Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», посилаючись на те, що з 1972 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них народилися дві доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Її чоловік перебував у трудових правовідносинах з ДП «Красноармійсьвугілля», ВП «Шахта «Стаханова» з 1991 року. 08 серпня 1995 року з її чоловіком на підприємстві стався нещасний випадок під час виконанні трудових обовязків, про що складений акт №419 за формою Н-1 від 10 серпня 1995 року. З 08 серпня по 26 серпня 1995 року її чоловік перебував на стаціонарному лікуванні Димитрівської центральній міської лікарні. 28 серпня 1995 року чоловік помер. Зі смертю чоловіка їй стало дуже важко виховувати двох доньок, хоча і одна з них вже була на той час повнолітньою. Так, дочка [PERSON] навчалась у Донецькому державному технічному університеті, який закінчила у 2001 році і тому майже вся невелика пенсія витрачалась на її навчання. Смертю чоловіка їй завдані моральні страждання, адже вона втратила рідну людину, не може вести звичний спосіб життя, що призвело до порушення її нормальних життєвих звязків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя. Ці страждання повязані з втратою близької людини. До трагічної загибелі чоловіка діти перебували на його утриманні, чоловік був годувальником в сім»ї, працював, мав достатній заробіток, яким забезпечував сім»ю. Загибель чоловіка викликала у неї психічні та фізичні страждання; ця обставина негативно вплинула на стан її життя. Її моральні страждання носять тривалий характер і вже тепер на протязі всіх цих років вона вимушена жити одна з вічною думкою про трагічну смерть її чоловіка. Вважає, що не можна оцінити глибину всіх тих моральних страждань, які вона зазнала за всі ці роки, однак вважає, що завдана їй моральна шкода буде належним чином відшкодованою у виді грошової компенсації на суму 200 000 грн., які і просила стягнути з ДП «Красноармійськвугілля». Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 14 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» (ВП «Шахта «Стаханова»), третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка від нещасного випадку на виробництві відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на порушення норм матеріального права, а саме: суд застосував закон, який не поширюється на ці правовідносини та не застосував закон, який підлягав застосуванню; апелянт вважає, що вона не відноситься до потерпілих в розумінні п. 11 Правил, які мають право на отримання моральної шкоди, тому правовідносини щодо відшкодування спірної шкоди повинні регулюватися нормами Цивільного кодексу, чинного на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час загибелі чоловіка, а саме ст. 4401 ЦК України 1963 року; щодо застосування судом положень статті 456 ЦК УРСР в редакції Закону 1963 року, то зазначена норма регулює зобовязання організації або громадянина, відповідальних за шкоду, спричинену потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, відшкодувати: - втрачений заробіток; одноразову допомогу, певним категоріям осіб; зазначена стаття ніяким чином не стосується права на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні апеляційного суду позивачка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився з невідомих причин; про час і місце розгляду справи ДП «Красноармійськвугілля» повідомлено повістко та телефонограмою, яка зареєстрована у журналі телефонограм за №2020 від 19 травня 2017 року. Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Вивчивши матеріали справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з положень статей 3, ч.4 ст. 43, ч.1 ст. 46 Конституції України, ч.2 ст. 4, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», ч.2 ст. 153, ст. 173 КЗпП України, ст. 4401 ЦК УРСР (1963 року). Але на час виникнення спірних правовідносин (08.081995 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 року №472. Саме застосування цих Правил і перелік осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст. 456 ЦК УРСР. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди також перелічений у п. 8 Правил. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що позивач [PERSON] не входить до переліку осіб, вказаних у Правилах, які мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, а тому відповідно не має права на відшкодування моральної шкоди. Проте такі висновки суду є помилковими. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилалась на те, що внаслідок нещасного випадку, що стався 08 серпня 1995 року при виконанні трудових обов'язків, загинув її чоловік і батько двох дітей. Вважає, що смертю її чоловіка з вини роботодавця їй нанесена моральна шкода, на відшкодування якої просила стягнути з відповідача 200 000 грн. Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"); при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2). Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли з серпня 1995 року, коли з [PERSON] чоловіком позивачки стався нещасний випадок, в результаті якого він помер. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивачка перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 1972 року. В свідоцтвах про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] батьком зазначений [PERSON]. За життя [PERSON] працював на ВП «Шахта ім. Стаханова» ДП «Красноарміськвугілля». 08 серпня 1995 року при виконанні трудових обов'язків з [PERSON]. стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт №419 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що смертю [PERSON] при виконанні трудових обов'язків в результаті нещасного випадку, його дружині позивачці по справі, завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1 ЦК УРСР. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також з того, що з часу смерті чоловіка позивачки пройшло більше двадцяти років та враховуючи принцип розумності і справедливості, вважає за розумне таке відшкодування у розмірі 80 000 грн. Посилання суду першої інстанції на те, що в даному випадку необхідно застосовувати положення Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою КМ України від 23 червня 1993 року №472, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 1 зазначених Правил власник підприємства, установи і організації несе моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці, тобто працівнику, який знаходиться у трудових відносинах з підприємством, установою чи організацією. У звязку з цим зазначені Правила не регулюють правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди членам сімей працівника, завданої його загибеллю в результаті нещасного випадку на виробництві і положення цих Правил, які регулюють право осіб на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, не впливають на право на відшкодування моральної шкоди, яке до 2004 року регулювались статтею 440-1 ЦК УРСР. Отже, виходячи з викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640.00 грн.

Outcome: partial