Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що з листопада 1996 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі і в них є спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. Наразі шлюб між сторонами не розірвано, але вони сумісно не проживають, син повністю перебуває на утриманні позивача, а відповідач ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча спроможний це робити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперчує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не з'явився, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подав. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23.11.1996 року перебувають в зареєстрованому шлюбі і мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір»ю в с.Піски Бахмацького району Чернігівської області (а.с.8, 9,10) Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого 23.10.2000 року виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.9). Отже, відповідач є батьком неповнолітньої дитини - сина [PERSON], будучи особою працездатного віку, не маючи інших дітей, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає і, оскільки, на час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, то аліменти підлягають стягненню в судовому порядку відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, в силу якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що обов'язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не з»явився, заперечень проти позову не подав, своїм правом подати суду докази та надати пояснення не скористався. Тому, при таких обставинах справи та виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, враховуючи насамперед, інтереси дитини, суд вважає за можливе вимоги позивача задовольнити й стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто, не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у виді сплати 150.00 грн. витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки, виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У зв»язку з тим, що в матеріалах справи наявні документи в підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу в сумі 150 гривень, то дані витрати підлягають стягненню з відповідача, оскільки, вони належним чином підтверджені і їх розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved