Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

06 жовтня 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до ТОВ ?ВКФ ?Фарби Україна? та просила стягнути з відповідача на свою користь за Договором №78/ЗН/ШК від 19.11.2015 року пеню в розмірі 5 811 867 гривень 72 копійки. Свій позов обґрунтувала тим, що 19 листопада 2015 року, між [PERSON] та ТОВ ?ВКФ ?Фарби Україна?укладено договір №78/3Н/ШК купівлі продажу майнових прав, згідно з умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання забезпечити будівництво та введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва - житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:91:050:0046, право на спорудження якого виникло в нього на підставі Договору №28/05 - Ф3/14 від 28.05.2014 року, укладеного з Державним ВНЗ ?Київський індустріальний коледж?, та передати позивачу майнові права на об`єкт нерухомості - розташований в будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,11 кв.м. При цьому, за умовами п.п. 4.2, 4.3, 4.3.1 договору позивач зобов`язався оплатити майнові права на офіс № 1, орієнтовна вартість якого складає 529 314,00 грн., перерахувавши кошти на поточний рахунок відповідача до 11.02.2016 року частинами у визначеному порядку: - 50 % вартості об`єкту фінансування, а саме 258 489,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 43 081,50 грн., до 24.11.2015 року включно; - 50 % вартості об`єкту фінансування, а саме 270 825,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 45 137,50 грн., до 11.02.2016 року включно; по Фіксованій вартості метра квадратного 15 000,00 гривень, в т.ч. ПДВ 20 % - 2 500,00 грн. 20 листопада 2015 року позивачем сплачено 258 489,00 грн. на розрахунковий рахунок відповідача, що підтверджуєтся платіжним доурченням № 1 АТ "УкрСиббанк". 11 лютого 2016 року позивачем сплачено 270825,00 грн. на разрахунковий рахунок відповідача, що стверджується платіжним дорученням № 1 АТ ?УкрСиббанк?. 12 лютого 2016 року за підписом відповідача, позивачу видана довідка про 100% фінансування згідно Договору № 78/ЗН/ШК купівлі-продажу майнових прав від 19.11.2015 року, відповідно до якої позивач сплатила відповідачу 529 314,00 грн., що складає 100 відсотків вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] та після завершення будівництва гарантує передачу: офісу № 1, секції 3, цокольного поверху, загальною площею 36,11 кв.м. Згідно п. 2.4, 5.2.5. умов договору №78/ЗН/ШК купівлі-продажу майнових прав встановлений термін будівництва та введення в експлуатацію будинку [ADDRESS] 4-й квартал 2016 року. Однак, незважаючи на повну сплату позивачем вищенаведеної суми коштів та обумовлену сторонами у договорі дату завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва, відповідач в зазначений термін будівництво будинку не завершив, та, відповідно, не ввів його в експлуатацію. Таким чином, з боку відповідача має місце невиконання умов Договору № 78/ЗН/ШК. За вказаних обставин, а також відповідно до положення Закону України ?Про захист прав споживачів?, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає до стягнення пеня у розмірі 3% загальної вартості замовлення (об`єкту нерухомості), що становить 5 811 867,72 грн., яка нарахована за 12 місяців з 03.10.2019 року по 02.10.2020 року. Розрахунок пені здійснювався за формулою: 3 % від 529 314,00 грн. = 15 879,42 грн. 15879,42 х 366 днів (12 місяців) = 5 811 867,72 грн. На офіційні звернення, в тому числі адвокатський запит № 15 від 21.06.2018 року, ТОВ ?ВКФ ?Фарби Україна? відповіді щодо стану будівництва та порядку передачі об`єкта будівництва у власність позивача не надало. За таких обставин, позивач, як споживач, вправі вимагати від відповідача стягнення неустойки, передбаченої ч. 5 ст. 10 цього Закону України ?Про захист прав споживачів? у вигляді пені в розмірі 3 % загальної вартості замовлення за кожен день просрочення. 12 жовтня 2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Київа Рибак М.А. дана справа була передана за підсудністю на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області. 11 лютого 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 17 травня 2021 року. 24 лютого 2021 року від відповідача надійшов до суду відзив, в якому їх представник посилається на те, що твердження позивача стосовно того, що відповідач зобов`язався забезпечити завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва у термін - 4 квартал 2016 року є безпідставним, надуманим та таким, що суперечить умовам Договору. При укладенні Договору сторони погодили лише запланований термін будівництва, що не може тлумачитись, як кінцевий та остаточний термін за сплином якого, зобов`яння відповідача може вважатись порушеним або невиконаним. Буквальне тлумачення п. 2.4. Договору дає можливість визначити, що сторонами обумовлено запланований, тобто попередній, орієнтовний, тощо термін завершення будівництва. У випадку обумовлення сторонами остаточного терміну виконання зобов`язання за праилами ділового обороту у Договорі мало б бути зазначено формулювання таке як: ?не пізніше кварталу 2016 року? або ?у строк до 1 кварталу 2017 року?, тощо. Однак, Договір не вміщає вищезазначених формулювань або формулювань, що за своїм змістом були б схожі на вищезазначені. Представник відповідача просила суд звернути увагу на той факт, що зазначений п. 2.4. Договору викладений у простій, зрозумілій та легкій для сприйняття формі, без застосування складної юридичної термінології, що в свою чергу унеможливлює помилкове розуміння Позивачем зазначеного пункту в момент укладення Договору та помилкового сприйняття запланованого строку, як остаточного. Крім цього, в п. 5.6.4. Договору сторонами узгоджено, що умови Договору їм зрозумілі та відповідають реальній домовленості між ними. Отже, внаслідок помилкового тлумачення п. 2.4. Договору позивачем невірно трактуються дії відповідача. Фактично, порушення зобов`язання щодо завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва не відбулось, оскільки сторонами не обумовлено кінцевий строк виконання зобов`язань. Тобто, завершення будівництва та введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва у строк, що перевищує визначений в п. 2.4 Договору запланований строк, не може вважатись порушенням, оскільки згоди щодо кінцевого строку завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва сторонами не досягнуто. Позивач в тексті позовної заяви зазначає, що Відповідач порушив встановлений термін будівництва та строки введення будинку в експлуатацію. На думку позивача, порушення відбулось за закінченням 4 кварталу 2016 року. Позивач заявляє позовну вимогу про стягнення пені за період починаючи з 03.10.2019 року по 02.10.2020 року. Тобто позивач, вважаючи, що відповідач допустив порушення виконання зобов`язання, мав звертатись до суду з позовною вимогою про стягнення пені в межах строку спеціальної позовної давності встановленого п. 1 ч, 2 ст. 258 ЦК України. Отже, звернення позивача із зазначеною позовною заявою лише 02 жовтня 2020 року свідчить про порушення позивачем строку позовної давності. До того ж позивачем порушено й загальний, трирічний, строк позовної давності. Як вбачається з тексту позовної заяви позивачем проведено розрахунок пені, що на його думку підлягає стягнення на його користь з відповідача. Проте, позивачем здійснено розрахунок пені у спосіб, що прямо суперечить вимогам ЗУ ?Про захист прав споживачів? та усталеній судовій практиці. Зазначеною нормою визначається три можливих способи розрахунку пені, а саме: 1.Виходячи з вартості години роботи (надання послуги), якщо тривалість виконання визначено у годинах; 2.Виходячи з вартості дня роботи (надання послуги), якщо тривалість виконання визначено у днях; 3.Виходячи з загальної ціни договору в разі, якщо погодинну або поденну вартість виконання роботи (надання послуги) договором не визначено. Договір № 78/3Н/ШК купівлі продажу майнових прав від 19 листопада 2015 року не визначає вартості робіт за кожен день, а містить в собі лише орієнтовну вартість майнових прав на об`єкт будівництва, тобто загальну вартість замовлення. Фактично, позивачем проведено розрахунок розміру пені шляхом визначення 3% від загальної ціни Договору та множення отриманої суми на 366 днів. Тобто проведено розрахунок виходячи з 3% ціни Договору, а не з 3% вартості денної роботи, як передбачено законом у випадку, якщо така вартість визначена Договором. Проте, ЗУ ?Про захист прав споживачів? не передбачає можливості нарахування пені у розмірі 3% від загальної ціни договору за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Відповідач категорично заперечує проти доводів позивача щодо того, що ним допущено порушення виконання зобов`язання, оскільки дані доводи є безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам. Позивачем здійснено розрахунок суму пені з порушенням вимог закону, що також є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви. 17 травня 2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій вона посилається на те, що 19 листопада 2015 року між ТОВ "ВКФ "Фарби України" та [PERSON] укладено Договір № 78/3Н/ШК купівлі-продажу майнових прав. Позивач в тексті позовної заяви посилається на те, що відповідач порушив встановлений термін будівництва та строки введення будинку в експлуатацію. На думку позивача, порушення відбулось за закінченням 4 кварталу 2016 року, оскільки станом на дату закінчення 4 кварталу 2016 року будинок в експлуатацію не введено. Тобто, позивач стверджує, що відповідач допустив порушення виконання зобов`яння з 01 січня 2017 року, тобто з наступного дня за закінченням 4 кварталу 2016 року, проте позивач звернувся із позовною заявою про стягнення пені лише 02 жовтня 2020 року. Тобто