Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначив, що відповідно до шнурових книг Великознам'янської сільської ради йому на підставі наказу по радгоспу "Знам?янський" № 19 від 15.01.1988 року була надана у користування земельна ділянка площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення виконкому Великознам'янської ради від 21.03.1995 року № 3 земельна ділянка була збільшена на 0,08 га, тобто стала розміром 0,33 га. Рішенням виконкому Великознам'янської ради від 21.03.1995 року № 3 йому була передана у власність в порядку приватизації земельна ділянка площею 0,33 га за цією ж адресою та 05.05.1995 року був виданий державний акт на право приватної власності, зареєстрований в книзі за № 564 на земельну ділянку розміром 0,33 га, при цьому в державному акті був зазначений план зовнішніх меж. Відповідно до господарської книги за 1983-1985 роки у сусіда [PERSON] перебувала у користуванні земельна ділянка площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] що відповідало існуючим межам. Зі [PERSON] він був в хороших стосунках та за взаємною згодою, без укладання договорів, він дозволив йому користуватись частиною його земельною ділянкою наприкінці городу площею приблизно 0,02 га. На підставі рішення Великознам'янської сільради № 11 від 17.03.1992 року [PERSON] була додатково надана земельна ділянка площею 0,04 га, але ця ділянка була надана окремим масивом в іншій частині вулиці, яка не є суміжною з його ділянкою, що можна побачити на плані зовнішніх меж державного акту [PERSON] Земельна ділянка, площею 0,33 га, яка перебувала у нього в користуванні на законних підставах була приватизована та він першим отримав її у власність. На той час у [PERSON] у користуванні перебували дві земельні ділянки - 0,15 га, яка межувала з земельною ділянкою [PERSON], та окремо 0,04 га. Ніякого спору щодо межі не існувало, земельні ділянки 0,33 га та 0,15 га не накладались одна на одну, мали певну межу. Рішенням виконкому Великознам'янської ради № 34 від 17.06.1997 р. [PERSON] в постійне користування була передано ще додатково 0,02 га земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та її загальна площа стала 0,17 га, при цьому, ці 0,02 га, які були передані, вже перебували у [PERSON] у приватній власності. Він не знав про це рішення, яким фактично його було позбавлено права власності на земельну ділянку площею 0,02 га, оскільки з ним, як землевласником ніхто меж земельної ділянки не погоджував. Таке рішення Великознам'янської ради № 34 від 17.06.1997 р. вважає незаконним, оскільки воно порушило його права власності. У зв'язку з існуванням незаконного рішення виконкому Великознам'янської ради № 34 від 17.06.1997 р., було прийняте інше рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки 0,17 га, хоч фактично у нього в користуванні було 0,15 га. Так, на підставі рішенням № 1 від 21.01.1997 р. у власність [PERSON] була передана земельна ділянка, не 0,15 га, а 0,17 га та 0,04 га окремо. Цим рішенням також було порушене його право власності, оскільки [PERSON] при приватизації отримав земельну ділянку, яка вже перебувала у власності [PERSON] Про це рішення він також не знав, оскілки з ним, як з власником, ніхто меж не погоджував. [PERSON] помер приблизно в 2003 році, після нього залишилась спадщина. Спадкоємцем [PERSON] є [PERSON], яка оформила спадщину на себе та навесні 2013 року [PERSON] помітив, що наприкінці його городу будуються балаганні конструкції і будівництво продовжилось на його земельній ділянці. Відбувся захват його ділянки. Будівництво балаганних конструкцій вела [PERSON] На його заперечення сусідка не реагувала, для вирішення спору викликалась комісія Великознам'янської сільської ради з метою встановлення факту захвату земельної ділянки. 20.03.2013 року комісія сільської ради провели вимірювання та встановила факт, що розмір фактичного використання його земельною ділянкою не відповідає розмірам зазначеним в державному акті. Довжина фактичного використання становить 131 м (до сусідських балаганних конструкцій), замість потрібних 160 м. Він подав позов до суду та тільки в суді дізнався про існування державного акту на ім'я [PERSON], а також незаконних рішень про передачу [PERSON] 0,02 га земельної ділянки, яка вже перебувала у нього у власності та її наступної приватизації. Він має на праві приватної власності житловий будинок та земельну ділянку площею 0,33 га за адресою: Запорізька область, Кам'янсько-Дніпровський район, [ADDRESS]. Відповідно до Плану зовнішніх меж земельної ділянки державного акту, довжина його земельної ділянки складає 160 метрів, ширина 23-23,6 м, загальна площа 0,33 га. Викопіювання з будівельного кварталу, також підтверджує цей розмір земельної ділянки - довжина 160 м, ширина 23,1-23,6 м, площа 0,33 га. [PERSON] вважає, що відбувся захват його земельної ділянки на 29 м по довжині, який, а також самочинне будівництво суттєво порушує його цивільні права та інтереси. Комісія сільради з земельних питань спір не могла вирішити, оскільки сусідній землевласник їм пред'явив державний акт на земельну ділянку, відповідно до якого, балаганні конструкції були встановлені на їх землі. Таким чином, було встановлено, що один державний акт суттєво накладається на інший. Йому було рекомендовано звернутись до суду. Його заява до відповідача про усунення порушень права власності та надання копій документів залишилась поза увагою. Він вирішив відновити межі земельної ділянки в порядку передбаченому законодавством та замовив у ліцензійній установі ТОВ "Аспект" відновлення меж своєї земельної ділянки та закріплення їх твердими межовими знаками. ТОВ "Аспект" провело кадастрову зйомку, розробило проект встановлення проектних меж та повідомило, що відновити межі та закріпити їх межовими знаками не можливо, оскільки межі однієї земельної ділянки накладаються на межі іншої земельної ділянки відповідно до державних актів та також рекомендували звернутись до суду з метою скасування державного акту, який виготовлений з порушенням діючого законодавства. Він першим отримав земельну ділянку у власність, його державний акт був виготовлений раніше. На час приватизації [PERSON] не був власником, у нього земельна ділянка перебувала у користуванні та не в тих розмірах, які зараз існують. Рішення сільради про передачу земельної ділянки [PERSON], частина якої вже перебувала у власності [PERSON], грубо порушило його права, тому підлягає скасуванню. Після смерті [PERSON], його земельна ділянка перейшла у власність (володіння) спадкоємцям, тому їх державні акти є похідними від першого рішення, тому також підлягають скасуванню. [PERSON] просив суд захистити його право власності наступним шляхом: визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Великознам'янської сільської ради № 34 від 17.06.1997 р. про передачу [PERSON] в постійне користування земельної ділянки 0,02 га за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н, [ADDRESS]; визнати незаконним та скасувати рішення Великознам'янської сільської ради № 1 від 21.01.1997 р. про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки 0,20 га за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н, [ADDRESS]; визнати незаконним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н, [ADDRESS] виданий на ім'я [PERSON]; визнати незаконним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н, [ADDRESS] виданий на ім'я спадкоємця [PERSON] - [PERSON]; відновити межі земельної ділянки [PERSON], площею 0,33 на, яка розташована за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н, [ADDRESS] відповідно до Плану встановлення проектних меж Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ "АСПЕКТ" в 2013 році; зобов'язати [PERSON] звільнити зайняту земельну ділянку [PERSON] відповідно до Плану встановлення проектних меж Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробленої ТОВ "АСПЕКТ" в 2013 році, а саме від поворотної точки 1, позначеної на плані, відступити на 25,98 м до точки 15, від точки 13 відступити на 24,56 м до точки 14; зобов'язати [PERSON] за свій рахунок знести незаконні самочинні споруди (балаганні конструкції) збудовані на земельній ділянці [PERSON] за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н, [ADDRESS], а саме на частині земельної ділянки [PERSON] між поворотними точками 1 та 15, поворотними точками 13 та 14, які позначені на Плані встановлення проектних меж Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробленої ТОВ "Аспект" в 2013 році. Також просив судові витрати покласти на відповідачів. [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], Великознам'янської сільської ради, ТОВ "Аспект", ДП "Центр державного земельного кадастру" про захист права власності, в якому посилається на те, що 29.11.2012 року комісія Великознам'янської сільської ради склала акт виходу на місце вирішуючи спір суміжних землекористувачів, а саме між нею та [PERSON] акті зазначено, про те, що сторони визнали межу земельних ділянок по доріжці та фактичному користуванню на протязі декількох десятиліть земельними ділянками, які мають огорожі. Відповідач в своїй заяві надумано зазначає про те,що він нібито надав у користування частину своєї земельної ділянки [PERSON], який помер в 2003 році. [PERSON] чужою земельною ділянкою не користувався, саме тому на протязі 10 років з дня його смерті відповідач не ставив питань про порушене його право. Відповідач звернувся до суду в порушення строків позовної давності та не наводить поважності причин пропуску такого строку. Відповідач [PERSON] приватизував земельну ділянку не у спосіб встановлений законом, як наслідок захопив по документах 29 м по довжині земельної ділянки [PERSON] Ефективним судовим захистом вважає скасування рішення органу самоврядування та державного акту [PERSON] своїй позовній заяві [PERSON] просить суд встановити факт звернення [PERSON] до суду з позовними вимогами з порушеннями строків позовної давності та не наведенням поважності причин пропуску; захисти право власності та визнати незаконним і скасувати рішення Великознам'янської сільської ради № 3 від 21.03.1995 р., яким у власність [PERSON] була передана земельна ділянка за адресою [ADDRESS]; визнати незаконним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] серії ЗП592 виданого 05.05.1995 р., зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 564; зобов'язати відповідача «Запорізьку регіональну філію Кам'янсько-Дніпровського районного відділу «Державне підприємство Центр державного земельного кадастру» внести зміни в реєстрацію державних актів на ім'я [PERSON] анулювавши відповідний запис. [PERSON] судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності. Його представник за довіреністю [PERSON] позов підтримав у повному обсязі. Позовні вимоги [PERSON] не визнав. В судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту зустрічної позовної заяви. Представник Великознам'янської сільради в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності, заперечень по суті заявлених позовних вимог не мають. Представники ТОВ "Аспект" та ДП "Центр державного земельного кадастру" в судове засідання не з'явилися, позиції щодо змісту позовних вимог не висловили, заперечень не надали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що згідно витягу з земельно-шнурової книги радгоспу «Знам?янський» за 1973-1976 р.р. за будинком по [ADDRESS] значилася земельна ділянка площею 0,25 га. (т. 1, а.с. 83). Як вбачається з витягу з земельної кадастрової книги Великознам'янської сільської ради на 01.01.1986 р. за [PERSON] значилась земельна ділянка площею 0,25 га. Згідно наказу радгоспу «Знам?янський» № 266 від 28.07.1986 р. земельна ділянка була зменшена на 0,10 га. Згодом наказом по цьому ж радгоспу земельна ділянка знову була збільшена на 0,10 га до площі 0,25 га. (т. 1, а.с. 84 зв.). Факт таких змін також підтверджується і даними, що містяться в погосподарській книзі Великознам'янської сільської ради за період з 01.01.1986 р. по 31.12.1990 р. (т. 1, а.с. 85-87). Рішенням виконкому Великознам'янської ради від 21.03.1995 року № 3 земельна ділянка [PERSON] була збільшена на 0,08 га. (т. 1, а.с. 162). Цим же рішенням виконкому Великознам'янської ради в порядку приватизації [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 0,33 га, на підставі якого був виданий державний акт на право приватної власності. (т. 1, а.с. 8, 161). Згідно плану зовнішніх меж державного акту на право приватної власності не землю виданого Великознам'янською сільською радою від 05.05.1995 року, зареєстрованого в книзі за № 564 на ім'я [PERSON], йому належить земельна ділянка площею 0,33 га, при цьому довжина земельної ділянки складає 160 м. (а.с. 73, 193). Відповідно до схеми земельної ділянки від 06.03.1995 р. та викопіювання будівельного кварталу від 23.11.2007 р., межі земельної ділянки [PERSON] по довжині відповідають державному акту (т. 1, а.с. 88, 193). Згідно погосподарської книги Великознам'янської сільської ради за 1983-1985 роки у [PERSON] перебувала у користуванні земельна ділянка площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] (т. 1, а.с. 89). Як вбачається з земельнокадастрової книги № 1 радгоспу «Знам?янський» рішенням Великознам'янської сільради № 11 від 17.03.1992 року [PERSON] була додатково надана земельна ділянка площею 0,04 га окремим масивом (т. 1, а.с. 91 зв.). Рішенням виконкому Великознам'янської ради № 54 від 17.06.1997 року [PERSON] в постійне користування було передано додатково ще 0,02 га земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 135, 181). Рішенням № 1 Великознам'янської ради від 21.01.1997 року у власність [PERSON] в порядку приватизації була передана земельна ділянка площею 0,21 га (т. 1, а.с. 104 зв.). [PERSON] Великознам'янською сільською радою був виданий державний акт на право приватної власності серії І-ЗП № 008306 від 05.06.1997 р. на 0,2 га, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 2226. Відповідно до плану зовнішніх меж державного акту землі ділянки були надані двома окремими масивами - 0,17 га та 0,04 га, довжина спірної земельної ділянки складає 72 м (т. 1, а.с. 104). Сторонами не заперечувався факт, що [PERSON] помер, його правонаступником (спадкоємцем за законом) є його донька [PERSON], яка прийняла спадщину. Згідно вих. № К-9 від 20.03.2013 р. комісією Великознам'янської сільської ради було проведено обмір земельної ділянки [PERSON] та встановлено, що її фактичні межі по довжині по довжині складають 131 м, що не відповідає державному акту (т. 1, а.с. 9). На підставі технічної документації розробленої ТОВ "Аспект" була проведена кадастрова зйомка, відповідно до якої встановлений факт накладання меж суміжних земельних ділянок, був складений план встановлення проектних меж, відповідно до якого, для відновлення меж земельної ділянки [PERSON] необхідно перенесення межі на 24,56 та 25,98 м (т. 1, а.с. 64-75). Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори з приводу володіння, користування земельними ділянками, що перебувають у власності громадян вирішуються судами. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до даної норми, ст. 21 ЦК України визначає підстави для визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії та нормативно-правового акту вищезазначених органів, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства та порушують цивільні права або інтереси. У свою чергу, ст. 393 ЦК України конкретизує дані загальні правила стосовно захисту права власності. Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Суд на підставі досліджених доказів надійшов до висновку, що після того, як [PERSON] 1995 р. була передана у власність земельна ділянка площею 0,33 га та йому був виданий державний акт, виконкомом Великознам'янської сільської ради в 1997 р., без врахування меж суміжного землевласника, було прийнято рішення № 34 від 17.06.1997 р. щодо збільшення земельної ділянки [PERSON] на 0,02 га без винесення зовнішніх меж в натурі (на місцевості), що спричинило порушення прав власності [PERSON] Виходячи із розмірів земельних ділянок та їх конфігурації, вільної земельної ділянки, за рахунок якої можливо було збільшення не існувало, що підтверджується технічною документацією із землеустрою. Таке рішення виконкому не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час прийняття рішення - ст. 43 ЗК України 1991 року, ст.ст. 48, 57 Закону України "Про власність" 1991 року, тому підлягає скасуванню, однак лише в частині передачі [PERSON] в постійне користування земельної ділянки 0,02 га за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н, [ADDRESS], оскільки повне його скасування призвело б до порушення законних прав та інтересів інших громадян зазначених в ньому, які не є сторонами по справі, і щодо яких вимоги стороною позивача не заявлялися. Після отримання в користування земельної ділянки площею 0,17 га (не враховуючи 0,04 га окремого масиву), [PERSON] приватизував земельну ділянку (Рішення № 1 Великознам'янської ради від 21.01.1997 р.) відповідно до розмірів земельної ділянки, яка була йому раніше була передана в постійне користування з врахуванням рішення № 34 від 17.06.1997 р., при цьому меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) винесено не було. В порушення вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 р. № 28 погодження межі з суміжним землевласником [PERSON] не відбувалось. Таке рішення суперечило вимогам ст. 57 ЗК України, відповідно до якої передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому ст. 31 і 32 цього Кодексу, ст. 43 ЗК України 1991 року, ст.ст. 48, 57 Закону України "Про власність" 1991 року, порушило права власності [PERSON], тому є незаконним та підлягає скасуванню. Державний акт виданий на ім'я [PERSON] є похідним від зазначених рішень, тому також підлягає скасуванню. Вирішуючи спір щодо відновлення межі земельної ділянки та її звільнення від самочинної забудови суд виходить з того, що [PERSON], здійснюючи забудову своєї земельної ділянки, також здійснила забудову частини земельної ділянки [PERSON], чим порушила права власника на володіння та користування. З боку [PERSON] суду не було надано доказів законності забудови земельної ділянки (дозволів, проектів, паспорту житлової забудови). Порушені права [PERSON] підлягають захисту у спосіб заявлений в позовній заяві, а саме шляхом відновлення межі, приведення її до стану існуючого до порушення, усунення перешкод у володінні та користуванні, але не в заявленому обсязі. Згідно ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. В силу приписів ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376 визначає механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Згідно п. 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376 відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Пункт 4.4 Інструкції передбачає, що у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. В матеріалах справи міститься технічна документація із землеустрою з відновлення меж земельної ділянки [PERSON], розроблена ліцензійною установою. Відповідно до розробленого проекту встановлення меж, для відновлення земельної ділянки [PERSON] необхідно перенесення фактичної межі (яка визначена по лінії забудови здійсненої [PERSON]) на 24,56 та 25,98 м в сторону земельної ділянки [PERSON] Згідно висновкам комісії сільради невідповідність фактичних розмірів земельної ділянки плану меж державного акту складає 29 метрів. Суд вирішуючи питання відновлення межі земельної ділянки позивача, враховуючи обставини справи, беручі до уваги розміри обох спірних земельних ділянок, можливість похибок при виготовлені державних актів старого зразка, надійшов до висновку щодо необхідності встановлення межі спірних земельних ділянок на відстані 20 м від лінії фактичної забудови. Споруди збудовані [PERSON] на цій частині земельної ділянки підлягають знесенню за рахунок забудовника. Не підлягає задоволенню вимога [PERSON] відносно скасування державного акту на право приватної власності на ім'я [PERSON], у зв'язку з тим, що суду не надано належних допустимих доказів існування такого документу. Позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що на даного відповідача має бути покладено відповідальність. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В даному випадку, [PERSON], як правонаступник [PERSON] в своєму позові посилається на незаконності державного акту [PERSON] та порушення цим актом її прав. Виходячи з досліджених судом доказів було встановлено, що земельні ділянки до 1995 року перебували у користуванні обох сторін та спору щодо межі не існувало. [PERSON] перший отримав у власність земельну ділянку, отримав правовстановлюючий документ. Факт збільшення земельної ділянки [PERSON] на 0,02 га, який був передумовою для суперечок в 2013 році, відбувався вже після отримання у власність [PERSON] своєї земельної ділянки. [PERSON] не надала належних та допустимих доказів порушень прав користування або власності [PERSON] з боку [PERSON] при приватизації. Доводи [PERSON] щодо пропущення строків позовної давності не приймаються, оскільки суду не надано доказів про те, що [PERSON] було достовірно відомо про існування оскаржених рішень або державного акту до моменту забудови частини його земельної ділянки. Строки позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України починають перебіг з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням (т. 1, а.с. 1). Згідно приписів ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також на користь позивача стягується судовий збір в сумі 114 грн. 71 коп. На підставі ст.ст. 16, 21, 376, 387, 391, 393 ЦК України, ст.ст. 43, 107, 152, 153 ЗК України, ст.ст. 48, 57 Закону України "Про власність" від 1991 року,

Outcome: partial