Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом, предмет якого складає вимога про визнання недійсним пункту 2 рішення сесії Царичанської селищної ради від 10.10.2014 року №1109-56/VI "Про надання дозволу на виготовлення паспорта прив"язки розміщення ТС та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду". Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 14, 19, 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 98, 99 ЗК України, ст. 45 ЦПК України, ст.ст. 401, 404 ЦК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на наступні документи: рішення сесії Царичанської селищної ради від 10.10.2014 року №1109-56/VI "Про надання дозволу на виготовлення паспорта прив"язки розміщення ТС та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" (а.с.18); заяву [PERSON] про виділення земельної ділянки для здійснення торгівлі (а.с.19); дублікат картки фізичної особи - платника податків на ім"я [PERSON] (а.с.20); паспорт громадянина України на ім"я [PERSON] (а.с.21). У попередньому судовому засіданні представник позивача - старший прокурор прокуратури Царичанського району Михайлов Є.М. позовні вимоги підтримав повністю та пояснив таке. Сесією Царичанської селищної ради 10.10.2014 року за №1109-56/VI було прийнято рішення "Про надання дозволу на виготовлення паспорта прив"язки розміщення ТС та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду". Згідно пункту 2 вказаного рішення сесії відповідачем надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 50м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в оренду на умовах сервітуту. Вважає, що пункт 2 вказаного рішення сесії Царичанської селищної ради суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема ст.ст. 98, 99 ЗК України, ст.ст. 401, 404 ЦК України та ст.ст. 14, 19 Конституції України, а тому підлягає визнанню недійсним в зв"язку з тим, що договір про встановлення сервітуту не може підміняти договору оренди земельної ділянки, оскільки право сервітуту є обмеженим. Представник відповідача [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, про що надала письмову заяву про визнання позову. Третя особа [PERSON] у попереднє судове засідання не з"явилася. Надала суду заяву з проханням про розгляд даної справи у її відсутність та винесення рішення на розсуд суду. Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 174 ч.4 ЦПК України). Суд, заслухавши сторони та з'ясувавши їх правові позиції, встановивши щирість їх намірів, а також відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про можливість та необхідність задоволення позову в межах заявлених вимог. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частин другої та третьої ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Приписами ч. 1 ст. 98 ЗК України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками), що передбачено ч. 1 ст. 98 ЗК України. В судовому засіданні встановлено, що сесією Царичанської селищної ради 10.10.2014 року за №1109-56/VI прийнято рішення "Про надання дозволу на виготовлення паспорта прив"язки розміщення ТС та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", згідно пункту 2 якого відповідачем в даній справі надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 50м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в оренду на умовах сервітуту (а.с.18). Згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 22.07.2014 року по справі №К/800/30629/14, питання про постійне користування земельною ділянкою, яке позбавляє власника можливості самостійно використовувати належну йому ділянку, не може вирішуватись шляхом укладення договору про встановлення сервітуту. Така ж позиція викладена в пункті 2.34. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", згідно якого обов"язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Хоча аналіз ст. 99 ЗК України дає підстави стверджувати, що законодавцем не обмежується зміст прав, які можуть встановлюватись договором про встановлення сервітуту, але договір про встановлення сервітуту не може підміняти договору оренди земельної ділянки, оскільки право сервітуту є обмеженим. За викладених обставин суд приходить до висновку про те, що пункт 2 рішення сесії Царичанської селищної ради від 10.10.2014 року №1109-56/VI "Про надання дозволу на виготовлення паспорта прив"язки розміщення ТС та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" підлягає визнанню недійсним. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вимоги ст.88 ч.3 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., так як судовий збір стягується з відповідача, коли позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved