Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

25.09.2018 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Уточнивши позов позивач [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та стягувати з [PERSON] , [INFO] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј (однієї четвертої) частки усіх її доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви і до досягнення повноліття [PERSON] . При цьому [PERSON] посилається на те, що 28.12.2012 між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Родина проживала у житловому будинку [ADDRESS] , який батьки відповідача подарували подружжю на весілля. Подружнє життя між сторонами не склалося та починаючи з початку червня 2018 року сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарства та не підтримують стосунки, як подружжя. При цьому, починаючи з 15 червня 2018 року дитина проживає разом із батьком [PERSON] та його батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Власником зазначеного житлового будинку є мати позивача [PERSON] . Будинок в гарному стані з проведеним капітальним ремонтом, газифікований, є водовідведення. Кімнати чисті, охайні, зроблений ремонт, маються сучасні меблі та всі види побутової техніки. Дитина має окрему кімнату, мебльовану, має окремий стіл з комп`ютером та іграшками для розвитку дитини. Батьком створені гарні умови для проживання малолітньої дитини, яка зі слів хлопчика, дуже хоче проживати разом з позивачем, бабусею та дідусем. Дитина отримує первину медичну допомогу у КЗОЗ «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» за своїм місцем проживання разом із батьком [PERSON] . Саме з батьком дитина пішла до дитячого садочку та зарахована в старшу групу КЗО Петриківський ДНЗ № 1, починаючи з 28.08.2018. Відповідно до даних характеристики на [PERSON] , 5р.5 міс, видану 19.11.2018 КЗО Петриківський ДНЗ № 1, дитина з задоволенням відвідує садок, приходить завжди з гарним настроєм, добре контактує з дітьми та дорослими, є слухняним, володіє навичками самообслуговування. Встигає працювати з дітьми, до роботи залучається з задоволенням, програму даної вікової групи засвоює посередньо. Дитини проживає в неповній сім`ї з татом, бабусею та дідусем. Сім`я дружня. Дитину з 28.08.2018 з садочка забирають батько (позивач), [PERSON] (бабуся) і [PERSON] (дідусь). Проживання разом із батьком позитивно впливає на дитину, на його психологічний та емоційний стан. Зміна місця проживання дитини, його оточення, може мати негативні наслідки для малолітньої дитини та безумовно вплине на його спосіб життя. [PERSON] , як батько дитини, та його батьки [PERSON] і [PERSON] не зловживають спиртними чи наркотичними засобами, позитивно характеризуються за місцем проживання. [PERSON] працевлаштований, має стабільний дохід. Отже, проживання дитини разом із батьком не суперечитиме інтересам дитини та нормам чинного законодавства України. Врегулювати виниклий спір між сторонами справи в досудовому порядку не виявилося можливим, оскільки сторони справи не можуть знайти спільну мову та дійти згоди, з ким із батьків має проживати малолітня дитина. Відповідач добровільно не приймає участі в матеріальному утриманні дитини, в зв`язку з чим позивачем 25.09.2018 була подана заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] у розмірі ј частини від усіх доходів матері, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. 12 жовтня 2018 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області було видано наказ № 187/1332/18 провадження 2-н/0187/48/18 на стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , який скасований ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2018 за заявою [PERSON] з одночасним роз`ясненням [PERSON] права на звернення із тими самими вимогами в позовному провадженні. Ухвалою від 27.11.2018 прийняти позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрити провадження у цивільній справі. 06.03.2019 від [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини, треті особи: орган опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та орган опіки та піклування Новокадацької районної у м.Дніпро ради. Ухвалою від 04.04.2019 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] , з первісним позовом їх об`єднано в одне провадження. 27.05.2019 ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини з виділенням їх в окреме провадження; позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишено без розгляду. 24.09.2019 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 01.04.2021 в даній цивільній справі третю особу орган опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області замінено на службу у справах дітей Петриківської селищної ради. 01.04.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини, треті особи: служба у справах дітей Петриківської селищної ради та орган опіки та піклування Новокодацької районної у м.Дніпро ради, на підставі ч. 5 ст. 223 ЦПК України, залишено без розгляду. [PERSON] відзив на позов [PERSON] не подавала, однак за змістом зустрічного позову, за яким вона просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , свою позицію вона обґрунтовує наступним: З першого дня свого народження син [PERSON] був взятий на облік у сімейного лікаря в КНП "ДЦМСД №12" (м.Дніпро, вул.Футбольна, 12) за місцем реєстрації [PERSON] - [ADDRESS] . За довідкою медичного закладу: до року дитини спостерігалась з діагнозом: лівостороння м`язова кривошия, і синдром рухливих порушень. Взята на Д облік із діагнозом: частохворіючий застудними хворобами, хронічний-тонзиліт. Щорічно дитина проходила диспансеризацію та отримувала профілактичні щеплення згідно календаря щеплень. За весь період спостереження дитини в закладі, на прийом з дитиною завжди приход мати дитини - [PERSON] . 27.03.2014 [PERSON] був зареєстрований за місцем фактичного проживання - [ADDRESS] , про що був зроблений відповідний за в домову книгу та внесені відомості до Електронної картки реєстрації особи. Після того, як сину виповнився один рік, [PERSON] почав часто їздити до своїх бать які проживають за адресою [ADDRESS] для того щоб разом з батьком підзаробити на будівництві. Він не в повній мірі забезпечував матеріальні потреби сім`ї та більшість часу взагалі був відсутній. Постійну роботу у м. Дніпро він не мав бажання шукати, пояснюючи це тим, що він боїться йти служити до армії. З цього часу [PERSON] приїздив лише по вихідним дням чи взагалі один раз на 2-3 тижні. Син постійно хворів і вона одна піклувалася про його стан здоров`я, зверталась до лікарів здійснювала необхідне лікування. Згодом, вона влаштувала сина в дитячий садок та з 16.12.2015 він почав відвідувати КЗО "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №20" ДМР. За час відвідування проявив себе як добра, життєрадісна дитина, розвиток якої відповідає віку. Будь яких претензій, нарікань щодо умов життя сина в домашніх умовах до батьків з боку адміністрації закладу не було. На весні 2018 року взаємовідносини між подружжям дуже погіршились. [PERSON] почав зловживати спиртними напоями на тлі чого в родині почали відбуватись регулярні сварки та фізичне насилля по відношенню до [PERSON] , свідком якого був син. На початку травня 2018 року вона вирішила розірвати з [PERSON] всі стосунки та проси його взагалі не приїжджати. На її прохання він не реагував та для того, щоб вберегти дитину від стресів вона була змушена зібрати речі та разом із сином переїхати до батьків. [PERSON] вона надала час, щоб він зібрав речі та переїхав. Приблизно один місяць він приїжджав та агресивно реагував на її відмови, принижував її та згодом змінив своє місце мешкання і переїхав до власної матері за адресою: [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] почав готуватись для протиправної зміни місця мешкання дитини: змінив власну реєстрацію; забрав документи та зимовий костюма сина; не раз приїздив та на деякий час забирав сина до своїх батьків - побачитися з дідом та бабусею, проте місце мешкання дитини не змінював. 26.08.2018 вона з сином відвідували лікаря - отоларинголога у медичному закладі, що розташований за адресою: [ADDRESS] , де проводили йому обстеження через хворе горло. Після чого [PERSON] взяв його до своїх батьків «з метою побачити дідуся та бабусю» та пообіцяв привезти через 2-3 тижні. Насправді - віддав сина до КЗО Петриківський ДНЗ №1. [PERSON] заперечує фактичні обставини, якими [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме: проживання сина [PERSON] за адресою [ADDRESS] вимушене, оскільки у відповідача будь-яких правових підстав забрати дитину з місця його мешкання, в якому дитина зареєстрована та проживає постійно усе своє життя не було. Питання про зміну дошкільного закладу, про доцільність влаштування дитини до нового дошкільного закладу, без попереднього забирання документів з дошкільного закладу, де дитина до цього часу вже влаштована та перебуває, [PERSON] не мав права вирішувати самостійно. Зміна місця мешкання дитини не може вважатись доцільною оскільки умови життя дитини за місцем її реєстрації в [ADDRESS] відповідають усім вимогам упорядкованого житла: дитина мала місце для відпочину, місце для сну, в кімнаті є всі необхідні речі як для навчання так і для розваг, поруч з місцем мешкання знаходиться дитячий заклад, який дитина відвідувала. Крім того дитина перебуває на Д обліку в медичному закладі у лікаря, який стежить за станом її здоров`я з першого дня, з першого відвідування. Єдина причина, з якої [PERSON] , як мати, не спілкується з сином, не опікуюсь ним це, штучно створені відповідачем та його родичами - мати та батьком, складнощі для спілкування з сином. [PERSON] та його батьки зробили все, щоб її син не мав можливість спілкуватись із нею і перешкоджають їй не тільки в спілкуванні, а взагалі в можливості навіть побачити сина. Починаючи з вересня 2018 року вона регулярно намагалась забрати сина до місця його постійного мешкання, але їй в цьому перешкоджають, як сам [PERSON] так і його рідні -мати [PERSON] та батько [PERSON] . Вважає, що така поведінка [PERSON] шкодить перш за все саме їх дитині, оскільки позбавляти малолітню дитину права на спілкування з матір`ю. Жодних підстав (як правових та і морально-етичних) вважати, що вона [PERSON] погана мати, що її сина треба від неї ізолювати, що треба обмежити йому можливість спілкуванні із нею, у [PERSON] не має. [PERSON] вказує, що [PERSON] в своїй позовні заяві не навів жодного факту чи прикладу відносно [PERSON] та відносно її ставлення до сина, які б можна було вважати винятковими обставинами, та на підставі яких її можна розлучити з сином. Вона, [PERSON] працевлаштована працює на посаді збирача конструкцій з деревини в ТОВ "Вейквуд», позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем мешкання, забезпечена житлом. В домоволодінні [ADDRESS] , де [PERSON] мешкав з дня народження до червня 2018 року разом із нею та [PERSON] , для нього створені усі умом для комфортного життя: окрема кімната в якій є спальне ліжко, зона відпочинку (ігр) та місце для навчання. За час коли [PERSON] мешкав за місцем своєї реєстрації він завжди був охайним і акуратним. Вона навчила його стежити за своїм зовнішнім виглядом, дитина завжди перебувала в оточенні її любові та турботи. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Доповнив, що ні він ні його рідні не чинять [PERSON] жодних перешкод в спілкуванні з їх спільним сином [PERSON] . Навпаки вони сприяють такому спілкуванню пропонуючи матері спілкування з сином на одинці, без обмеження в кількості та часі, однак [PERSON] з власної волі не цікавиться життям [PERSON] : ні станом його здоров`я, побуту ні фізичним чи розумовим розвитком. В їх сина [PERSON] є власний телефон, однак [PERSON] жодного разу не зателефонувала йому. Вона не приїздить до сина (востаннє на день народження [PERSON] [INFO] та на новорічні свята 2021). Вважає, що він створив всі належні умови для розвитку їх сина та визначення місця проживання [PERSON] саме з ним відповідатиме інтересам дитини. Крім того, [PERSON] стверджує, що [PERSON] з часу проживання сина з ним не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має таку можливість. Просить стягнути з неї аліменти, на утримання їх спільного сина. [PERSON] , в підготовчому судовому засіданні та при наданні вступного слова, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] стверджувала, що останній неправомірно та обманом забрав сина [PERSON] від неї, позбавляючи її можливості спілкування з сином та приймати участь в його вихованні. Вважає, що зміна місця проживання [PERSON] не відповідає його інтересам. В подальшому, 09.07.2020, 19.11.2020, 22.12.2020, 04.03.2021 та в дане судове засідання, 01.04.2021 [PERSON] та її представники будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, не з`явилися та жодних клопотань (заяв) до суду не надали. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої особи: служби у справах дітей Петриківської селищної ради Матета В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та посилаючись на висновок органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації про доцільність встановлення місця проживання малолітньої дитини від 30.07.2019 вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК). Так, судом встановлено, що 28 грудня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 115. що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 809 від 26.06.2013. За рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2019 шлюб між сторонами розірвано (т. 2 а.с. 178). Як вбачається з довідок Петриківської селищної ради від 03.08.2018 № 729 та від 24.09.2018 № 913 [PERSON] разом з [PERSON] проживають з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 11, 40 ). Власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.12.2005 ВСО № 028901 реєстровий № 2376 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9372970 від 21.12.2005, номер запису про право власності № 873 в книзі: 4 (т. 1 а.с. 41-45). [PERSON] та його батьки [PERSON] і [PERSON] за місцем проживання характеризуються позитивно (т.1 а.с. 52-54). У нарколога та психіатра [PERSON] на обліку не перебуває, має тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № 773/4 від 24.09.2018 (т.2. а.с. 68-69). Посадовими особами служби у справах дітей Петриківської РДА за участі психолога обстежено умови проживання позивача та складено відповідний акт, за яким будинок за адресою: [ADDRESS] в гарному стані з проведеним капітальним ремонтом, газифікований, є водовідведення. Кімнати чисті, охайні, зроблений ремонт, маються сучасні меблі та всі види побутової техніки. Дитина має окрему кімнату, мебльовану, має окремий стіл з комп`ютером та іграшками для розвитку дитини. Батьком створені гарні умови для проживання малолітньої дитини, яка зі слів хлопчика, дуже хоче проживати разом з батьком, бабусею та дідусем. Крім того, про належність побутових умов та належне забезпечення необхідними побутовими умовами родини позивача [PERSON] свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання № 728 від 28.08.2018, складений депутатом Петриківської селищної ради за участі сусідів (т. 1 а.с. 46, 47). За місцем реєстрації [PERSON] [ADDRESS] , власником будинку є [PERSON] (т. 1 а.с. 178-182, т. 2 а.с. 124-129). Згідно довідки характеристики, складеної відносно [PERSON] вона за місце проживання: [ADDRESS] характеризується позитивно. При цьому, зазначено, що з квітня 2018 [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Посадовими особами управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпро ради провели обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що даний будинок має належні умови проживання: здійснено капітальний ремонт, в помешканні просторо, чисто та затишно, в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини наявна окрема кімната оснащена сучасними меблями та необхідними речами. Визначено доцільним проживання дитини з матір`ю (т. 2 а.с. 130). Малолітній [PERSON] отримує первину медичну допомогу у КЗОЗ «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» за своїм місцем проживання разом із батьком [PERSON] , що підтверджується деклараціями № 0000-52Е2-ККРХ від 27.04.2018, № 0000-9Е9Н-9Т09 від 27.04.2018 та проходить періодичне лікування за місцем проживання, про що свідчать відомості амбулаторної карти, виписки із медичної карти стаціонарного хворого, складені на ім`я [PERSON] , [INFO] , карта щеплень та платіжні документи про придбання лікарських препаратів (т. 1 а.с. 50, 138-146, т. 2 а.с. 21-32). Згідно довідки, складеної директором КНП «Дніпровський ЦПМСД № 12» ДМР [PERSON] з моменту народження спостерігався в сімейного лікаря вказаної медичної установи. На прийом, зі слів сімейного лікаря, з дитиною приходила його мати [PERSON] (т. 1 а.с. 177). З 16.12.2015 до 19.01.2018 [PERSON] відвідував КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 20» Дніпровської МР де характеризується позитивно як добра, життєрадісна дитина, розвиток якої відповідає віку. Будь-яких претензій, нарікань щодо умов життя сина в домашніх умовах до батьків з бої адміністрації закладу не було (т. 1 а.с. 183, 184). З 28.08.2018 [PERSON] відвідував дитячий садочок КЗО Петриківський ДНЗ № 1 при цьому позивачем сплачені відвідні внески за час відвідування [PERSON] садочка, про що свідчить відповідна довідка та копія платіжних документів (т. 1 а.с. 51, 160-161). При цьому, за час відвідування КЗО Петриківський ДНЗ № 1 [PERSON] з задоволенням відвідує садок, приходить завжди з гарним настроєм, добре контактує з дітьми та дорослими, є слухняним, володіє навичками самообслуговування. Встигає працювати з дітьми, до роботи залучається з задоволенням, програму даної вікової групи засвоює посередньо. Дитини проживає в неповній сім`ї з татом, бабусею та дідусем. Сім`я дружня (т.1 а.с. 50). З 01.09.2019 [PERSON] відвідує Хутірський навчально-виховний комплекс Петриківської селищної ради Дніпропетровської області та згідно інформації від 20.11.2020 [PERSON] постійно відвідує школу і не пропускає її без поважних причин. Має всі необхідні приладдя для навчання. Забезпечений спортивною формою та необхідним взуттям. Постійно харчується в їдальні. Батько постійно приходить до НВЖ. Цікавиться навчанням та поведінкою сина та приймає активну громадську участь у житті класу та НВК. За час навчання [PERSON] у НВК мати [PERSON] жодного разу не цікавилась навчанням сина і не з`являлась у НВК, ні з яких питань не зверталась до класовода 2 класу та адміністрації НВК. В зв`язку з відсутність визначеності та існування спору щодо місця проживання спільної дитини сторін [PERSON] , [PERSON] зверталась до правоохоронних органів, якими їй рекомендовано вирішити дане питання в судовому порядку (т. 1 а.с. 187-188). За договором № 10 про надання/отримання соціальних послуг в КЗ «Дніпровському центрі соціально-психологічної допомоги» ДОР від 04.02.2019 [PERSON] . Центр надає допомогу (сприяє) у вирішенні складних життєвих обставин (т. 1 а.с. 230). Судом ретельно досліджено довідку складену практичним психологом та соціальним педагогом КЗ «Дніпровського центру соціально-психологічної допомоги» ДОР (далі Центр) від 14.06.2019, за якою встановлені обставини та узагальнений висновок за результатами проведеного психологічного діагностування психоемоційного стану дитини, визначення батьківського потенціалу обох батьків та прихильність дитини до кожного з батьків. Так спеціалістами вказаного Центру встановлено, що психічній розвиток дитини, згідно з його віковою категорією, повністю не сформовано, і він не має своєї особистої думки з ким із батьків проживати разом. За висновком спеціалістів Центру: - Під час проведення психологічного діагностування було виявлено -маніпулювання емоціями дитини, наявність певного психологічного тиску з метою приниження ролі матері в його вихованні; - жодних підстав вважати, що у [PERSON] існує більша прихильність до батька - [PERSON] ніж до матері [PERSON] - не має; - для мінімізування психотравматизації дитини вирішити міжособистісний конфлікт між батьками стосовно тактики, стратегії та методів виховання; - слід зазначити, що якщо стосунки між батьками будуть мати негативну динаміку та буде присутній неконструктивний стиль виховання с подвійними батьківськими установками - це може вплинути на особистісний розвиток дитини (т. 2 а.с. 162-165). За висновком органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації про доцільність встановлення місця проживання малолітньої дитини від 30.07.2019 з врахуванням умов проживання малолітньої дитини [PERSON] та умов проживання сторін, пояснень батьків [PERSON] та [PERSON] , з врахуванням наведеного висновку Центру, враховуючи думку дитини орган опіки та піклування Петриківської райдержадміністрації вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] (а.с. 174-175). Судом досліджено фототаблиці надані сторонами на яких містяться світлини про дозвілля та умови проживання і виховання [PERSON] (т. 1 а.с. 148-159, 195-226, 238-245, т.2 а.с. 70-89). Судом досліджено в судовому засіданні покази свідків [PERSON] та [PERSON] . Так [PERSON] показала, що [PERSON] з 2018 року проживає в родині [PERSON] , всі члени якої їй добре відомі і яких вона позитивно характеризує. Малолітній [PERSON] , з часу його постійного проживання в с. Хутірське, відвідує розважальні заходи та приймає в них активну участь. Вихованням дитини активно займається його батько [PERSON] та його дідусь [PERSON] і бабуся [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що вона працювала разом з [PERSON] до її звільнення в зв`язку з досягненням пенсійного віку та їй відомо, що з 2018 року [PERSON] став постійно проживати в родині [PERSON] в с. Хутірське. [PERSON] опікувалася станом здоров`я [PERSON] та, крім частого амбулаторного лікування, перебувала з ним в дитячій лікарні на стаціонарному лікуванні, під час якого мати [PERSON] не цікавилась справами та станом здоров`я сина [PERSON] . Свідки, кожен окремо показали, що на святкуванні дня народження [PERSON] в 2020 році, яке відбулося за місце його проживання в с. Хутірське, в їх присутності, короткий проміжок час на святі була присутня мати [PERSON] . Для спілкування матері та сина, об`єктивно, не існувало жодних перешкод. Навпаки, поведінка [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] свідчила про їх намагання посприяти такому свідкуванню. Відповідачем [PERSON] не забезпечено прибуття, та відповідно, дослідження судом як доказу покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи думку учасників судового засідання та беручи до уваги висновки Центру, враховуючи від малолітньої дитини судом вирішено не викликати та не заслуховувати [PERSON] в судовому засіданні. Вирішуючи спір суд керується наступним: Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ч. 1 ст. 153 СК України) За ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. У статтях 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В рішенні у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказує на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Так, Верховний суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц провадження № 14-327цс18 дійшов правового висновку про те, що декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Отже, проживання дитини разом із батьком не суперечитиме інтересам дитини та нормам чинного законодавства України. Таким чином аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, щодо умов проживання малолітнього [PERSON] , які є належними та достатніми як за місце проживання батька, так і за місцем проживання матері, при цьому, обоє батьків працюють та позитивно характеризуються за місцем проживання, відзначаються участю в вихованні сина при відвідуванні ним дошкільних закладів; враховуючи стан здоров`я малолітнього [PERSON] , який не потребуючи особливого лікування, однак доцільним є постійне медичне спостереження за ним, обумовленого його віком та особливостями організму; враховуючи стосунки між сторонами, які припинивши сімейні відносини не можуть в позасудовому порядку дійти згоди і визначити місце проживання [PERSON] ; стосунки сторін з сином [PERSON] та, фактичну, відсутність більшої прихильності дитини до когось із батьків; враховуючи висновок орган опіки та піклування щодо розв`язання даного спору, за яким доцільно визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] . При цьому, як встановлено в судовому засіданні на час вирішення даного спору, у відповідача [PERSON] відсутні об`єктивні перешкоди з боку родини позивача, в реалізації права на її участі в вихованні та житті [PERSON] , однак вона, протягом тривалого проміжку часу, не цікавиться та не проявляє своєї турботи до [PERSON] , не намагається спілкуватися з ним, не цікавиться його навчанням та позашкільним дозвіллям. Оцінюючи вказане в своїй сукупності суд приходить до переконання, що місцем проживання малолітнього [PERSON] слід визнати за його постійним місцем проживання, де він проживає вже майже три роки, тобто, з батько, що на переконання суду відповідатиме найкращим інтересам дитини та сприятиме його повному та гармонійному розвитку в спокійному та стійкому середовищі. Вирішуючи спір про стягнення аліментів су виходить з наступного Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 ЦПК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи (постанова Пленуму Верховного Суду України N 3 від 15.05.2006). Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно не приймає участі в матеріальному утриманні сина [PERSON] . 12 жовтня 2018 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області було видано наказ № 187/1332/18 провадження 2-н/0187/48/18 на стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , який скасований ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2018 року за заявою [PERSON] з одночасним роз`ясненням [PERSON] права на звернення із тими самими вимогами в позовному провадженні. Як встановлено судом, домовленість сторін щодо виконання обов`язку утримання їхнього сина відсутня. Оскільки [PERSON] будучи матір`ю дитини, то нарівні з батьком зобов`язана утримувати їх сина до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, матеріальне становище сторін, потреби малолітньої дитини, у сторін відсутня домовленість щодо обов`язку утримувати дитину та інші обставини, що мають істотне значення, а тому позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ј частки усіх видів її доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів є достатнім для задоволення розумних потреб дитини, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини при спільному виконанні сторонами обов`язку з утримання сина. Частиною 1\~ст. 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України). Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З наданих позивачем [PERSON] доказів, вбачається, що 19.11.2018 ним сплачено судовий збір за вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини в сумі 704 грн (т. 1 а.с. 29). Крім того, [PERSON] здійснено оплату послуг адвоката Чупилка Юлії Сергіївни по договору № 397 від 22.11.2018 року у безготівковому порядку на загальну суму 7 561,20 грн. без пдв на підставі актів приймання передачі виконаних юридичних робіт від 23.11.2018 р. на суму 3 524,40 грн. без пдв; від 01.02.2019 р. на суму 4 036,80 грн. без пдв., що підтверджується копіями зазначених актів виконаних робіт, рахунками фактура № 397/1 від 23.11.2018 р. (квитанція про оплату № 0.0.1196051330.1. від 26.11.18 р.), № 397/5 від 01.02.2019 р. (квитанція про оплату № 0.0.1260563641.1. від 07.02.2019 р.) (т. 1 а.с. 167-170). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесеним ним судових витрат на загальну суму 8\~265,20 грн (704+7561,20=8265,20) Крім того, враховуючи те, що позивач при подачі до суду позову був звільнений від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 ЗУ ''Про судовий збір'', тому з відповідача у відповідності до ч.1,6\~ст. 141 ЦПК України\~також слід стягнути на користь держави судовий збір за вирішення позовної вимоги про стягнення аліментів в розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved