Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що з 12.03.2013 року по 02.02.2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В період шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON]. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Батько не бере участі у вихованні їхнього сина, не цікавиться здоров'ям дитини, морально не підтримує. До 20.03.2018 року не підтримував і матеріально, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. 20.03.2018, після того, як набув чинності закон про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо посилення захисту права дитини на належне утримання, шляхом удосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів, позивач частково сплатив заборгованість по аліментах, але при телефонній розмові дитиною не поцікавився. Дитина відсвяткувала уже 4 день народження, але батько та його рідні були присутні лише на першому дні народженні. Дитина батька не знає, так як він уже не з'являвся близько двох років. Відповідач своїх обов'язків не виконує, допомоги у вихованні не надає і взагалі з сином не спілкується. Місце перебування, робота та спосіб життя, який веде відповідач протягом всього цього часу, залишається невідомими. Зрідка та зазвичай випадково фрагментарні відомості щодо його способу життя вона отримує на рівні чуток лише від спільних знайомих. Будь-яке спілкування з відповідачем для вирішення необхідних питань стосовно дитини, в яких обов'язкова участь батька, вона остаточно припинила після того, як він тривалий час не сплачував аліменти та не виявляв бажання хоча би побачити сина. Станом на 01.03.2018 року заборгованість по сплаті аліментів становила 14680,38 грн. На разі заборгованість погашена (але без урахування інфляції та пені). Вчинення будь-яких дій, таких як отримання дозволів на виїзд за кордон, зміна місця приписки дитини, стали для неї фактично неможливими для виконання. Все вище вказане призводить до негативних наслідків насамперед для дитини, бо вона як фактично єдиний на даний час опікун, обмежена в своїй дієздатності діяти в інтересах саме дитини з причин наявності в документах дитини фактично формального батька, що не допомагає дбати про дитину. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним та взагалі не цікавиться його життям та здоров'ям. Рішенням Тиврівського районного суду від 20.05.2015 присуджено стягувати з відповідача на її користь на тримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 від доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. До відповідача [PERSON] нею не подавалось іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав. Просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS]; збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], [INFO], на її користь на підставі рішення Тиврівського районного суду від 20.05.2015р., на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], визначивши розмір аліментів у розмірі 1/4 від доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу набуття останніх змін щодо збільшення мінімального розміру аліментів - 08.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі 704,80 гри. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві. Пояснила, що з 20 вересня 2014 року з відповідачем проживають окремо. Більше двох років він дитини взагалі не бачив, не приїздив, не телефонував. Останній раз він приїхав на її вимогу, щоб зареєструвати дитину. Перед тим був в дитини за рік до цього, оскільки вона попросила допомогти порізати дрова. Дитина батька не пам'ятає. За останні три роки він до дитини не телефонував, життям дитини не цікавився, участі в його вихованні не приймав. Заборгованість по аліментах в сумі 14680 грн. 38 коп. погашена в травні 2018 року. З травня 2018 року аліменти не платяться. Відповідач [PERSON] двічі ( 25.07. та 05.09.2018 року) в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку за місцем реєстрації, що стверджується адресною довідкою про місце реєстрації № 4/8813 від 29.05.2018 року, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. Представник органу опіки та піклування [PERSON] вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина. Зі згоди позивача у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про його народження (а.с.17). Відповідно до Принципів 2,4,6 Декларації прав дитини, проголошенню Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виховання дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. [PERSON] не піклується про [PERSON], його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує його харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкуються з ним, не виявляє інтересу до його життя, його життям на протязі тривалого часу не цікавиться. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає в [ADDRESS]. Вона - сусідка з [PERSON] з народження. [PERSON] вона не бачила приблизно чотири роки. Періодично вона буває у позивачки в дома. Участі у вихованні батько не приймає, життям дитини батько не цікавиться. Свідок [PERSON] показав, що він проживає з 14 років в [ADDRESS]. Він - двоюрідний брат позивачки. [PERSON] і [PERSON] проживають окремо, їх син проживає з матір'ю. [PERSON] життям дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає. Востаннє він його бачив через рік після дня народження дитини - [PERSON], він часто буває в сім'ї [PERSON], оскільки позивачка йому двоюрідна сестра, їхні матері рідні. Дитина батька не пам'ятає. До дитини батько не приходить і не телефонує. Згідно довідки комунального некомерційного підприємства "Тиврівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Тиврівська АЗПСМ, виданої сімейним лікарем [PERSON] батько дитини [PERSON], [INFO] з народження дитини не цікавиться та не звертався до неї з питань здоров'я сина. На амбулаторний прийом та профілактичні огляди з дитиною завжди з'являється мати дитини. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 28.03.2018 року [PERSON], складеного Тиврівською селищною радою, дитина [PERSON] проживає у житловому будинку, у власній обладнаній кімнаті, в [ADDRESS], батько дитини тривалий час дитину не відвідує, участі у вихованні не приймає (а.с.15). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Тиврівської РДА від 13.08.2018 року на думку органу опіки та піклування, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не забезпечує свого малолітнього сина належним доглядом, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене, вбачаються підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON]. Рішенням Тиврівського районного суду від 20.01.2015 року із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2014 року до досягнення ним повноліття. Рішення набрало законної сили 02.02.2015 року (а.с. 7-8). [PERSON] проживає з позивачкою, що стверджується довідкою про склад сім'ї № 210 від 28.03.2018 року (а.с. 9). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов'язком обох батьків. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Із дня ухвалення рішення суду від 20.01.2015 року прожитковий мінімум на дитину сторін зріс з 1032 грн. на 1559 грн. ( ст.7 Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної зарплати" від 28.12.2014 року (№ 80-VІІI), ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018рік"). Із збільшенням віку дитини зросли витрати на її утримання, відповідач працездатний, доказів про інших утриманців немає, а тому вбачаються підстави для збільшення розміру аліментів та визначення їх в розмірі 1100 грн., що приблизно становитиме половині прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Із змісту п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2003 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру аліментів, аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому вимоги щодо визначення аліментів у зміненому розмірі починаючи з часу набуття останніх змін щодо збільшення мінімального розміру аліментів - 08.07.2017 року на вимогах законодавства не ґрунтуються. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов'язком обох батьків Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] молодого віку, працездатний, а відтак стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 від його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованим, відповідає вимогам законодавства. Згідно п.14 ч.2 ст.3, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору звільнений у даній справі, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в прибуток держави судовий збір за розгляд позову в частині стягнення позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Outcome: approved