Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

13 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів, треті особи Виконком Добропільської міської ради Донецької області, Виконком Білозерської міської ради Донецької області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] познайомились в липні 2014 року, і з цього часу почали зустрічатися. Не перебуваючи у юридично зареєстрованому шлюбу, з відповідачем стали вести сімейне життя без укладення шлюбу з липня 2014 року до січня 2015 року. На момент сумісного мешкання відповідач мав наміри проживання однією сімєю. В січні 2015 року їй стало відомо про свою вагітність та повідомила про це відповідача, на що відповідач відреагував позитивно та домовились про знайомство з батьками. Але, коли матір відповідача дізналась про те, що в неї є дочка від першого шлюбу, відносини між нею та відповідачем припинились. Відповідач її відвідував в лікарні, коли вона лежала на збереженні, три рази. Аборт їй був протипоказаний за станом здоровя. На її звернення до відповідача про допомогу, вона отримала відмову. Крім того, мати відповідача за час її вагітності, погрожувала їй, що після народження дитини, вони подадуть на ДНК та відберуть дитину. 31 серпня 2015 року позивачка народила сина [PERSON]. Відповідач є його батьком, але він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства та своїми діями заперечує своє батьківство і не визнає себе батьком дитини. Вона провела реєстрацію дітей відповідно до 135 СК України, що підтверджується свідоцтвами про народження дитини, яке видане виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області. Відповідач не спілкується з позивачкою та дитиною, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Просить винести рішення, яким встановити, що [PERSON], [INFO], є батьком її сина [PERSON], [INFO], який народився у неї, та стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 12 серпня 2016 року позовні вимоги позивачки [PERSON] визнав в повному обсязі, згоден сплачувати аліменти в визначеному розмірі. В судовому засіданні 10 травня 2016 року допитані свідки [PERSON], [PERSON], неповнолітня [PERSON], які дали пояснення, в підтвердження позовних вимог [PERSON] В судове засіданнія не зявились представники Виконкому Добропільської міської ради Донецької області, Виконкому Білозерської міської ради Донецької області, надали листа щодо розгляду справи в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Вислухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що можливо розглядати справу в відсутність третіх осіб. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного: В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтв про народження [PERSON], який народився 31 серпня 2015 року, батьками записані: матір [PERSON], батько [PERSON] (свідоцтво про народження, серія 1-НО №681254, видане 08 вересня 2015 року, Виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області), що підтверджує факт, що позивачка [PERSON] має сина [PERSON]. Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Стаття 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем матері, а імя \~та по батькові \~батька дитини записується за її вказівкою. У відповідності до ст. 125 СК України, якщо мати та батько не перебувають у шлюбі \~між собою, походження дитини визначається: за заявою матері та батька дитини; за заявою чоловіка, який вважає \~себе батьком дитини; за рішенням суду. На підставі ст. 128 СК України за відсутності заяв батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис \~про батька дитини у книзі \~реєстрації народжень вчинено \~відповідно до статті 135 СК України. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду \~орган державної реєстрації актів \~цивільного стану \~вносить відповідні зміни \~до книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до висновку експерта №215 від 08 липня 2016 року, (судово-генетична експертиза призначена за ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року (арк.справи 84, 40-42), встановлено, що громадянин [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999%, що відповідає формулюванню „батьківство практично доведено". В судовому засіданні 12 серпня 2016 року відповідач в повному обсязі визнав позов [PERSON], що суд приймає як повне визнання батьківства [PERSON], [INFO], та згода на надавання матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (дата підписання Україною 21.02.1990 року, дата набуття чинності для України 27.09.91 року), вбачається, що Організація Обєднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, впевнені в тому, що сімї як основному осередку суспільства і природному середовищу для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобовязання в рамках суспільства, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, вважаючи, що дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Обєднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Пунктами 4,5,9 постанови № 3 від 15 травня 2006 року Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою, зокрема, одним із батьків. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Виходячи з цього позовні вимоги [PERSON] щодо визнання батьківства відповідача [PERSON] та визнання батьком дитини [PERSON], [INFO], який народився в місті Білозерське міста Добропілля Донецької області у [PERSON] - позивача по справі, підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, суд приходить до наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в долі від доходу його матері чи батька. \~ В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] працездатний, працює в вугільній промисловості ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», має можливість надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до Постанови КМУ № 146 від 26 лютого 1993 року (із змінами та доповненням) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» та доданого Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, - утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: ( п. 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об'єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства. Згідно частини 1 статті 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя. Відповідно ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, оскільки відповідач працює, має регулярний дохід, хоча і не надав суду довідку про матеріальний стан, не має на знаходженні на його утриманні інших осіб, виходячи з принципу пріоритетності забезпечення інтересів дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню в повному обсязі Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) ст. 5 ч. 1 п. 3 від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі ст. 88 ч. 2 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача варто стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551,21 грн. Відповідно до вимог позивача щодо стягнення витрат за проведення судової експертизи в сумі 6082,71 грн. з відповідача на її користь, суд приходить до наступного: Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 45: Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України "Про судову експертизу"). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи (частина друга статті 86 ЦПК) і настають наслідки, передбачені частиною першою статті 146 ЦПК. Законом не заборонено оплатити витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" встановлено граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз. Тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо відшкодування їй витрат на проведення судової експертизи, виходячи з того, що на утриманні позивача знаходяться двоє неповнолітніх дітей, позивач знаходиться в відпустці по догляду за малолітньою дитиною, не працює, і з викладених обставин працювати не має можливості на цей час, отримує встановлені законом виплати в звязку з народженням дитини, що не дозволяє їй в повному обсязі утримувати дитину належним чином, і вказана сума надвелика в її стані. Хоча відповідно до ст. 86 ч. 2 ЦПК України і обумовлено, що кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи, але відповідно до матеріального стану сторін, і виходячи з того, що відповідач має можливість відшкодувати позивачеві витрати на проведення судової генетичної експертизи, та згідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а також стягнути з відповідача судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли.

Outcome: approved