Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

10.11.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі 900 грн., які вмотивувала так. 11.08.2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалося, сторони з липня 2016 року припинили спільне проживання. Дитина сторін залишилася проживати з позивачкою у будинку її батьків та перебуває на її утримання. Вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.10.2016 р., який набрав законної сили 05.11.2016 р., відповідача притягнуто до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за умисне легке нанесення тілесних ушкоджень позивачці. За наведених обставин позивачка звернулася до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати. У зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання просить провести заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судовою повісткою та за допомогою СМС повідомлення. Заперечення на позов та заява про відкладення справи від імені відповідача до суду не надходила. Суд ухвалив, за згодою позивачки, винести заочне рішення в справі. Позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог та заслухавши пояснення позивачки, суд дійшов наступного висновку. Пояснення і вимоги позивачки заслуговують на увагу, бо сторони спільно не живуть подружнім життям з липня 2016 року, мешкають окремо один від одного, що відповідачем по справі не заперечено. Від шлюбу у сторін народилася дитина - син [PERSON],[INFO] Відповідно до вимог ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Згідно вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.10.2016 року, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, відносно позивачки [PERSON]. Вирок суду набрав законної сили 05.11.2016 р. Отже, з врахуванням вищенаведеного позивачка має право на пред'явлення позову до суду про розірвання шлюбу незважаючи на те, що народженій дитині сторін ще не виповнилося один рік. В судовому засіданні позивачка суду пояснила, що не бажає збереження сім'ї та наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між нею та відповідачем виникають постійні конфлікти, що супроводжуються постійними образами не лише відносно неї, але і відносно членів її родини, а в підсумку ще й завершилися злочином проти неї, подальше їх спільне проживання може виявитися небезпечним для її здоров'я, життя. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу з [PERSON], оскільки останній вчинив злочинне діяння відносно неї та засуджений за це вироком суду. За цих підстав суд не вживає заходів для примирення сторін, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства та статті 24 СК України, згідно якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, тому позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають до задовольнення згідно вимог ст.ст. 105, 110, 112 СК України. Судом встановлено, що малолітній син сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач кошти на утримання сина добровільно не надає. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків , дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, які мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими і такими, що підлягають до задовольнення. Зокрема, розмір аліментів у твердій грошовій сумі 900 грн. є співмірним із встановленим прожитковим мінімом на дитину віком до 6-ти років, який визначений у сумі: з 01 січня - 1355 гривень, згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 р.". Обов'язок утримувати дитину покладений як на батька, так і на матір, відповідно до вимог ст.180 СК України. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка заявила клопотання про повернення їй, після розірвання шлюбу з відповідачем , дошлюбне прізвище "Шкебій ". Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначенням засад діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану, регулює Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. За положеннями ч. 6 ст. 15 цього ж Закону, той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Згідно ч. 8 ст. 15 Закону "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" про державну реєстрацію розірвання шлюбу в паспортах громадянина України робиться відмітка про розірвання шлюбу із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, з якою розірвано шлюб, та місця і дати державної реєстрації розірвання шлюбу. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність звернення позивачки в даному випадку до відповідного органу реєстрації актів цивільного стану для вирішення питання про зміну прізвища на дошлюбне, у зв'язку з реєстрацією розірвання шлюбу. Правовою нормою, що міститься в ч.8 ст. 235 ЦПК України передбачено зазначення про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, у рішенні про розірвання шлюбу, яке виноситься в порядку розгляду справ окремого провадження. Позивачка ж ставила питання про розірвання шлюбу з відповідачем в порядку позовного провадження. За наведених обставин у вимозі позивачки про повернення їй дошлюбного прізвища слід відмовити. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. За подання позову до суду про розірвання шлюбу позивачка оплатила судовий збір за ставкою встановленою ЗУ "Про судовий збір" в сумі 551,20 грн., а тому ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача у користь позивачки згідно ч.1 ст.88 ЦПК України. Позивачка не сплачувала судовий збір за подання позову до суду про стягнення аліментів на підставі ч.1 п.3) ст.5 ЗУ "Про судовий збір", тому такий на підставі ч.2 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача за ставкою майнового характеру, що була чинною на час звернення до суду позивачкою з цим позовом (10.11.2016 р.), тобто в сумі 551,20 грн..

Outcome: approved