення майнових інтересів, пов`язаних з можливими збитками внаслідок повного чи часткового неповернення кредитів, між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія» був укладений Договір добровільного страхування кредитів №04-01 від 15.04.2014, згідно з умовами яких Страховик (ПрАТ «Українська страхова компанія») згідно Додатку 1 до вказаних Договорів здійснює страхування кредитних ризиків за Кредитними договорами, укладеними між Позичальниками та Страхувальником (Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка») згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, до переліку яких було віднесено кредитний договір № 7088к від 08.04.2014 року, укладений між кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та відповідачем, страхові ризики за яким застраховано позивачем на загальну суму 24750 грн. Оскільки позичальник взяті на себе за кредитним договором №7088к зобов`язання належним чином не виконував, що підтверджується випискою з його рахунку, Страховиком на підставі поданих документів заяви про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку та страхового акту 10.10.2019 було виплачено Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 19405,12 грн. Посилаючись на те, що до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь виплачене страхове відшкодування в розмірі 19405,12 грн та понесені ним витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду в розмірі 1921 грн. Провадження у справі було відкрито Краматорським міським судом 03.01.2020року. Ухвалою Краматорського міського суду від 11.05.2021 за клопотанням відповідача справу передано на розгляд Димитровського міського суду за місцем його проживання. Справа отримана Димитровським міським судом 22.06.2021 та 23.06.2021 призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, про що були повідомлені сторони. Клопотань про розгляд справи з викликом сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Згідно поданого суду відзиву на позовну заяву, прийнятого судом, відповідач заявлені до нього позовні вимоги повністю не визнає, вважає, що вимога позивача про стягнення з нього грошових коштів в розмірі 19405,12 грн є безпідставною. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що кредитна спілка «Українська кредитна спілка» станом на час дії договору не була наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише банками або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ, а ліцензія на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг була видана Кредитній спілці «Українська кредитна спілка» лише 23.07.2017 після закінчення дії укладеного з ним договору. До того ж, він не є членом спілки, оскільки не сплачував ні вступного, ні обов`язкового пайового внесків. Крім цього, вказує, що згідно умов договору, термін дії якого сплинув 08.04.2015року, поверненню підлягали грошові кошти в сумі 7500 грн та відсотки за користування кредитом в сумі 4320 грн, а всього 11820 грн., а не 19405,12грн., як того вимагає позивач, не зазначаючи механізм виникнення цієї заборгованості. Також зауважує, що м.Макіївка, де він проживає, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р було включено в перелік населених пунктів, на території яких проводилась антитерористична операція, а відповідно до п.2.2 договору не підлягають відшкодуванню збитки, що виникли відносно конкретного кредитного договору внаслідок будь-яких військових дій, військових дій, військового вторгнення, інших збройних сутичок, терористичних актів, введення військового або надзвичайного стану. Посилаючись на вказані обставини та правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справах про кредитні правовідносини щодо нарахування процентів, просив суд у задоволенні позовних вимог позивача повністю відмовити. Згідно відповіді позивача на відзив позивач вважає доводи відповідача необгрунтованими та спрямованими на введення суду в оману. В обгрунтування своєї позиції позивач зазначає, що КС «Українська кредитна спілка» здійснює діяльність у відповідності до ЗУ «Про кредитні спілки». В 2009 році КС «Українська кредитна спілка» була зареєстрована як фінансова установа, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, та до 2017 року внесення до Державного реєстру фінансових установ було необхідною і достатньою умовою кредитування членів кредитної спілки. На спростування доводів відповідача про те, що на момент укладення договору він не був членом Кредитної спілки «Українська кредитна спілка» надає витяг з Виписки по поточному рахунку в АБ «Укргазбанк», де зафіксовано сплату ним вступного внеску до резервного капіталу та обов`язкого пайового внеску в розмірі 25 грн. Нарахування відповідачу процентів після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування вважає законним та таким, що відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, викладеним у справах про кредитні правовідносини, та положенням п.п.1.1., 3.4.,6.1. і 8.2. Договору. Посилання відповідача на те, що невиконання договору сталося у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, як підставу для звільнення його від виконання договірних зобов`язань, також вважає безпідставним, так як Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мароторію на виконання договірних зобов`язань не встановлено. До того ж, звертав увагу, що відповідач проживає на підконтрольній Україні території. Надавши оцінку з`ясованим у справі обставинам та наданим суду доказам, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 08.04.2014 між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 7088к, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 7500 грн строком на 24 місяці з 08.04.2014 по 08.04.2016 включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8% річних (п.1.1. Договору). Відповідно до п.1.2. Договору проценти є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту, зазначену в п.1.1. (а.с.13). Згідно п.3.2. повернення кредиту (тіла та процентів) позичальник сплачує щомісячно згідно Додатка №1 до Договору на рахунок кредитодавця. Згідно п.3.4 основного договору, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється в національній валюті за фактичну кількість днів в періоді (28-29-30-31/365-366). Нарахування процентів за договорами кредиту відбувається за кожний фактичний строк користування кредитом і починається з наступного дня після отримання кредиту (дати списання з розрахунку Кредитодавця), а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Для цілей розрахунку процентів за кредитом використовується календарний рік. Відповідно до п. 3.6 договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавця. 08.04.2014 відповідно до умов кредитного договору №7088к Кредитодавець виконав свої зобов`язання перед відповідачем, надавши йому кредитні кошти в розмірі 7500 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 16742 від 08.04.2014 (а.с.23). Сторони погодили, що повернення кредиту - тіла кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно згідно Додатка №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною (п.3.2 Кредитного договору). Моментом повернення кредиту вважається день зарахування на поточний рахунок Кредитодавця суми кредиту та нарахованих відсотків (п.3.3 Договору). 15.04.2014 між ПрАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 04-01 (надалі Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни відповідно до кредитних договорів (а.с.18). Згідно п.1.3 Договору страховик здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками та страхувальником згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між КС «Українська кредитна спілка» та позивачем (Додаток № 1 до Договору страхування) (а.с.20). Відповідно до Додатку № 1 до Договору страхування укладений з відповідачем кредитний договір № 7088к від 08.04.2014 віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими було застраховано позивачем на суму 24750 грн.(а.с.20). Згідно за п.2.1 Договору добровільного страхування №04-01 страховим випадком по відношенню до конкретного кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними кредитним договором. Відповідальність страховика за страховим випадком, зокрема виникає у разі, якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених кредитним договором протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу. Як свідчить\~виписка з\~рахунку позичальника,\~свої зобов`язання\~в порушення\~вимог договору\~він не\~виконував (а.с.24). Заборгованість з тіла кредита станом на 10.10.2019 склала 7500 грн, а з процентів 11905,12 грн. З наданого позивачем до початку розгляду справи по суті розрахунку заборгованості позичальника видно, що відповідач, отримавши кредитні кошти в розмірі 7500 грн, не здійснив жодного платежу з повернення заборгованості ні за тілом кредиту, ні за процентами. Згідно за п.5.1 Договору страхування страхувальник повинен повідомити про настання страхового випадку та направити страховику заяву про виплату страхового відшкодування не пізніше 30 числа поточного календарного кварталу відповідного року, в якому настав страховий випадок (а.с.19). 09.10.2019 КС «Українська кредитна спілка» направила ПрАТ «Українська страхова компанія» заяву вих.3198 про виплату страхового відшкодування у сумі 19405,12 грн внаслідок невиконання боржником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 7088к від 08.04.2014 (а.с.21). На виконання п.п.4.4.5 та п.п.4.4.6 Договору страхування позивачем згідно заяви № 3198 від 09.10.2019 та доданих до неї документів 10.10.2019 складено страховий акт № 522кр, на підставі якого була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 19405,12 грн відповідно до платіжного доручення №1230 від 10.10.2019 (а.с.22, 26). КС «Українська кредитна спілка» своєю довідкою від 10.10.2019 підтвердила здійснення позивачем 10.10.2019 страхової виплати за [PERSON] по кредитному договору № 7088к від 08.04.2014 в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 19405 грн 12 коп. (а.с.25). Відповідно до п.5.7 Договору страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке страхувальник має до позичальника згідно з умовами Кредитного договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З наданих позивачем розрахунків заборгованості позичальника вбачається, що жодних платежів на виконання умов договору відповідач [PERSON] не здійснював і виникла за ним заборгованість складається з тіла кредиту 7500грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 11905,12грн. Отримання кредитних коштів в розмірі 7500 грн. під 28,8% річних на умовах, визначених Договором, як і невиконання боргових зобов`язань, відповідачем [PERSON] не спростовано, а його доводи, викладені у відзиві, щодо ненабуття ним членства у Кредитній спілці та звільнення його від виконання боргових зобов`язань у зв`язку з проведенням антитерористичної операції є безпідставними та такими, що не базуються на вимогах законів і не звільняють його від відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи вказані норми прав, Верховний Суд у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 5017/1987/2012 виклав наступний правовий висновок. У постанові від 23.05.2018 по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Згідно п.1.2 кредитного договору проценти є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту, зазначену в п.1.1. Пунктом 3.6 договору передбачено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця. З наведених умов кредитного договору, погоджених сторонами, слідує, що в межах строку кредитування правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, врегульовано положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де Велика Палата вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Разом з тим, після закінчення строку кредитування, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, правовідносини трансформуються в охоронні та підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 625 ЦК України як наслідки прострочення грошового зобов`язання. Таким чином, після строку кредитування проценти можуть бути нараховані, якщо позичальник не повернув залишок позики, а продовжив нею користуватися. Згідно п. 3.6 кредитного договору сторони погодили наслідки прострочення грошового зобов`язання, зазначивши у договорі, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця. Так як судом встановлено, що відповідачем не виконані умови договору, кредитні кошти не повернуті, то позикодавець мав право відповідно до умов договору нараховувати на вказані кошти проценти в розмірі 28,8 % річних за весь час фактичного користування ними, а саме до 10.10.2019року, які в загальній сумі склали 11905,12грн. Відповідно до ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором та визнання цього факту страховим випадком у відповідності із договором страхування ПАТ «Українська страхова компанія» сплатило Кредитній спілці «Українська кредитна спілка» страхове відшкодування 19405,12грн., що знайшло своє підтвердження достатніми доказами (а.с.25). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В контексті норм, закріплених ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Отже, позивач набув право на відшкодування в порядку регресу сум виплаченого страхового відшкодування. Відтак,\~ його\~вимоги \~про стягнення\~з відповідача\~на його\~користь 19405,12\~грн.\~ підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до положень ст.141 ЦПК України мають бути покладені на відповідача. На підставі ст.ст.525, 526, 530, 546, 612, 979, 980, 993, 1054, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved