Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернуся до суду з позовом до відповідачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності та витребування майна, а саме просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 08 липня 2013 року, автомобіля марки AUDI А-6, державний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки AUDI А-6, державний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER]; повернути позивачу автомобіль AUDI А-6, державний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER], який знаходиться на спецштрафному майданчику ПП «ДАФ-77», код 36680338 в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. У разі неявки відповідачів не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відома. Представник відповідача, ПП "ДАФ-77", у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, в матеріалах справи наявна заява, згідно якої відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості, щодо продажу позивачу автомобіля марки AUDI А-6, державний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER], який нележить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Між [PERSON] та [PERSON] було узгоджено ціну, порядок розрахунків, строк передачі майна та в підтвердження досягнутих між ними домовленостей того ж дня, а саме 08 липня 2013 року відповідач [PERSON] надав позивачу розписку, відповідно до змісту якої, останній підтверджує факт отримання від нього гроші за передане йому майно, відсутність будь-яких претензій, щодо розрахунків та інших неузгодженостей. Після виконання своїх обов'язків покупця (сплати коштів за автомобіль), відповідачем були передані позивачу ключі від спірного автомобіля, відповідні правовстановлюючі документи, і останній став користуватись ним та користується по цей час на правах власника, а саме за власні кошти здійснює технічне обслуговування та зберігання спірного майна. Відповідач запевнив [PERSON], що на протязі найближчого тижня, враховуючи його зайнятість та особисті справи, разом з останнім він здійснить усі дії, щодо зняття та постановки спірного автомобіля на ім'я позивача, однак зі спливу вказаного строку відповідач усіляко ігнорував неодноразові прохання позивача виконати взяті на себе зобов'язання, посилаючись на відсутність вільного часу та зайнятість. Згідно ст.ст. 11, 328 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати, а право власності - набуватися з договорів та інших правочинів. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму. З положень ст.ст. 638-640, 655 ЦК України вбачається те, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. "Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок", затверджені постановою Кабінету Міністрів України за №1388 від 07 вересня 1988 року не встановлюють обов'язок державної реєстрації самого договору, а встановлюють обов'язок власника-продавця автомобіля зняти його з реєстрації безпосередньо перед його відчуженням та обов'язок, як вказано в самих правилах "нового власника" провести реєстрацію придбаного транспортного засобу. При цьому державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС виключно з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них. Таким чином той факт, що автомобіль не був попередньо знятий з реєстрації та не пройшов процедуру державної реєстрації за позивачем не є визначальною обставиною для розгляду спору, оскільки правове значення при вирішенні питання щодо підстав набуття права власності щодо нього має не реєстрація цього майна, а наявність правочину, який не суперечить вимогам закону. Порушення правил реєстрації може лише призводити до інших негативних наслідків для нового власника. Вказана обставина повністю узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України, зокрема ст. 328 ЦК України, та положеннями самих Правил. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не належить до угод, що підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, а згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється, або не визначається іншою особою і є об'єктивні докази, що між сторонами 08.07.2013 року дійсно була укладена угода в якій [PERSON] продав, а [PERSON] купив спірний автомобіль, тому суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на цей автомобіль. 06.08.2013 року керуючи автомобілем [NUMBER], [PERSON] зупинив працівник ВДАЇ та при перевірці документів, номерів вузлів агрегатів та національної бази, було встановлено, що номери кузову на автомобілі, який відображений у реєстраційному документі [NUMBER] [NUMBER] не співпадають з номером [NUMBER], який занесений до національної бази. Автомобіль було доставлено на штрафний майданчик ПП "ДАФ". По даному факту було розпочате досудове розслідування та дане повідомлення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12013170240002569. Згідно висновку експерта № 509 від 10.10.2013 року, який міститься в кримінальному провадженні, бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером [NUMBER] на автомобіль «AUDI А6», виданий на ім'я [PERSON] відповідає аналогічним документам, які знаходяться на офіційному обліку України. Відповідно до постанови слідчого від 16.12.2013 року кримінальне провадження -закрито. Із викладеного вбачається, що при оформленні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу була допущена помилка. Можливість тимчасового затримання транспортного засобу передбачається частиною другою статті 52-1 Закону України "Про дорожній рух", згідно з якою Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України здійснює контроль за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, виконанням установлених Кабінетом Міністрів України правил паркування транспортних засобів, а у випадках та порядку, визначених законом, тимчасово затримує і доставляє транспортний засіб, у тому числі з використанням спеціальних транспортних засобів (коли розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), на спеціальні майданчики чи стоянки для тимчасового зберігання. Таким чином вилучення ТЗ і доставка його на штрафмайданчик не є санкцією, тобто покаранням, це лише законодавчо встановлений спосіб реалізувати заборону експлуатації ТЗ. Відповідно до пункту 2.12 Порядку, затвердженого наказом КМДА № 14/104 від 16.07.2008 року, транспортний засіб має бути повернуто його власнику або довіреній особі без оплати послуг евакуації у випадку відмови від оплати таких послуг з подальшим стягненням таких коштів у судовому порядку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та згідно ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 321, 328, 638-640, 655 ЦК України, ст.ст.10, 11, 74, 174, 209, 213-215, 224-229 ЦПК України,

Outcome: approved