Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно у суд звернулася [PERSON] до Чемерської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті тітки позивача - [PERSON], яка померла [INFO] року, залишилося спадкове майно, а саме земельні ділянки площами 2,0778 га; 0,5389 га; 0,3606 га. Оформити право власності на вищевказані земельні ділянки позивач не може з огляду на те, що державні акти на ці земельні ділянки були втрачені. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 03.12.14 року було залучено в якості співвідповідача Кіптівську сільську раду Козелецького району Чернігівської області. В судові засідання учасники процесу не з'являлися. В матеріалах справи міститься: - клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності; - заява за підписом голови Чемерської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява за підписом голови Кіптівськрої сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року. Після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельні ділянки. Після смерті [PERSON] Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що: 19 листопада 2003 року [PERSON] залишила заповіт, за яким все своє майно заповідала [PERSON]; 08 грудня 2010 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Суд вважає [PERSON] такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки відповідна заява про прийняття спадщини подана в межах строку, встановленого рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 07 березня 2006 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 29 квітня 2005 року № 119 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з яких: 2,08 га - рілля, 0,36 га - пасовище /Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 921758/. 07 березня 2006 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 29.04.2005 року № 119 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 921759/. Позивач просить визнати за нею право власності на земельні ділянки, оскільки державні акти було втрачено, про що в пресі розміщено відповідне оголошення. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 921758, було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить 2,0778 га, кадастровий номер 7422089800:03:001:0482, та 0,3606 га, кадастровий номер 7422089800:03:003:0482; - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 921759, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,5389 га, кадастровий номер 7422083301:04:002:0482. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 25 квітня 2014 року за вказаними вище земельними ділянками відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані земельні ділянки.

Outcome: approved