Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

позивач АТ КБ "Приватбанк" 22 березня 2019 р. звернулося до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 23 липня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк „Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", та [PERSON] укладено договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач, порушила графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 12.02.2019 р., складає 17168,32 гри-вень. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 березня 2019 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження на 08 квітня 2019 року (а.с. 37-38) 08 квітня 2019 року, відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області, підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 26 квітня 2019 року (а.с.42-43). Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" не з'явився у судове засідання, надав суду заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надала, причини поважності неявки до суду не повідомила. З огляду на це, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у суда доказів, без фіксації судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.512 Цивільного кодксу України, кредитор у зобов"язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Відповідно до пункту 1.7 статуту Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (нова редакція), погодженого Національним банком України від 11.06.2018 року, згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519, було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". (а.с.35 зв.бік) Таким чином судом встановлено, що Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк". Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом, встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 23 липня 2010 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПТ КБ "Приватбанк", укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 12) Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодилась із зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення кредитної картки, заява про відкриття рахунку і надання послуг з кредитування підписані нею, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що виразив свою згоду. На час розгляду справи судом сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 23 липня 2010 року, складає 17168,32гривень, з яких: - заборгованість за кредитом складає 2784,88 грн.; - нарахована пеня за прострочене зобов"язання - 10889,71 гривень; - штраф (фіксована частина) - 500 гривень; - пеня за несвоєчасну сплату боргу складає - 2200,00 гривень; - штраф (процентна складова) - 793,73 гривень. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно позову банк до заборгованості відповідача [PERSON] включив - пеню (штраф) у розмірі 1293,73 гривень. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання, ПАТ КБ "Приватбанк" має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5%від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії (а.с. 26) Оскільки позичальник [PERSON] порушила строки платежів за зобов'язаннями як по сплаті кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом, позивач з цього приводу 22 березня 2019 р. звернувся до суду, тому відповідач [PERSON] повинна відповідно до п. 2.1.1.7.6 кредитного договору , ст. 6, ст. 546, ст. 549 ЦК України сплатити позивачу штраф, який на час розгляду справи судом складає 1293,73 гривень. Із положення ст.625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший відсоток не встановлений договором. Відповідач порушила умови укладеного договору, внаслідок чого заборгованість перед банком за кредитним договором від 23 липня 2010 року на час розгляду справи судом відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 17168,32 гривень. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги банку про повернення відповідачем кредиту, оскільки вона прострочила строки виконання зобов'язання, частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів є такими, що ґрунтуються на законі. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту та процентів належним чином не виконувала, в зв'язку з чим станом на 12.02.2019 р., мала прострочену заборгованість за кредитом - 17168,32 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом складає 2784,88 грн.; - нарахована пеня за прострочене зобов"язання - 10889,71 гривень; - штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; - пеня за нечвоєчасність сплати боргу складає - 2200,00 гривень; - штраф (процентна складова) - 793,73 гривень . Цей розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та відповідачем не спростований. Але, позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути штраф в сумі 1293,73 грн., та пеню в сумі 13089,71 грн., але зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року особі, яка зареєстрована у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому у такому випадку нарахування штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами забороняється законом. Так, згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, м.Дружківка Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , отже, на підставі вказаного Закону вона має бути звільнена від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту в сумі 14383,44 грн., які нараховані після 14 квітня 2014 року. З врахуванням викладеного, заборгованість станом на 12.02.2019 року складає 2784,88 грн., з яких: 2784,88 грн. - заборгованість за кредитом. Таким чином, позов задоволено шляхом стягнення суми заборгованості, процентів з відповідача в сумі 2784,88 гривні. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із позовних заяв майнового характеру юридичними особами справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі - 1921 гривень. Суд, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, яка складає 2784,88 гривень. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1921,00 гривень, які і підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача [PERSON] .

Outcome: approved