Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся 18.02.2019р. в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позов мотивує тим, що 06.12.2007р. відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Кредит отримано відповідно до анкети-заяви та "Умов і правил надання банківських послуг". Так як відповідачем порушено умови повернення кредиту, станом на 22.01.2019р., за [PERSON] рахується борг станом у розмірі 48109,26грн., з яких: 155,20грн. тіло кредиту; 30084,66грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 15340,39грн. нараховано пені; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250грн. - штраф (фіксована частина); 2279,01грн. - штраф (процентна ставка), яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також та 1921,00 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи, позов підтримує повністю. Крім цього, 30.07.2019р. представник позивача надав нову позовну заяву, згідно якої АТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з [PERSON] 55203,04грн., з яких: 39696грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2394,71грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1383,19грн.- заборгованість за нарахованими відсотками, 11694,12грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 33,97грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заперечення на позов, згідно яких позов не визнає повністю, так як вважає, що позивач стягує систематично кошти з рахунку відповідача, що недає одночасно позивачу нараховувати штрафні санкції та позивач штучно збільшує заборгованість, яка фактично позивачем стягнута в позасудовому порядку з каркти [PERSON] цього, наголошує, що з картки відповідача позивач стягнув і судовий збір за даним позов, не дочекавшись вирішення справи по суті. Просить розглянути справу у її відсутності з врахуванням наданих заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Дані правовідносини регулюються наступними нормами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.ч.1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що 06.12.2007року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-анкету №б/н, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір надання банківських послуг та підтвердила факт, що вона проінформована про умови кредитування в АТ «Приватбанк» (а.с.12-36). Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку для користування. Згідно п.3.3 Умов і Правил надання банківських послуг "підписання даного Договору є пряма і безумовна згода [PERSON] на збільшення кредитного ліміту". З дня підписання заяви кредитний ліміт становив 4000 грн., який збільшився до 31.01.2017р. до 15800грн. (а.с.189). Позивач подав до суду дві позовні заяви. 1.За позовною заявою\~від 18.02.2019р. позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним зобовязанням станом на 22.01.2019р. в розмірі 48109,26грн., з яких: 155,20грн. тіло кредиту; 30084,66грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 15340,39грн. нараховано пені; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250грн. - штраф (фіксована частина); 2279,01грн. - штраф (процентна ставка) та 1921,00 грн. судових витрат. 2.За позовною\~заявою від\~30.07.2019р. позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 11.07.2019р. в розмірі 55203,04грн., з яких: 39696грн.- заборгованість за тілом кредиту; 2394,71грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1383,19грн. -заборгованість за нарахованими відсотками; 11694,12грн.- нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 33,97грн. -заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу. Суд позовну заяву, подану 30.07.2019р. взагалі не бере до уваги, так як дана заява не оплачена судовим збором і суттєво відрізняється від позовної заяви від 18.02.2019р., особливо її складовими заборгованості по тілу кредиту, простроченого тілу кредиту, нарахованих відсотків та пені (чому за такий короткий період з лютого по липень 2019року так суттєво збільшилася кредитна заборгованість). Суд розглядає позов щодо позовної заяви від 18.02.2019р. і встановлено наступне. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.12.2007р., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов зрозумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У цих спірних правовідносинах неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.12.2007р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.02.2019р.) тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відтак Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.12.2007р. шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Із урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг із урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім цього, судом надано оцінку доказам у справі і встановлено, що сторонами надано декілька виписок з руху коштів по даному кредиту . Згідно заяви [PERSON] від 06.12.2007р. погашення заборгованості за кредитом може проводитись шляхом внесення коштів клієнтом та шляхом списання коштів з дебетової картки(а.с.12 на звороті). З огляду на останній розрахунок (а.с.168) АТ "ПриватБанк" стягував із [PERSON] кошти щомісячно, в тому числі і штрафні. [PERSON] надала суду довідки щодо зміни розміру заборгованості (а.с.54-60), з якої вбачається, що банк списує кошти значні,\~протерозмір заборгованості не змінюється. За таких обставин, суд вважає, що АТ "ПриватБанк" по відношенню до [PERSON] зловживає, стягуючи самостійно кошти з доходів [PERSON] по завищшеним ставкам, при цьому не доводить до відома і [PERSON] , що включає в себе місячний платіж, проте АТ КБ "ПриватБанк" продовжує нараховувати і стягувати відповідачуь заборгованість на власний розсуд. Матеріали справи повністю підтверджують таке зловживання, про що свідчать дві різні позовні заяви позивача, виписки по рахунках надані відповідачем та невиконання ухвали суду про витребування доказів ( а.с.218). З врахуванням того, що позивач, звернувшись до суду, продовжує самостійно стягувати кошти з [PERSON] , яка має пенсію і отримує її в АТ КБ "ПриватБанк", такі доводи відповідача позивачем не спростовані, суд вважає, що заявлена сума позову 48109,26грн. не доведена, а саме - банк самостійно списує щомісячні платежі і одночасно безпідставно нараховує штрафні платежі, які і стягує. Стягнуто позивачем з відповідача і судовий збір в розмірі 1921грн. ( [PERSON] зазначає, що не дивлячись на те, що позов ще не був розглянутий, позивач вже стягнув з [PERSON] судовий збір в розмірі 1921грн.). Дану обставину позивач не спростував. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що право банку по кредитному договору, укладеному від 06.12.2007р. не порушено; банк навпаки шляхом безпідставного нархування та стягнення коштів значно збільшив вартість кредиту (банк нараховує по 7-5% від залишку заборгованості (а.с.88), є усі правові підстави вважати, що банк себе захистив, стягуючи самостійно кошти з відповідача, натомість за рахунок даного позову має намір ще стягнути неправомірно нараховану заборгованість по кредиту, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed