Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ "Спеціальне конструкторське бюро Сухіна" про стягнення заборгованості по заробітній платі, по авансових звітах, компенсації за затримку виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача на посаді фінансового директора з 04.04.2006 року по 12.09.2016 року. У день звільнення 12.09.2016 року їй не було виплачено заробітну плату за період з 01.02.2016 року по 12.09.2016 року у розмірі 58998, 42 грн. та не повернуто кошти із підзвітних сум по авансових звітах у розмірі 26911, 95 грн. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 58998, 42 грн., борг по авансових звітах у розмірі 26911, 95 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 2396, 50 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 12813, 12 грн. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 58998, 42 грн., борг по авансових звітах у розмірі 26911, 95 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 4699, 20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 27287, 20 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000, 00 грн. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка працювала у ТОВ "Спеціальне конструкторське бюро Сухіна" на посаді фінансового директора з 04.04.2006 року по 12.09.2016 року, що підтверджується трудовою книжкою. 12.09.2016 року позивачка була звільнена з займаної посади за власним бажанням, що підтверджується відповідним наказом. За період роботи з 01.02.2016 року по день звільнення позивачці була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 58998, 42 грн., а також з нею не був проведений розрахунок по авансових звітах, що підтверджується відповідними довідками. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Тому суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по зарплаті у розмірі 58998, 42 грн., а також в частині стягнення авансових платежів у розмірі 26911, 95 грн., відповідно до довідок товариства, підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 21.02.2001 року та п. 2 Порядку, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов"язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка провадиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Крім того, згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Але в порушення вказаних норм діючого законодавства, відповідач до цього часу не виконав свого обов"язку щодо проведення розрахунку з позивачкою при звільненні. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 4699, 20 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 27287, 20 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв′язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи характер діянь відповідача, що завдали шкоду, ступінь моральних страждань позивачки, суд прийшов до висновку, що позивачці, дійсно, було завдано моральну шкоду, але разом з тим вважає, що розмір завданої шкоди є завищеним і становить 5000, 00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, по авансових платежах, компенсація за затримку виплати заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральна шкода. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1228, 97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial