Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] селищної ради № 596 від 23.12.2004 року «Про затвердження проекту відведення на земельну ділянку площею 0,02 га в смт. Рудно по вул. Стуса, 3 гр. [PERSON]», державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 43954, виданий [PERSON], 21 березня 2005 року [PERSON] с/ радою та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що предметом спору являється земельна ділянка, що є прибудинковою територією будинків» 3, 3-а, а також 3-б по вул. Стуса в смт. Рудно, м. Львів. Спір щодо користування прибудинковою територією триває протягом декількох років. Станом на січень 2002 р. будинки № 3 та № 3-а були єдиним цілим, тобто одним будинком, який значився під № 3 по вул. Стуса в смт. Рудно, і в якому було дві квартири: №1, де проживала сім"я [PERSON], та № 2, де проживала сімя [PERSON]. Дані квартири були приватизовані обома сімями. При цьому порядок користування закріпленої за будинком прибудинкової території не визначався. Рішенням [PERSON] селищної Ради за №32 від 26.02.2002р. частинам будинку були присвоєні окремі номери: квартирі №1 номерний знак 3-а, а квартирі № 2 номерний знак № 3. Це було зроблено по заяві за погодженням обох сторін з метою прива\-тизації земельної ділянки. Розмір прибудинкової земельної ділянки складав 0,1059 га без врахування зони "червоної лінії". Рішенням [PERSON] селищної Ради за №278 від 05.11.2003 р. позивачам було відмовлено у передачі у приватну власність частини земельної ділянки з покликанням на те, що її частина в розмірі 0,020 га вже передана відповідачеві [PERSON], а тому план території не відповідає технічним вимогам. Незважаючи на неодноразові скарги позивача, заяви до відповідача - [PERSON] селищної Ради, а також на наявність в Залізничному суді м. Львова позову "про знесення самовільної забудови", відповідачі продовжували уза\-конювати самовільне будівництво та приватизацію земельної ділянки. Згодом [PERSON] селищна Ради без відома позивача та його згоди видала відповідачу [PERSON] рішення за № 532 від 22.07.2004 р. "про затвердження матеріалів попереднього погодження на земельну ділянку" та за № 596 від 23.12.2004 р. "про затвердження проекту відводу земельної ділянки". В подальшому, відповідач [PERSON] селищна рада, на підставі рішення за № 596 від 23.12.2004 р. видала [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 439546 від 21.03.2005 р. площею 0,020 га. Дана земельна ділянка, на думку позивача, була незаконно вилучена з прибудинкової території будинків № 3 і 3-а по вул. Стуса. 01.03.2007 р. [PERSON] селищною радою було винесено рішення за № 25 "про узаконення самовільного будівництва" і, відповідно, [PERSON] зареєстрував самовільно збудований будинок в БТІ як № З-б по вул. Стуса в м. Львів-Рудно. У звязку із наведеним, позивач вважає, що такими діями відповідачі порушили його права та свободи, у звязку із чим змушений був звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, покликаючись на підстави таких, та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов заперечила, покликаючись на безпідставність такого, у звязку із чим, просила відмовити у задоволенні позову. Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача - [PERSON] селищної ради Залізничного району м. Львова, який у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а матеріалів справи є достатньо для винесення рішення по суті позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на січень 2002 р. будинки № 3 та № 3-а були єдиним цілим, тобто одним будинком, який значився під № 3 по вул. Стуса в смт. Рудно, і в якому було дві квартири: №1, де проживала сім"я [PERSON], та № 2, де проживала сімя [PERSON]. Дані квартири були приватизовані обома сімями. При цьому порядок користування закріпленої за будинком прибудинкової території не визначався що сторонами не оспорювалось. /а.с.13-16/ Рішенням [PERSON] селищної Ради за №32 від 26.02.2002р. частинам будинку були присвоєні окремі номери: квартирі №1 номерний знак 3-а, а квартирі № 2 номерний знак № 3. /а.с.10/ Позивач звернувся до [PERSON] селищної ради з метою передачі у приватну власність частини земельної ділянки по вул. Стуса в смт. Рудно для користування. Рішенням [PERSON] селищної Ради за №278 від 05.11.2003 р. позивачам було відмовлено у передачі у приватну власність частини земельної ділянки з покликанням на те, що її частина в розмірі 0,020 га вже передана відповідачеві [PERSON], а тому план території не відповідає технічним вимогам./а.с.12/ [PERSON] селищна рада видала [PERSON] рішення за № 532 від 22.07.2004 р. "про затвердження матеріалів попереднього погодження на земельну ділянку" та за № 596 від 23.12.2004 р. "про затвердження проекту відводу земельної ділянки", які стороною позивача до матеріалів справи не долучено. В подальшому, [PERSON] селищна рада, видала [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 439546 від 21.03.2005 р. площею 0,020 га./а.с.9/ 01.03.2007 р. [PERSON] селищною радою було винесено рішення за № 25 "про узаконення самовільного будівництва" і, відповідно, [PERSON] зареєстрував самовільно збудований будинок в БТІ як № З-б по вул. Стуса в м. Львів-Рудно. Відповідно до ч.1. ст.92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.103 Земельного кодексу України Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до частин першої та другої статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Судом встановлено, що [PERSON] селищна рада, видала [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 439546 від 21.03.2005 р. площею 0,020 га, та який видано у відповідності до порядку, передбаченого чинним законодавством України. Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Стаття 60 ЦПК України гласить, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконань, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки стороною позивача не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність у нього статусу суміжного землекористувача, порушення його прав відповідачами, невідповідність оскаржуваних актів вимогам закону. Крім того, суд критично ставиться до вимоги позивача про визнання незаконним та скасувати рішення [PERSON] селищної ради № 596 від 23.12.2004 року «Про затвердження проекту відведення на земельну ділянку площею 0,02 га в смт. Рудно по вул. Стуса, 3 гр. [PERSON]», оскільки не дівлячись на попередження та роз'яснення сторонам процесуальних прав та обов'язків, та наслідків невичнення дій, таке навіть в копії не було надане суду.

Outcome: dismissed