Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

позивач Орган самоорганізації населення - будинковий комітет „Степана Бандери,74" звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , малолітнього [PERSON] , малолітнього [PERSON] , [PERSON] про виселення їх з кімнати № [ADDRESS] . Представник позивача позовні вимоги підтримує, мотивуючи їх тим, що відповідачі у кімнаті № [ADDRESS] проживають без реєстрації ,самовільно вселилися у вказану кімнату , не приймають участь в утриманні будинку, не беруть участь в благоустрої будинку, не сплачують комунальні послуги і це створює для позивача фінансовий тягар та порушує його право на своєчасне отримання коштів для виконання своїх зобов`язань перед надавачами комунальних послуг. Третя особа - Тернопільська міська рада надала письмові пояснення, згідно яких підтримує вимоги позивача, посилаючись на те ,що рішенням Тернопільської міської ради від 21 серпня 2008 року №5/20/5 та акту прийняття - передачі гуртожиток по [ADDRESS] передано у комунальну власність міста Тернополя. Балансоутримувачем даного гуртожитку є ПП „Східний масив". Комісією даного підприємства проведено перевірку правомірності проживання мешканців гуртожитку та встановлено, що за адресою [ADDRESS] відповідачі проживають без реєстрації. Справу просить розглянути справу без участі їх представника. Третя особа - Управліннясім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надала письмовий висновок щодо недоцільності виселення малолітніх дітей відповідача [PERSON] з займаного житла. Представник відповідача позовні вимоги заперечила, вважає, що відповідачі правомірно проживають у гуртожитку, оскільки тесть відповідача [PERSON] , [PERSON] працював в АТ «Тернопільський комбайновий завод» і на законних підставах вселився у гуртожиток, а [PERSON] , її чоловік [PERSON] та їх діти були членами його сім`ї. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив наступне: згідно рішення Тернопільської міської ради від 21 серпня 2008 року № 5/20/5 „Про прийняття в комунальну власність міста житлового фонду ВАТ „Тернопільський комбайновий завод" та акту прийняття - передачі від 11.12.2008 року № 2466, гуртожиток ,який розташований за адресою : [ADDRESS] передано у комунальну власність міста Тернополя. Балансоутримувачем даного гуртожитку є ПП „Східний масив". Орган самоорганізації населення - будинковий комітет „Степана Бандери,74" забезпечує належне утримання будинку та прибудинкової території, захищає законні права та інтереси мешканців квартир, організовує виконання робіт з утримання будинку і при будинкової території. Згідно повідомлення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 травня 2019 року № 8039/08 комісією ПП„Східний масив" проведено перевірку правомірності проживання мешканців у гуртожитку та встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживають без реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [INFO] [PERSON] , [INFO]. Відповідно до Договору на управління та надання комунальних послуг в гуртожитку органу самоорганізації населення будинкового комітету „ Степана Бандери,74" від 02 листопада 2009 року за надані комунальні послуги особам які мешкають у зазначеному гуртожитку, оплату здійснює позивач на рахунок ПП„Східний масив". Згідно протоколу зборів членів будинкового комітету органу самоорганізації населення - будинкового комітету „Ст.Бандери,74" від 11 червня 2019 року рішенням членів будинкового комітету вирішено виселити відповідачів з кімнати № [ADDRESS] . Згідно довідки позивача №35 від 05 листопада 2019 р. відповідач [PERSON] проживає у кімнаті [ADDRESS] з 2009 р. З 2013 р. з нею без реєстрації проживають син [PERSON] - [INFO]., малолітні діти [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , а також співжитель [PERSON] - [INFO]. Встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Батько [PERSON] - [PERSON] в період з 19.09.2002 р. по 10.06.2005 р працював в АТ «Тернопільський комбайновий завод», що засвідчує копія його трудової книжки, і в цей час вселився у кімнату № [ADDRESS] , який перебував на балансі в АТ «Тернопільський комбайновий завод». Відповідач [PERSON] з сім`єю вселилися у вказане житло як члени сім`ї [PERSON] [PERSON] помер [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у 2015 році. Представники позивача у судовому засіданні не змогли пояснити, яким чином відповідачі самовільно вселилися у кімнату гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Водночас, відсутні підстави вважати, що відповідачі могли вселитися у займану кімнату без згоди та відому адміністрації АТ «Тернопільський комбайновий завод» та адміністрації гуртожитку. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі не сплачують комунальних послуг, таким чином станом на 01 червня 2019 року їх заборгованість їх 34209, 38 грн. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що основною причиною звернення з даним позовом до суду є заборгованість позивача за проживання у гуртожитку. Згідно висновку Органу опіки та піклування Тернопільської міської ради від 22.07.2020 р. визнано недоцільним виселення малолітніх дітей [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , одночасно [PERSON] надано термін 6 місяців для погашення заборгованості за комунальні послуги. Однак, зазначена заборгованість не може бути достатньою підставою для виселення відповідачів з займаного житла. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду (ст.47 Конституції України, ч. 4 ст. 9, ст. 156 Житлового кодексу України, ст. п.4 ст. 311 ЦК України). . Норм щодо виселення з житла лише з причин несплати заборгованості законодавством України не передбачено. Відповідно до п.4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В силу п.17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім`ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації. Встановлено, що відповідачі не мають іншого житла, не доведено, що вони вселилися у займану кімнату гуртожитку неправомірно, без згоди адміністрації гуртожитку, тривалий час користуються цим житлом, неповнолітні діти навчаються у ЗОСШ №10 м. Тернополя. Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 521/10070/14ц у своєму рішенні від 23.01.2018 р. відзначає, що виселення особи з гуртожитку, яким вона тривалий час користувалась, є невиправданим втручанням у її право на повагу до житла Так само, рішенням ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Таким чином відповідачі та неповнолітні діти тривалий час проживають та користуються займаною ними житловою кімнатою № [ADDRESS] у гуртожитку. Отже, в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і їх виселення суперечитиме п. 1 протоколу вказаної Конвенції, тобто позовні вимоги в частині виселення зазначених відповідачів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed