Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив визнати за ним в порядку спадкування, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до технічного паспорту: А) - житловий будинок загальною площею 74,1 кв.м., з яких: житлова площа 35,1 кв.м.; а) Веранда; Б) Сарай; В) Сарай; Г) Погріб; е) Колодязь; r) Огорожа; r) Ворота, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Деремезна, вул. Центральна (колишня вулиця Жовтнева), 9; право на завершення приватизації: земельної ділянки площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3223183001:01:005:0032, земельної ділянки площею 0,197 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223183001:01:005:0035, земельної ділянки площею 0,165 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223183001:01:006:0061, які розташовані за адресою: Київськ область, Обухівський район, с. Деремезна, вул. Центральна (колишня вулиця Жовтнева), 9, розпочатої [PERSON], який помер 16 лютого 2015 року, та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на імя [PERSON]. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 28 грудня 2006 року померла його матір [PERSON]. Після смерті матері позивача відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок та земельні ділянки площами 0,250га (кадастровий номер 3223183001:01:005:0032), 0,197 га (кадастровий номер 3223183001:01:005:0035), та, 0,165 га (кадастровий номер 3223183001:01:006:0061), які знаходяться за адресою: Обухівський район, с. Деремезна, вул. Центральна (колишня вул. Жовтнева), 9, що належали її померлому чоловікові [PERSON], спадкове майно якого [PERSON] відповідно до вимог ч. З ст. 1268 ЦК України прийняла у спадщину, проте юридично не оформила своїх спадкових прав. Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області, однак на частину спадкового майна нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначені земельні ділянки та житловий будинок нотаріусом йому було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно на імя спадкодавця та рекомендовано звернутись до суду. Просить в порядку спадкування визнати за ним право власності на житловий будинок побудований в 1970 році та належав матері на підставі запису в по господарській книзі та право на завершення приватизації вищезазначених земельних ділянок, оскільки чоловік спадкодавці за життя розпочав процедуру їх приватизації, але не встиг її завершити. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суд заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач, Деремезнянська сільська рада Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, надав заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність представника сільської ради та проти задоволення позову не заперечує. Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 грудня 2006 року померла мати позивача [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 14 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] І-ОК №361072. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, в тому числі житловий будинок та земельні ділянки площами 0,250 га (кадастровий номер 3223183001:01:005:0032), 0,197 га (кадастровий номер3223183001:01:005:0035), та, 0,165 га (кадастровий номер 3223183001:01:006:0061), які знаходяться за адресою: Обухівський район, с. Деремезна, вул. Центральна (колишня вул. Жовтнева), 9, що належали її померлому чоловікові [PERSON], спадкове майно якого [PERSON] прийняла у спадщину, проте юридично не оформила своїх спадкових прав. Позивач, [PERSON] звернувся до Обухівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] , державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори на частину спадкового майна померлої спадкоємцю [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, проте у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно було відмовлено, оскільки відсутні документи які підтверджують право власності [PERSON] на таке нерухоме майно. За життя [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та земельних ділянок загальною площею 0,197 га та площею 0,165 га для ведення особистого селянського господарства. Вищевказані земельні ділянки були отримані померлим на підставі рішення Деремезнянської сільської ради № 7 від 24 липня 1995 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] за життя виконав всі вимоги щодо приватизації земельної ділянки загальною площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та земельних ділянок загальною площею 0,197 га та площею 0,165 га для ведення особистого селянського господарства, а саме: Розроблено та затверджено «Технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян с. Деремезна на території Деремезнянської сільської ради Обухівського району Київської області»; розроблені кадастрові плани земельних ділянок; Встановлені на місцевості та узгоджені зовнішні межі земельних ділянок; присвоєно кадастрові номери земельним ділянкам: земельна ділянка площею 0,25 га (3223183001:01:005:0032), земельна ділянка площею 0,197 га (3223183001:01:005:0035), земельна ділянка 0,165 га - 3223183001:01:006:0061); рішенням Деремезнянської сільської ради земельні ділянки передані у власність померлому; виготовлено бланки державних актів на право приватної власності на землю. Проте, як вказувалось вище, за життя не встиг завершити процедуру приватизації та провести державну реєстрацію права власності на землю, тобто право на завершення приватизації земельної ділянки перейшло до його спадкоємців. \~Відповідно до\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст.328, 392, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до листа [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судовому практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року вбачається, що «Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз.2 п.1 розділу X « Перехідні положення» Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України у безоплатну приватну власність земельних ділянок , прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року « Про приватизацію земельних ділянок» втратив чинність на підставі закону № 139 -У від 14 вересня 2006 року ) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ( п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом № 509-УІ від 16 вересня 2008 року). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року « Про приватизацію земельних ділянок»,до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку . Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами ( ч.3 ст.116 3К України)». Враховуючи вищевикладене, право на завершення приватизації земельної ділянки перейшло до спадкоємців [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишився житловий будинок, який розташований за адресою: Київська область, с. Деремезна, вул. Жовтнева, 9, який було побудовано в 1970 році, який належав [PERSON], а після його смерті [PERSON], на підставі запису в погосподарській книзі Деремезнянської сільської ради, що підтверджується випискою з погосподарської книги Деремезнянської сільської ради. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року (надалі інструкція), реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української PCP, а відповідно до п, 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у погосподарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника, Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Вказана правова позиція погоджується з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24- 753/0/4-13 від 16.05.13 (далі потексту - [PERSON]). Зокрема пунктом 3.1 [PERSON] передбачено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погоджено з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року. Відповідно до абз. З ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ШС УРСР 1963 року. Законом України "Про власність'1, Законом України від 7 грудня 1990 року № 53З-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. З аналізу змісту зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, в погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України вказує, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України. Згідно статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Абзацом 2 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПКУ\~звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~ст.1217 ЦК України\~спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Згідно\~ст.1222 ЦКУ\~спадкоємцями за законом є фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої, [PERSON] Михайлівниті єдиною особою, яка подала заяву про прийняття спадщини, тому відповідно до вимог законодавства є всі правові підстави для задоволення позову. Як вбачається зі змісту ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України, цивільне\~\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Сторони та інші особи,\~\~які беруть участь у справі,\~\~мають рівні\~\~права\~\~щодо\~\~подання\~\~доказів,\~\~їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.\~\~Суд розглядає цивільні справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в\~\~межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~та\~\~інших\~\~осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~\~на\~\~які\~\~вона посилається\~\~як\~\~на\~\~підставу\~\~своїх\~\~вимог\~\~або заперечень,\~\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв'язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved