Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 21.01.2016 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу № 1 з подальшими змінами та доповненнями, внаслідок чого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором № 500932806 від 21.03.2014 року позичальником згідно якого є [PERSON]. 21.03.2014 року ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 500932806. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит в сумі 38 011,00 грн. Свої зобов'язання перед позивачем відповідач не виконує, у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість, яка складає 65010 грн. 68 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 65010 грн. 68 коп. та сплачений судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, проте до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать відповідні документи в матеріалах справи. Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2014 року ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 500932806, відповідно до умов якого позивач зобов'язується надати відповідачу кредит в сумі 38 011,00 грн. у строк з 21.03.2014 року по 24.03.2017 року зі сплатою 11,99% річних (п.п. 2.1.- 2.2. кредитного договору). Між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 21.06.2016 року був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким кредитор ПАТ «Альфа Банк» змінився на ТОВ «Кредитні ініціативи» та отримав право вимоги відносно боржника [PERSON] за кредитним договором № 500932806 від 21.03.2014 року, що підтверджується витягом з додатку № 1 до зазначеного договору (а.с.15-23). Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Банківський кредит - це будь-яке зобов"язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов"язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов"язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов"язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов"язань. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання. Оскільки Договір є обов"язковим для виконання сторонами, відповідач зобов"язаний виконувати взяті на себе зобов"язання за всіма існуючими умовами Кредитного договору та виконувати його належним чином у встановлений строк. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання, як це передбачено ст. 617 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.(а.с.13). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.10.2016 року у відповідача виникла наступна заборгованість: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 35079 грн. 33 коп., прострочені відсотки за користування кредитом - 9283 грн. 44 коп., прострочена комісія - 18247 грн. 91., штраф - 2400 грн. 00 коп., а всього 65010 грн. 68 коп. (а.с.13). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не надала жодного доказу того, що в неї відсутня заборгованість за укладеним договором, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, в добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість, яка виникла за кредитним договором, тому суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 65010 грн. 68 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, сплачені в дохід держави судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved