Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1057. 13 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір"ю, [PERSON] . Ухвалою суду від 12 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове\~засідання для\~розгляду справи\~по суті\~призначено на 05 серпня 2021 року в приміщенні Рівненського міського суду (м.Рівне, вул.Шкільна,1) з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей прийнято та об"єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. В підготовчому судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримали, просили задоволити. Зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з матір"ю визнали, не заперечили проти його задоволення. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні не заперечила проти вимоги про розірвання шлюбу. Зустрічний позовом про визначення місця проживання дітей з матір"ю підтримала, просила задоволити. Представник третьої особи в підготовчому судовому засіданні вказала, оскільки спору між сторонами про визначення місця проживання дітей немає, тому вирішення даного питання поклала на розсуд суду. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз"яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з"ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 07 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1057, між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1918, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №417. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході розгляду справи було встановлено, що внаслідок непорозумінь сім"я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім"єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір"ю. З огляду на узгодження батьками місця проживання малолітніх дітей із матір"ю суд не вбачає підстав для отримання відповідного висновку органу опіки та піклування. Враховуючи встановлені судом обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дітей, беручи до уваги, що наразі діти проживають з матір"ю, батько дитини проживає окремо та не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з матір"ю, суд вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір"ю, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному, так і фізичному, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. За таких обставин і міркувань зустрічний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved