Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказав, що між сторонами було укладено кредитний договір № GOАWGК0000000084 від 31.07.2008 року, згідно до якого позивач зобов,язався надати відповідачу кредит у розмірі 15534,12 доларів США, на термін до 31.07.2023р., а відповідач зобов,язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов,язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 22.09.2014 року має заборгованість - 56206,11 доларів США, яка складається з наступного: 13504,71 доларів США - заборгованість за кредитом; 11184,36 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3007,71 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25815,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов,язань за договором; штрафи - 18,53 доларів США (фіксована частина); 2675,60 доларів США (процентна складова), що за курсом 13,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.09.2014р. становить 758220,44грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON], яка діє від імені відповідача [PERSON] , звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, який в подальшому уточнила та в якому зазначила, що 31.07.2007р. між сторонами було укладено договір споживчого кредиту №GOАWGК0000000084, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у сумі 15534,12 доларів США на строк до 31 липня 2023 року під 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а останній зобов'язався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Незважаючи на те, що до закінчення терміну дії цього договору ще більше ніж 8 років, банк заявляє вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту з процентами та ще й зі штрафними санкціями у розмірі, який значно перевищує навіть здоровий глузд, а саме 56206,11 доларів США, тобто майже в чотири рази більше ніж сума кредиту та ще й в іноземній валюті. Вважає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 ст.203 ЦК України. Крім того, банк проігнорував вимогу про кредитні умови споживача не повідомив у письмовій формі, а тільки виклав їх у тексті самого договору і при цьому у такий спосіб, що їх неможливо не те що зрозуміти, а й взагалі прочитати, що саме по собі є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Вважає, що банк діючи таким чином, навмисно увів [PERSON] в оману щодо дійсних умов договору споживчого кредиту з метою одержання за його рахунок зверх прибутку. Договір про надання споживчого кредиту суперечить ряду норм чинного законодавства, а саме: у відповідності до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ від 10.05.2007, № 168, «Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)». Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітетнта. Згідно ст. 1013 ЦК комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Встановивши в договорі комісію за користування кредитом, та вимагаючи її сплату у розмірі 3007,71 доларів США, кредитодавець не надав даних про те, які саме послуги за комісію були надані позичальникові, та не надав розрахунок нарахованої ним комісії. За таких обставин умови кредитного договору, за якими споживач повинен сплатити крім відсотків за користування кредитом, комісію за користування кредитом, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» мають бути визнані недійсними. Банком не дотримано вимог закону, де вказується, що умова договору про те, що позичальник повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування. Згідно з п.2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У відповідності до п.2.5. вказаних Правил, банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Банк цих вимог закону не виконав, що також є підставою для визнання договору недійсним. Умова договору про те, що кредитор має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника змінити процентну ставку за кредитом. Таким чином, банк надає собі права за власним бажанням будь-коли змінювати відсоткову ставку, а клієнт не має права відмовитися. Згідно з ч.4 п.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»: до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: встановлюється дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Положення цього договору можна трактувати досить широко і не на користь позичальника, зокрема умови договору: не дають права позичальнику відстояти свої інтереси, про підняття відсоткової ставки банком, про згоду на запропоновані банком умови, про повернення достроково всього кредиту, що саме по собі є дискримінацією, тобто таким, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, про можливість банку в односторонньому порядку в будь-який час підвищувати процентну ставку. Умова договору про те, що за прострочення будь-яких грошових зобов'язань за договором позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі, що не відповідає вимогам законодавства, тоді як відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно з ч.5 п.3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. У даному випадку банк вимагає набагато більшу суму компенсації від загального розміру наданого кредиту. Крім того, в оскаржуваному кредитному договорі відсутній розпис загальної вартості, а таким чином, вважає, що відсутня істотна умова договору - ціна. Надання кредиту у іноземній валюті призвело також до того, що позивач перебуває у відверто дискримінаційному становищі відносно відповідача. Так, на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 USD= 8,05 грн., а на сьогоднішній день становить 1 USD = 26,00 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу, яку позичальнику необхідно сплачувати значно зросла, в зв'язку із чим значно погіршився фінансовий стан позивача. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 ЦК України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими. Відповідно до ч.1 ст. 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 ЦК України, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Приймаючи до уваги те, що банк у своєму первинному позові не конкретизував, які пункти договору були порушені позичальником, а зміст договору є нечітким та не зрозумілим, тому неможливо й визначити які саме пункти цього договору мають бути визнані недійсними. Тому, вважає, що за таких обставин цей договір має бути визнаний недійсним з моменту його укладення. Просить визнати недійсним кредитний договір від 31.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» № GOАWGК0000000084 з моменту його укладання у зв'язку з тим, що зміст цього правочину суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, зустрічну позовну заяву не визнала та пояснила суду, що між банком та [PERSON] 31.07.2008р. укладений кредитний договір № GOАWGК0000000084, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 15534,12 доларів США на термін до 31.07.2023 р., а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Вищевказаний договір не суперечить законодавству України, підписаний обома сторонами. Відповідно до п.8.9 цього договору невід'ємними додатками до даного договору є: Додаток №1 - Детальний опис загальної вартості кредиту; Додаток №2 - Графік погашення кредиту. На підставі п.2.3 вказаного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. Однак, банк не скористався свої правом, процентна ставка збільшена не була. Згідно з п.1 ч.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини 2 статті 47 Закону «Про банки і банківську діяльність» необхідне надання дозволу Національним банком України (у тому числі - на здійснення операцій з валютними цінностями). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої статті 47 цього Закону надає дозвіл Національний банк України. Згідно п. 2.3. глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій затверджену постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. № 275 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч. 4 статті 47 зазначеного Закону України, що діяв на момент укладення договору, видано ПриватБанку за номером 22-2 від 29.07.2003 року. У додатку до дозволу включено право здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Вказана у дозволі валютна операція в повній мірі відповідає характеру укладеної з клієнтом кредитної угоди, в якій валютою кредитування є саме іноземна валюта. Таким чином, вважає, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» встановлено порядок та умови здійснення операцій з валютними цінностями (у тому числі шляхом надання валютних кредитів). Розмір відсотків за користування кредитом, комісії (винагороди за надання фінансового інструменту) передбачені п.8.1, пеня п.8.4, штраф п.5.3 кредитного договору, який підписаний [PERSON] Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовної заяви до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним умов кредитного договору про сплату комісії, пені та штрафу. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом позовні вимоги не визнала, підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом та надала пояснення, аналогічні викладеному у зустрічній позовній заяві. Додатково письмово заявила, що просить зменшити розмір неустойки внаслідок незадовільного матеріального стану [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанку» підлягають задоволенню частково, в задоволенні зустрічного позовну слід відмовити, з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлений той факт, що відповідного до укладеного між сторонами кредитного договору № GOАWGК0000000084 від 31.07.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 15534,12 доларів США, терміном до 31.07.2023р. (а.с.8-11). Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов,язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 8 договору. Відповідно до п.8.1 кредитного договору банк зобов,язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 31.07.2008р. по 31.07.2023р. включно у вигляді не поновлювальна лінія у розмірі 15534,16 доларів США на наступні цілі: у розмірі 13137,76 доларів США на придбання нерухомості, з них 12600,00 доларів США на придбання нерухомості шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 378,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 93,98 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 65,78 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2396,40 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Згідно п.8.4. кредитного договору при порушенні позичальником зобов,язання із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. Згідно п.5.3 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов,язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов,язаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн. + 5 % від суми позову. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, договір є обов'язковим для виконання сторонами, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Згідно ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, невиконання відповідачем своїх зобов'язань є їх порушенням, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного Кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч.1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2. ст. 1054 Цивільного Кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення кодексу, що регламентують відносини за позикою. Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до частини 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з розрахунком заборгованості за укладеним договором, з яким погоджується суд, загальний розмір невиконаних зобов*язань [PERSON] перед банком станом на 22.09.2014р. становить 56206,11 доларів США, а саме: 13504,71 доларів США - заборгованість за кредитом; 11184,36 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3007,71 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25815,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов,язань за договором; штрафи - 18,53 доларів США (фіксована частина); 2675,60 доларів США (процентна складова). (а.с.4-6), тому, вказана заборгованість повинна бути стягнута з відповідача [PERSON] відповідно до ст.ст.526,536, 530,1050 ЦК України. Між тим, згідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Суд,враховуючи що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а також, матеріальний стан відповідача, вважає можливим зменшити розмір стягнення заборгованості по пені та штрафу і стягнути з відповідача 13504,71 доларів США - заборгованість за кредитом; 11184,36 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3007,71 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13504,71 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов,язань за договором; штрафи - 18,53 доларів США (фіксована частина); 2060,07 доларів США (процентна складова), а всього 43280,09 доларів США, що за курсом 13,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.09.2014р., становить 583848,41грн. В іншій частині позову слід відмовити. В задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки, вимоги сторони за зустрічним позовом спростовуються наступним. Підставами для визнання недійсним оспорюваного договору представник позивача за зустрічним позовом зазначає те, що умовами договору передбачено валюту кредитування, валюту повернення кредитних коштів у доларах США, надання кредиту без відповідної банківської ліцензії. Відповідно до ч.2 ст.192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору. Разом з тим, зі змісту ст.1054 ЦК України можна дійти висновку, що однією з істотних умов кредитного договору є валюта кредитування, валюта повернення кредитних коштів та відсотків за його користування. Судом встановлено, що сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит в сумі 15534,12 доларів США терміном до 31.07.2023 року. З договору вбачається, що сторони, підписавши його, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів, в тому числі щодо валюти кредитування, валюти повернення кредитних коштів та відсотків за його користування, якими згідно договору є долар США. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" кошти - це гроші у національній валюті або в іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю". Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. "в" ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банком України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для надання банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.5 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому законом порядку. Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютні регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства. Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Як вбачається з ліцензії, яка видана ПАТ КБ « Приватбанк» Національним Банком України від 22.05.2011р. (а.с.16) та дозволом №22-2 та додатку до дозволу №22-2 від 29.07.2005 року (а.с.83-84), банк має право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, зокрема надавати кредити в іноземній валюті. А відтак ПАТ КБ « Приватбанк» мав право укладати кредитні договори, видавати кредити та відповідно вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті. Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, позивач був вільним у виборі, як фінансової установи, так і валюти кредитування. Як вбачається з оспорюваного договору, сторони на момент його укладення визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті та досягли згоди по всіх істотних умовах договору, у т.ч. щодо розміру відсотків, штрафних санкцій та інш., тому, підстав для визнання кредитного договору недійсним судом не встановлено. Згідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON]

Outcome: partial