Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

03 лютого 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON] , та на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON] . Позов аргументує тим, що зазначений будинок мав статус робітничого двору, у якому станом на 15.04.1991 проживали і були зареєстровані вона та її батьки [PERSON] , [PERSON] . Вважає, що до правовідносин необхідно застосувати аналогію закону відповідно до статті 8 ЦК України і керуватися положеннями законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини, зокрема права власності на майно колгоспного двору, виходяи із рівності часток всіх членів колгоспного двору. Мати [PERSON] померла [INFO] . Спадщину за законом на належну їй 1/3 частку спадкового будинку після смерті [PERSON] , як спадкоємці за законом відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, прийняв її чоловік - [PERSON] та донька [PERSON] . Батько [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті вона прийняля спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Свою 1/3 частки в праві власності на житловий будинок вона оформила 28.03.2012 отримавши у виконкомі Крутівської сільської ради відповідне свідоцтво. Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської нотаріальної контори, яка виконує обов"язки державного нотаріуса Ніжинської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] від 09 вересня 2020 року їй відмовлено у видачі свiдоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] , оскільки відсутні првоустановлюючі документи. Ухвалою від 04 лютого 2021 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом на 02.03.2021. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову. Представник відповідача - Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Зі змісту технічного паспорта, виготовленого КП "Ніжинське МБТІ" 04.09.2019, вбачається, що житловий будинок за вказаною адресою споруджено у 1952 році. Упродовж 1958 - 1978 збудовано ряд господарських споруд (а.с. 18). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №01 від 04.01.2021, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , проживали: [PERSON] , 1929 року народження - голова двору, [PERSON] , 1930 року народження (чоловік), [PERSON] , 1962 року народження (дочка) - члени двору (а.с.6). Тип двору - робітничий. Згідно із витягу із погосподарської книги № 8 за 1991 - 1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домогосподарство за вказаною адресою відносилося до робітничого двору (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] від 14.07.1958 Крутівським бюро ЗАГСу Ніжинського району Чернігівської області 14.07.1958 зареєстровано одруження [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 27.03.1962 Крутівською сільською радою (а.с. 9) та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 23) позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] . За правилами ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР "Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР" 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п.20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, то положення статей 120,123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають і підстав для застосування аналогії закону немає, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно з ч.1 ст.22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав подружжю [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав для висновку, що частки члена двору встановлювалися виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. [INFO] [PERSON] померла, про що виконавчим комітетом Крутівської сільської ради Ніжинського району зроблено відповідний актовий запис за № 39, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). За змістом частини першої статті 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті. Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На день смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті померлого в будинку мешкали та зареєстровані: її чоловік - [PERSON] , донька - [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії спадкової справи №210/1992, яка надійшла від Ніжинської районної нотаріальної контори на запит суду, після померлої [INFO] [PERSON] заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] . Таким чином, спадщину за законом на 1/2 частку будинку після смерті [PERSON] , як спадкоємці за законом відповідно до ст.549 ЦК УРСР, прийняли її донька [PERSON] (на 1/4 частки), та її чоловік - [PERSON] (на 1/4 частки), набувши 3/4 частки (1/4 в порядку спадкування за законом після дружини [PERSON] + 1/2 його частки у спільній сумісній власності подружжя). [PERSON] помер [INFO] , про що виконавчим комітетом Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за № 20, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до копії спадкової справи №801/2011, яка надійшла від державного нотаріуса Ніжинської районної нотаріальної контори Чернігівської області Репех С.О. на запит суду, після померлого [INFO] [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала [PERSON] , а його син [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, спадщину за законом на 3/4 частки будинку після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняла його донька [PERSON] , набувши право власності на будинок вцілому (1/4 частки в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] + 3/4 в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] ) У матеріалах справи міститься постанова державного нотаріуса Ніжинської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Репех С.О. від 09 вересня 2020 року, якою позивачу - [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом за померлим [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки праустановлюючих документів на нього надано не було (а.с.12). За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності. Суд вважає доведеним наявність передбачених матеріальними нормами цивільного права підстав для визнання за [PERSON] права власності вцілому на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] (1/4 частки), та в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] (3/4 частки). Суд звертає увагу, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.03.2012 виконавчим комітетом Крутівської сільської ради (а.с. 14) та довідки КП "Ніжинське МБТІ" №77 від 29.01.2020 станом на 31.12.2012 право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами не зареєстровано (а.с.13). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. При існуванні матеріально-правових підстав визнання права власності позивача на спірне майно вцілому, з урахуванням оформлення нею права власності на певну частку на це майно, суд вбачає належним способом захисту права позивача визнання за нею права власності на спірне майно в частці, якої недостає для оформлення права власності на майно вцілому.

Outcome: partial