позивач, вважаючи, що відповідач допустив порушення виконання зобов`язання, мав звертатись до суду із позовною вимогою про стягнення пені в межах строку спеціальної позовної давності встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Тобто, строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення пені сплив 01 січня 2018 року. Позовна заява не містить обгрунтування підстав пропуску позовної давності, як не містять й виклад обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, що свідчили б про вчинення дій, які в розумінні закону могли б слугувати підставами для переривання строку позовної давності. Отже, звернення позивача із зазначеною позовною заявою лише 02 жовтня 2020 року свідчить про порушення позивачем строку позовної давності. З наведеного вбачається, що позовна вимога про стягнення пені за договором не є вимогою щодо якої не поширюється строк позовної давності. Отже, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності визначений для вимог про стягнення пені та становить 1 рік, а також пропущено загальний строк позовної давності, що становить 3 роки. Позивачем не надано жодного доказу, що підтверджував би обставину, яка в розумінні закону є підставою для переривання строку позовної давності, а також жодного обгрунтування підстав пропуску строку позовної давності. Відтак, подана позивачем позовна заява є такою, що подана з пропуском строку позовної давності, внаслідок чого, підстави для її задоволення відсутні. Тому просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову. 17 травня 2021 року від представника відповідача надійшли до суду письмові пояснення, в яких посилається на те, що позивач у своїй позовній заяві, крім іншого, зазначає: ?Таким чином, правовідносини за обома вищезазначеними видами договорів і, зокрема, відносини відповідача (виконавця робіт (послуг) зі спорудження Об`єкта нерухомості та позивача (замовника та покупця) за своїм характером належать до сфери регулювання Закону України ?Про захист прав споживачів?. Однак, зазначена обставина категорично заперечується відповідачем з огляду на наступне. Відвідно до п. 1.2 Договору № 78/ЗН/ШК від 19 листопада 2015 року, що укладений між Позивачем та Відповідачем, об`єкт нерухомості - складова та невід`ємна частина Об`єкту капітального будівництва, яка виражена у вигляді нежитлового фонду (офіс), спорудження якої здійснює Продавець. Характеристики об`єкта нерухомості та інформація яка його ідентифікує, надана в п. 2.2 цього Договору. Відповідно до преамбули Закону України ?Про захист прав споживачів? цей Закон регулює між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Приписами п. 22 ст. 1 Закону України ?Про захист прав споживачів? визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльність. Відтак, вимоги Закону України ?Про захист прав споживачів? не застосовуються до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, оскільки предметом договору не є об`єкт, що міг би використовуватися позивачем для власних побутових потреб. Отже, правовідносини, що виникли між сторонами не регламентуються приписами Закону України ?Про захист прав споживачів? в зв`язку з чим заявлена позовна вимога про стягнення пені, передбаченою даним Законом є безпідставною та необгрунтованою. Отже, Відповідачем належним чином обгрунтовано обставину про неможливість застосування положень Закону України ?Про захист прав споживачів? у межах даної справи. Позивачем, в свою чергу, не наведено належних обгрунтувань ані застосованому способу нарахування пені, ані використанню комерційної нерухомості у власних побутових потребах, ані підстав, що свідчили б про можливість застосування положень Закону України ?Про захист прав споживачів? в межах даної справи. Крім того, позивачем не наведено й належних обгрунтувань порушення відповідачем умов Договору. Відтак, позовна заява є безпідставною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. 17 серпня 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, щодо правильного розрахунку пені, оскільки розрахунок, який виконано в позовній заяві повністю відповідає вимогам законодавства та узгоджується з позицією Верховного суду в аналогічній справі. Позивач не погоджується з думкою відповідача, що у зв`язку із замовленням об`єкту будівництва комерційного призначення, на неї не поширюється дія Закону України ?Про захист прав споживачів?, оскільки. Згідно з статтею першою Закону України ?Про захист прав споживача? (в редакції чинній на день укладення договору) - споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позивач не являється та не являвся підприємцем, за нею не зареєстрована будь-яка форма підприємницької діяльності (ФОП, ПП, ТОВ, тощо), а тому твердження, що об`єкт, який вона мала намір придбати безпосередньо пов`язаний з її підприємницькою діяльністю, являється необгрунтованим. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 63431003911 від 13.08.2021, відомостей щодо Позивача не знайдено. З викладеного випливає, те що позивач уклала Договір як фізична особа, умовами Договору не передбачено використання об`єкту будівництва в підприємницькій діяльності, а тому Позивач при укладенні договору виходила з того, що купує нежитлове приміщення виключно для задоволення своїх особистих потреб, як суб`єкта права приватної власності, а тому на неї у даних правовідносинах поширюється захист прав споживача, відповідно до ЗУ ?Про захист прав споживачів?. У травні 2018 року з відкритих джерел інформації, а саме з Інтернет сайта www.lun.ua, Позивачу стало відомо, що об`єкт будівництва який вона замовила у Відповідача являється незаконним (проблемним), через те, що дозвіл на проведення будівельних робіт серії ІV № 115160191255 від 19 січня 2016 року виданий відповідачу лише на будівництво 1 секції, в той час як позивачем укладено договір на будівництво нежитлового приміщення у 3 секції. Отже, враховуючи викладене, позивачу стало відомо, що відповідач істотно порушив умови договору, оскільки через свої незаконні дії, вчасно не зміг та в подальшому не зможе ввести в експлуатацію 3-ю секцію житлової забудови ?Шевченківський квартал? відповідно до умов Договору, оскільки не має на це законного права. 21 червня 2018 року на офіційну юридичну адресу відповідача (03110, м. Київ, Солом`янський р-н, вулиця Пироговського, 19, корпус 6) направлений адвокатський запит №15, щодо стану виконання умов договору, на який відповіді не надійшло. З огляду на викладене, позивач дізнався про порушення свого права у червні 2018 року. 02 жовтня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва направлено цивільний позов до відповідача про стягнення пені, який наразі розглядається в Броварському міськрайонному суді Київської області. В той же час, з урахуванням пункту 8.1 Договору, у якому сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, та виходячи з того, що Відповідач умов договору та своїх зобов`язань не виконав, то срок виконання зобов`язання не закінчився, а отже доводи Відповідача, що Позивач пропустив строк позовної давності, є безпідставними. За таких обставин, позивач, як споживач, вправі вимагати від відповідача стягнення неустойки, передбаченої ч. 5 ст. 10 цього Закону України ?Про захист прав споживачів? у вигляді пені в розмірі 3 % загальної вартості замовлення, за кожний день прострочення, який входить у річний строк позовної давності, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі. 31 серпня 2021 року представник відповідача подала до суду заперечення, в яких посилалась на те, що відповідач вважає, що відповідь на відзив подана позивачем з порушенням вимог процесуального закону, а обставини викладені у відповіді на відзив помилковими, такими що базуються на суб`єктивному тлумаченні норм матеріального права та умов укладеного між сторонами договору. Відповідач вважає, що позивач не скористався наданим йому правом на подання відповіді на відзив у порядку та у строки встановлені процесуальним законом, а подана відповідь на відзив є такою, що подана з порушенням строку на її подання та має бути залишена без розгляду в силу положень ч. 2 ст. 126 ЦПК України. Твердження позивача про визначення сторонами остаточного терміну будівництва суперечить умовам укладеного між сторонами договору та спростовується матеріалами справи. Позивач зазначає, що до спірних правовідносин мають застосовуватись положення ЗУ ?Про захист прав споживачів?, оскільки укладений між сторонами Договір є змішаним і містить в собі, в тому числі, елементи договору підряду. Однак, відповідач вважає дане твердження помилковим та таким, що суперечать нормам матеріального права з огляду на таке. Позивач стверджує, що відповідач зобов`язався збудувати та по закінченню будівництва передати позивачу частину новозбудованих приміщень. Проте, дане твердження прямо суперечить укладеному між сторонами Договору. Предметом Договору № 78/ЗН/ШК купівлі-продажу від 19 листопада 2015 року є саме купівля-продаж майнових прав на Об`єкт нерухомого майна, а не виконання певних робіт або надання послуг. Єдиним твердженням позивача, в обгрунтування наявності у вищезазначеному договорі елементів договору підряду, є положення п. 2.3. Договору. Однак, зазначений пункт не визначає обов`язку Відповідача здійснювати підрядні роботи, а лише визначає характеристики об`єкту нерухомого майна. Сторонами, в укладеному договорі чітко і прямо обумовлено, що відповідач продає, а позивач купує майнові права на об`єкт нерухомості, ані обсягу робіт, ані змісту робіт, ані вимог, які ставляться до робіт, Договір купівлі-продажу майнових прав не містить. Відтак, до наявних правовідносин мають застосовуватись не положення про будівельний підряд, а положення про купівлю-продаж. Отже, підстави для застосування положень Закону, що визначають строки виконання робіт або окремих їх етапів та неустойки - відсутні, оскільки відповідач не брав на себе обов`язку надавати послугу або виконувати роботи на користь позивача. Враховуючи викладене, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ЗУ ?Про захист прав споживачів? відсутні. Позивачем вірно зазначено, що у разі нарахування пені в порядку ч. 5 ст. 10 ЗУ ?Про захист прав споживачів?, враховуючи відсутність вартості робіт (послуг) нарахування пені передбачено у розмірі 3% від загальної вартості замовлення. Нарахування пені у розмірі 3% від загальної вартості замовлення за кожен день прострочення, Законом не передбачено. Проте, відповідач стверджував і продовжує стверджувати, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ЗУ ?Про захист прав споживачі? оскільки позивач не є споживачем, а відповідач не є виконавцем у розумінні даного закону. Позивачем не наводяться мотиви придбання нежитлового приміщення для задоволення особистих потреб та не зазначається, на задоволення яких саме особистих потреб укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення (офіс). Відповідач категорично заперечує обставину про те, що позивач ?замовила? об`єкт будівництва, оскільки дана обставина суперечить фактичним обставинам справи. Позивач, -укладаючи Договір купівлі-продажу майнових прав придбав майнові права на об`єкт нерухомого майна, а не здійснив замовлення об`єкту будівництва. Відповідач в свою чергу відчужив майнові права на об`єкт будівництва, а не зобов`язався здійснити будівництво квартири. Позивач зазначає, що про порушення свого права йому стало відомо у червня 2018 року. Однак, і в тексті позовної заяви, і в тексті відповіді на відзив неодноразово зазначає, що терміном завершення будівництва, на його думку, є 4 квартал 2016 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем окремо подано заяву про застосування строку позовної давності. Отже, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності визначений для вимог про стягнення пені та становить 1 рік, а також пропущено загальний строк позовної давності, що становить 3 роки, тому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 07 вересня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 26 листопада 2021 року. В судовому засіданні представник позивача позові вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в повному обсязі, пояснення надала аналогічно викладеним у відзиві, запеченнях. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 листопада 2015 року, між [PERSON] та ТОВ ?ВКФ ?Фарби Україна?укладено договір №78/3Н/ШК купівлі-продажу майнових прав, згідно з умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання забезпечити будівництво та введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва - житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:91:050:0046, право на спорудження якого виникло в нього на підставі Договору № 28/05 - Ф3/14 від 28.05.2014 року, укладеного з Державним ВНЗ ?Київський індустріальний коледж?, та передати позивачу майнові права на об`єкт нерухомості - розташований в будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,11 кв.м. (а.с.5-10). При цьому, за умовами п.п. 4.2, 4.3, 4.3.1 договору позивач зобов`язалася оплатити майнові права на офіс № 1, орієнтовна вартість якого складає 529314,00 грн., перерахувавши кошти на поточний рахунок відповідача до 11.02.2016 року частинами у визначеному порядку: - 50 % вартості об`єкту фінансування, а саме 258489,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 43 081,50 грн., до 24.11.2015 року включно; - 50 % вартості об`єкту фінансування, а саме 270825,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 45 137,50 грн., до 11.02.2016 року включно; по Фіксованій вартості метра квадратного 15 000,00 гривень, в т.ч. ПДВ 20 % - 2 500,00 грн. 20 листопада 2015 року, згідно платіжного доручення № 1, позивачем сплачено 258489,00 грн. на разрахунковий рахунок відповідача, що стверджується платіжним дорученням № 1 АТ ?УкрСиббанк?. 11 лютого 2016 року, згідно платіжного доручення № 1, позивачем сплачено 270 825,00 грн. на разрахунковий рахунок відповідача, що стверджується платіжним дорученням № 1 АТ ?УкрСиббанк? (а.с. 12). 12 лютого 2016 року за підписом відповідача, позивачу видана довідка про 100% фінансування згідно Договору № 78/ЗН/ШК купівлі-продажу майнових прав від 19.11.2015 року, відповідно до якої позивач сплатила відповідачу 529314,00 грн., що складає 100 відсотків вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] та після завершення будівництва гарантує передачу: офісу № 1, секції 3, цокольного поверху, загальною площею 36,11 кв.м. (а.с. 11). Згідно п. 2.4, 5.2.5. умов договору №78/ЗН/ШК купівлі-продажу майнових прав встановлений термін будівництва та введення в експлуатацію будинку [ADDRESS] 4-й квартал 2016 року. У травні 2018 року з відкритих джерел інформації, а саме з Інтернет сайта www.lun.ua, Позивачу стало відомо, що об`єкт будівництва, який вона замовила у Відповідача являється незаконним (проблемним), через те, що дозвіл на проведення будівельних робіт серії ІУ № 115160191255 від 19 січня 2016 року виданий відповідачу лише на будівництво 1 секції, в той час як Позивачем укладено договір на будівництво нежитлового приміщення у 3 секції. Доводи про відсутність підстав для стягнення пені з відповідача, оскільки позивачем пропущенні строки позовної давності є безпідставним, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Частинами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч. 2 ст. 268 ЦК України, законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Зі змісту спірного договору вбачається, що правовідносини сторін договору закінчаться у момент введення будівництва в експлуатацію та набуття позивачем права власності на приміщення, а отже строки позовної давності при подачі позивачем позову щодо вимоги про стягнення пені не пропущені. Згідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. В свою чергу, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 7.1. Договору, у випадках невиконання або неналежного виконання зобов`язань за даним Договором, винна Сторона відшкодовує потерпілій Стороні всі збитки, спричинені такими її винними діями (бездіяльністю) згідно чинного законодавства. Згідно зі статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Слід зазначити, що відповідно до преамбули Закону України "Про захист прав споживачів", він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і споживачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Водночас, в Законі України "Про захист прав споживачів" не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи із принципів цивільного судочинства і наявності у спірних правовідносинах сторони, як особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать закону. Отже, аналізуючи предмет та умови вищезазначеного Договору, наявні підстави для висновку, що договір являється договором купівлі-продажу з розстроченням платежу покупцем майбутнього житла, і за своєю суттю практично схожий з Договору купівлі-продажу (забезпечувальний платіж, передплата (фактично, інвестиція у будівництво) житлового приміщення, якого ще не існує, встановлений термін укладення Основного договору - фактично, завершення будівництва та отримання правовстановлюючих документів, визначення характеристик майбутнього житла, та будівельних робіт, які мають бути виконані, тощо). Таким чином, правовідносини за обома вищезазначеними видами договорів і, зокрема, відносини відповідача (виконавця робіт (послуг) зі спорудження Об`єкта нерухомості та позивача (замовника та покупця) за своїм характером належать до сфери регулювання Закону України "Про захист прав споживачів". Нормами ч. 5 ст. 10 Закону України ?Про захист прав споживачів? врегульовано, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. За таких обставин, позивач, як споживач, вправі вимагати від відповідача стягнення неустойки, передбаченої ч. 5 ст. 10 цього Закону України ?Про захист прав споживачів? у вигляді пені в розмірі 3 % загальної вартості замовлення. Як вбачається із договору п. 4.2. орієнтована вартість майнових прав на об"єкт нерухомості в день укладення склала 529314 грн. 00 коп., у договорі у п.4.4 - 4.5 зазначається про те, що за результатами обмірів БТІ, фактчина загальна площа об"єкту нерухомості більше, ніж загальна площа за проектом, і ця різниця становить більше 0,5 кв.м., покупець зобовязаний протягом 20 банківських нів з моменту отримання такого повідомлення сплатитивартість майнових прав на додаткові кв.м. об"єкту нерухомості за поточною ціною об"єкта нерухомості, на дату сплати на поточний рахунок продавця, вказаний в повідомленні, а в разі, якщо в повідомленні рахунок не вказаний на рахунок, зазначений в реквізитах цього Договору. Таким чином вартість майнових прав зазначена у договорі в розмірі 529314 грн. 00 коп., як і вказано у договорі є орієнтованою, тому при розрахунку пені слід визначити в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, тобто в розмірі 15879 грн. 42 коп. Крім того договір купівлі-продажу майнових прав містить положення лише щодо загальної вартості майнових прав на об"єкт будівництва, що становить 529314 грн. 00 коп., вартості роботи (послуг) з кожен день не визначає. Тому відсутні підстави у позивача на відшкодування пені за кожен день прострочення виконання зобовязання. Виходячи із вищенавденого суд, також дійшов висновку, що пеню за прострочення виконання зобовязання необхідно враховувати із загальної вартості майнових прав. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави суми судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial