Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа: П'ята Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказав, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на однокімнатну квартиру № 20, загальною площею 28.83 кв.м, житловою площею 14.4 кв.м, що розташована в жилому будинку [ADDRESS], що належала спадкодавцю як члену Житлово-будівельного кооперативу № 10 „Машинобудівник". [PERSON] набула права власності на спірну квартиру шляхом виплати всіх пайових внесків у жовтні 1983 року, як член Житлово-будівельного кооперативу № 10 „Машинобудівник" та сплатила повну її вартість. Проте, свідоцтва про право власності за життя так і не отримувала. На випадок своєї смерті, спадкодавець не залишила жодних розпоряджень, у зв'язку з чим, спадкування після її смерті відбувається за законом. Таким чином, єдиним спадкоємцем, якому належить спадщина після смерті спадкодавця, відповідно до ст. 1268 ЦК України є позивач, як спадкоємець другої черги. Інших спадкоємців згідно ч.ч. 3, 4 ст. 1268 УК України немає. Реалізуючи свої цивільні права, з метою належного оформлення спадкових прав, позивач звернувся через свого представника до П'ятої нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.07.2018 року № 2335/02-31 нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. У зв'язку з викладеним, позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому просить суд визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру № 20, загальною площею 28.83 кв.м., житловою площею 14.4 кв.м., розташовану в жилому будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою судду Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року, позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та визначено, що справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази. Правом подачі відзиву на позовну заяву представник Запорізької міської ради не скористався, відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не надходив. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, від представника позивача - [PERSON], 14.02.2019 року на адресу суду надійшла заява про підтримання позову із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Проти ухвалення заочного рішення у справі представник позивача не заперечує. Представник відповідача Запорізької міської ради у судове засідання неодноразово не з'явився, установа повідомлялась про час та місце проведення судових засідань належним чином, що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, причини неявки представника суду не відомі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Представник третьої особи П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, від представника установи - державного нотаріуса Кисильової В.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони та письмовий відзив на позов, згідно якого просить вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення представника позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [INFO] в м. Запоріжжі померла [PERSON], [INFO], уродженка с. Мала Токмака Оріхівського району Запорізької області, про що 22.06.2017 року складено відповідний актовий запис № 4212, що підтверджується свідоцтвом про смерть, [NUMBER], виданим 22.06.2017 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивач є рідним онуком померлої, що стверджено матеріалами справи, зокрема свідоцтвами родинних зв'язків. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на однокімнатну квартиру № 20, загальною площею 28.83 кв.м, житловою площею 14.4 кв.м, що розташована в жилому будинку [ADDRESS], що належала спадкодавцю як члену Житлово-будівельного кооперативу № 10 „Машинобудівник", що підтверджується ордером № 20 від 09.05.1968 року народження, на підставі якого [PERSON] була вселена до квартири. Відповідно до ст. 15 Закону України „Про власність", що дія після виникнення права власності в порядку спадкування, член житлового, житлового-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Як передбачено ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Таким чином, [PERSON] набула права власності на вказану квартиру шляхом виплати всіх пайових внесків у жовтні 1983 року, що підтверджується довідкою № 12 від 16.03.1992 року, виданою Житлово-будівельним кооперативом № 10 „Машинобудівник" та сплатила повну вартість квартири. Проте свідоцтва про права власності на спірну квартиру за життя [PERSON] не одержала. Даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і був доведений належними доказами. Згідно приписів ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільного права та інтересу може бути, крім іншого, визнання права, у тому числі на спадкове майно. Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме 6 місяців, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Зі змісту постанови державного нотаріуса П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 26.07.2018 року № 2235/02-31 вбачається, що згідно матеріалів спадкової справи № 509 за 2017 рік, син спадкодавця, спадкоємець першої черги, відмовився від прийняття всієї належної частки у спадщині на користь позивача, згідно ст. 1274 ЦК України, інших спадкоємцем, згідно ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України немає. 11.11.2017 року за вихідним № 3595/02-14/509-2017, Кисельовою В.В., державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори, було зроблено запит до ТВ „ЗБМТІ" про надання копій документів, які підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно відповіді ТОВ „ЗМБТІ" за вихідним № 13356 від 05.12.2017 року, в матеріалах інвентаризаційної справи об'єкту нерухомого майна наявні копії документів на право власності, а саме копія довідки № 12, виданої ЖБК № 10 „Машинобудівник" від 16.03.1992 року. Оригінали документів про право власності на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS], з проставленням підпису та печатки органу, що проводив реєстрацію права власності спадкоємцем померлого не надано. Таким чином, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON], котра на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS], що складається з квартири [ADDRESS]. Спадкоємцю роз'яснено право на звернення до суду для встановлення певних юридичних фактів або визнання права власності. Вищезазначені обставини свідчать про те, що після смерті бабусі позивача відкрилась спадщина, отже виникли спадкові правовідносини відповідно до яких позивач має право на спадкування після своєї померлої бабусі за законом як спадкоємцєм другої черги. Як випливає з звіту про оцінку майна, виконаного СОД СПД ФО-П „Багацький Валентин Васильович", вартість квартири [ADDRESS] складає 40 000 грн. 00 коп. без ПДВ. Згідно з п.п. 4.12 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 285/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з п.п. 4.18 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як було встановлено судом, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] бабусі [PERSON], однак, питання про оформлення спадкових прав на спірну квартиру залишилось невирішеним у зв'язку із відсутності оригіналів правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво на право на спадщину. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд вважає, що спадкове право [PERSON] порушене, а отже підлягає захисту шляхом визнання за останнім права власності в порядку спадкування за законом на однокімнатну квартиру № 20, загальною площею 28.83 кв.м., житловою площею 14.4 кв.м., розташовану в жилому будинку [ADDRESS], що раніше належала померлій [PERSON] Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, увесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість відповідних вимог позивача і зумовлює наявність підстав для визнання за позивачем права власності на однокімнатну квартиру № 20, загальною площею 28.83 кв.м, житловою площею 14.4 кв.м, що розташована в жилому будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за правом представлення. Згідно із ст. ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду в частині визнання права власності на нерухоме майно, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обов'язковій державній реєстрації та є підставою для внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно положень Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Отже, з огляду на вищевикладене, суд задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved