Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Сергіївської сільської ради Путилського району Чернівецької області, [PERSON], треті особи Путильське районне управління державної Земельної агенції України в Чернівецькій області, [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Сергіївської сільської ради від 12.04.1996 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про спадщину, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що [PERSON] проживала в [ADDRESS]. 14 лютого 1995 року мати подарувала йому свій власний житловий будинок. Позивач в позові зазначає, що одночасно мати повідомила його про своє побажання щоб земельною ділянкою біля їхнього будинку користувався його брат [PERSON]. Однак йому жодним чином не було відомо чи мала його мати відповідні документи, що б підтверджували її право власності на земельну ділянку. Він весь час вважав що у неї були відповідні документи на цю землю. На прохання матері він мав би дозволяти своєму брату [PERSON] користуватися батьківським будинком, а він, в свою чергу, мав би дозволяти користуватися йому всією прибудинковою земельною ділянкою площею 0,60га. [INFO] його мати [PERSON] померла у віці 71 років. Як йому стало відомо відповідач [PERSON] оформив спадкове майно на земельну ділянку площею 0,60га. Рішення 5 сесії 21 скликання Сергіївської сільської ради Путильського району від 12 квітня 1996 року затверджено складені матеріали по видачі державних актів на право при ватної власності на землю площею 0,60 га за [PERSON]. Вважає, що на момент смерті, а саме на [INFO], у [PERSON] не було належним чином оформленого права власності на земельну ділянку, а це право було оформлено уже після її смер ті. Тобто право власності було визнано за людиною, яка померла, тоді як за законом право визнається виключно за право та дієздатними фізичними або юридичними особами. Позивач в позовній заяві про зменшення та уточнення позовних вимог зазначає, що Сергіївська сільська рада порушила вимоги земельного законодавства, а саме згідно договору дарування, йому у власність перейшов житловий будинок, при цьому згідно ст.30 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності або користування земельною ділянкою. З врахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати не дійсним рішення 5 сесії 21 скликання Сергіївської сільської ради Путильського району Чернівецької області від 12 квітня 1996 року про видачу державного акта на право приватної власності на землю площею 0,60га. на [PERSON]. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЧВ №001893, виданого Сергіївською сільською радою 08 липня 1996 року на ім'я померлої [PERSON]. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Путильською державною нотаріальною конторою 03 вересня 1996 року по реєстру №351-ДС [PERSON] на земельну ділянку площею 0,60га. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЧВ №001939, виданого Сергіївською сільською радою 21 жовтня 1996 року на земельну ділянку площею 0,60га. по селу Сергії Путильського району на [PERSON]. В свою чергу з зустрічним позовом звернулись до суду [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], інтереси яких на підставі довіреності представляє [PERSON], [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] до [PERSON], Сергіївської сільської ради Путильського району про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним рішення виконкому Сергіївської сільської ради за №31/5 від 10.05.2012 року та визнання права власності на частину житлового будинку та господарських будівель і споруд колишніх членів колгоспного двору. В зустрічному позові зазначають, що спадкодавець [PERSON] являлася членом колгоспу ім. Л. Кобилиці с. Сергії, оскільки, з серпня 1968 року по жовтень 1974 року працювала в даному колгоспі. Житловий будинок який знаходиться за адресою [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року являвся колгоспним двором. [PERSON] спільно зі своєю сім'єю, а саме, дружиною [PERSON] та чотирма дітьми проживали у вказаному житловому будинку до 1990 року були прописані до вказаного житлового будинку разом з матір'ю [PERSON], а з 1991 роту їм було відкрито окремий погосподарський номер за вказаною адресою. Вважає, що [PERSON] та члени його сім'ї постійно підтримували зв'язок з цим двором, оскільки утримували його до смерті [PERSON] Майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Оскільки, [PERSON] з сім'єю прописалися до вказаного господарства за окремим погосподарським номером у 1991 році, тому станом на 15.04.1991 рою; не пройшло ще трьох років, а тому за ними збереглося право на частку в майні двору. На підставі викладеного просять суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку та господарських будівель і споруд, який розташований по [ADDRESS] від 14 лютого 1995 року укладений між [PERSON] та [PERSON]. Визнати рішення виконкому Сергіївської сільської ради за №31/5 від 10 травня 2012 року недійсним. Визнати за [PERSON] та членами його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на 6/7 частки нерухомого майна колишнього колгоспного двору, яке розташоване в [ADDRESS] та складається з: житлового будинку літ.А-1 площею 64.00м.кв.; сараю літ.Б площею 54 60м.кв.; убиральні літ.В площею 1.44м.кв.; погрібу літ.ПГ площею 30.15м.кв.. Всього вартість 6/7 частки майна становить 58289,14грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві просив суд позов задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали та надали пояснення аналогічні запереченню на зустрічний позов. Просили суд в задоволенні зустрічних вимог відмовити. Також до суду подали письмове клопотання про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог. Представник Сергіївської сільської ради Путилського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Вирішення спору залишає на розсуд суду. В попередніх засіданнях суду пояснив, що на його думку сільська рада діяла в межах правового поля. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали. Просили суд в позові відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення первісних позовних вимог. Представник Путильського районного управління державної Земельної агенції України в Чернівецькій області в судовому засіданні вирішення спору, залишив на розсуд суду. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] в супереч вимогам ст.60 ЦПК України, не надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог про визнання частково недійсним рішення Сергіївської сільської ради від 12.04.1996 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про спадщину, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що [PERSON], яка проживала в [ADDRESS], є матір'ю позивача [PERSON], відповідача [PERSON], про що в судовому засіданні сторони визнали. [INFO] [PERSON], померла, про що зроблено відповідний актовий запис за №4, даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с.9/, внаслідок чого відкрилась спадщина на спадкове майно померлої. Як видно з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, а саме з спадкової справи за №60-1996, спадкоємцем за законом є [PERSON] /а.с.77-92/. В спадкову масу включено грошовий пай, а також земельну ділянку площею 0,60га., що розташована в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом /а.с.89,90/. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, Сергіївська сільська рада 21 жовтня 1996 року видала державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЧВ №001939, [PERSON] /а.с.11/. Також як встановлено судом, за життя [PERSON] звернулась до Сергіївської сільської ради про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки. За результатом розгляду заяви 28 лютого 1994 року рішенням Сергіївської сільської ради надано дозвіл [PERSON] приватизувати земельну ділянку розміром 0,60га., для ведення особистого підсобного господарства /а.с.86/. Дане рішення на час розгляду справи не скасоване та не змінено, докази, що свідчили б протилежне в матеріалах справи відсутні. Рішенням 5 сесії 21 скликання Сергіївської сільської ради Путильського району Чернівецької області від 12 квітня 1996 року, затверджено складені матеріали по видачі державного ату на право власності на землю площею 0,60га. на [PERSON] /а.с.10/. Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимоги [PERSON] виходить з наступного. В абз.2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, передбачено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року N 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року N 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Як вище встановлено судом, спадкодавець [PERSON] розпочала процедуру приватизації спірної земельної ділянки, але у зв'язку зі смертю останньої [INFO], до спадкоємця [PERSON] перейшло право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Суд не приймає до уваги твердження в позовній заяві позивача та в судовому засіданні його представника про те, що Сергіївською сільською радою було порушено вимоги ст.30 ЗК України (в редакції 1991 року), оскільки при переході права власності на будівлю і споруду, разом з цими об'єктами переходить у розмірах передбачених ст.67 ЗК України, і право власності або право користування земельною ділянкою, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що дійсно 14 лютого 1995 року [PERSON] подарувала позивачу ([PERSON]) житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], даний договір був посвідчений державним нотаріусом Путильської нотаріальної контори Кокаревою Н.М. /а.с.93,94/. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( в редакції 2004р), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як вбачається з матеріалів справи цивільні відносини, виникли і продовжувалися між сторонами до набрання чинності ЦК України ( в редакції 2004р.) Відповідно до ст.244 ЦК України (в редакції 1963 року), - договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Згідно припису ст.227 цього Кодексу, - Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як видно з матеріалів справи та з показів сторін, позивач [PERSON], проігнорував вимоги ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) та не здійснив реєстрацію договору дарування у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. При цьому згідно матеріалів справи, [PERSON] тільки в 2012 році звернувся з заявою до виконавчого комітету Сергіївської сільської ради про реєстрацію права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] /а.с.20/. Докази, що свідчили б протилежне в матеріалах справи відсутні. Системний аналіз вищевказаних правових норм та письмових доказів по справі дають суду підстави для висновку, що Сергіївська сільська рада ухвалюючи, рішення про оформлення права власності на спірну земельну ділянку, діяла в межах правового поля, оскільки, позивач проігнорував вимоги ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) та не здійснив реєстрацію договору дарування у виконавчому комітеті Сергіївської сільської ради, внаслідок чого сільська рада не володіла інформацією, щодо переходу права власності на нерухоме майно. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Сергіївської сільської ради Путилського району Чернівецької області, [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Сергіївської сільської ради від 12.04.1996 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про спадщину, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Щодо зустрічної позовної вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Сергіївської сільської ради Путильського району про визнання недійсним договору дарування від 14 лютого 1995 року, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Як вище встановлено судом, [PERSON], яка проживала в [ADDRESS], є матір'ю позивача [PERSON], відповідача [PERSON], про що в судовому засіданні сторони визнали. За життя [PERSON] 14 лютого 1995 року подарувала своєму синові [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], даний договір був посвідчений державним нотаріусом Путильської нотаріальної контори Кокаревою Н.М. /а.с.93,94/. [INFO] [PERSON], померла, про що зроблено відповідний актовий запис за №4, даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с.9/, внаслідок чого відкрилась спадщина на спадкове майно померлої. Спадкодавець [PERSON] являлася членом колгоспу ім. Л.Кобилиці с.Сергії, оскільки, з серпня 1968 року по жовтень 1974 року працювала в даному колгоспі, що підтверджується архівною довідкою №1/125 від 02.08.2013 року /а.с.114/. [PERSON] був членом колгоспу ім. Л.Кобилиці с.Сергії Путильського району з грудня 1989 року по жовтень 1990 року, що підтверджується архівною довідкою № 1/126 від 02.08.2013 року /а.с.115/. Житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року являвся колгоспним двором, що підтверджується довідкою Сергіївської сільської ради № 436 від 01.08.2013 року /а.с.112/. Відповідно до роз'яснень ПВС України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 із змінами, внесеними згідно з ПВС України №15 від 25.05.1998 року, спори стосовно майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Згідно матеріалів справи [PERSON] спільно зі своєю сім'єю, а саме, дружиною [PERSON] та чотирма дітьми проживали у вказаному житловому будинку і до 1990 року та були прописані до нього. З 1990 року їм було відкрию окремий погосподарський номер за вказаною адресою, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні по господарськими книгами за №4 (1971-1973рр.); за №5 (1986-1990рр.); за №14 (1986-1990рр.); за №5 (1991-1995рр.); за №7 (1996-2000). Тобто станом на 15.04.1991 року не пройшло ще трьох років, а тому за ними збереглося право на частку в майні двору. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( в редакції 2003р), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як вбачається з матеріалів справи цивільні відносини, виникли і продовжувалися між сторонами до набрання чинності ЦК України ( в редакції 2003р.) Згідно ст. 71 ЦК України ( в редакції 1963р.), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється три роки. Як вбачається з матеріалів справи початок перебігу строку позовної давності щодо оспорення договору дарування земельної ділянки від 14 лютого 1995 року, почався 03 вересня 1996 року з моменту, отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно якого в спадкову масу включено грошовий пай, а також земельну ділянку площею 0,60га., що розташована в [ADDRESS] /а.с.89,90/. Строк позовної давності відповідно до діючого в той час ЦК України (в редакції 1963р.) закінчився в 04 вересня 1999р. Підстави, що свідчили б про зупинення або перерив позовної давності суду позивачами по зустрічному позову не надано. Згідно ч.1 ст.80 ЦК України (в редакції 1963р.), закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Заслухавши доводи сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed