Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Філімонова О.С., звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М,, Приватний виконавець Лиманський В.Ю., в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24038, вчинений 16.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., відповідно до якого з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість на загальну суму 45678,17 гривень; також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 16.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №24038, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за кредитним договором №005-12809-101013 від 10 жовтня 2013 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 45678,17 гривень. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та він не випливає з безспірної вимоги. Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. З 22.02.2017 законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин (постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року справа №826/20084/14), таким чином в момент вчинення виконавчого напису 16.11.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Разом з тим, навіть у разі наявності правових підстав, неможливість вчинення виконавчого напису також обумовлена й тим, що позивач не отримував повідомлення вимоги про наявність заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного напису не переконався у безспірному розмірі сум, що підлягають стягненню, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Отже оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням чинного законодавства. Також зазначає, що позивач припинила здійснювати платежі за вказаним кредитним договором з 2014 року, що свідчить про сплив строку позовної давності. На обґрунтування вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначила, що позивачем з адвокатом Філімоновою О.С. був укладений договір №4/19 про надання правової допомоги №4/19 від 28.03.2019 року, орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу складає 12000 гривень. Додатком №3 до Договору від 28.03.2019 року визначено, що за одну годину роботи адвоката замовник сплачує 1600 гривень Відповідач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відзив на позов не надало, однак до суду надійшла заява, в якій представник відповідача заперечує щодо стягнення на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у повному обсязі та просить зменшити їх до 1907 гривень. На обґрунтування чого посилався на те, що позивачем не надано відповідного розрахунку з зазначенням фактично понесених витрат, фактично витраченого часу на кожний окремий вид наданих послуг та/або планових витрат із зазначенням можливого витраченого часу на кожний окремий плановий вид послуг, що в свою чергу позбавляє можливості спростувати ймовірну співмірність витрат на професійну правничу допомогу. Також вважає, що витрати позивача у розмірі 12000 гривень є неспівмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковими цінами на адвокатські послуги з огляду на ухвалені рішення в аналогічних справах, з аналізу яких вбачається, що середня вартість адвокатських послуг в зазначеній категорії справ складає 1907 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. В установлені законом строки позивач усунув зазначені в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2021 року провадження по справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2021 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Філімонової О.С. про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №24038 від 16.11.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в сумі 45678,17 гривень у виконавчому провадженні №65441999. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21\~вересня 2021\~року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач та її представник адвокат Філімонова О.С. у судове засідання не з`явились, остання надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує у повному обсязі. Також надала заяву щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. На обґрунтування якої зазначила, що 03.12.2021 року між позивачем та її представником підписаний акт №3 прийому-передачі наданих послуг, на підставі якого позивачем було сплачено винагороду адвокату у розмірі 4000 гривень, що підтверджується квитанцією від 03.12.2021 року. Відповідач та треті особи у судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких пояснень щодо позову до суду не надали. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280\~ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 16.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено нотаріальний напис, зареєстрований в реєстрі за №24038, яким запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу №18102020-ФК від 18.10.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу №1/Д від 15.10.2020 року, якому в свою чергу ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору факторингу №450/К від 11.05.2018 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №005-12809-101013 від 10 жовтня 2013 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.05.2018 року по 16.11.2020 року включно. Загальна сума заборгованості 45678,17 гривень. Вищезазначений виконавчий напис був переданий на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю. (Виконавче провадження №65441999). В рамках вказаного виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю. 19.05.2021 року винесена постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. За загальним правилом статей 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~"Про\~нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року N\~296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року N\~1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14\~Закону України\~"Про\~нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87\~Закону України\~"Про\~нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку). У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов та пояснень третіми особами з відповідними доказами судом не вбачається можливим встановити чи повний пакет документів, передбачений пунктом 2 Переліку, який діяв на час вчинення спірного виконавчого напису, був поданий відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Так, судом встановлено, що нотаріусом вчинений виконавчий напис 16.11.2020 року, яким запропоновано стягнути з позивача грошові кошти в сумі 45678,17 гривень., які є її боргом за кредитним договором №005-12809-101013 від 10 жовтня 2013 року, який укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». При цьому період, за який провадиться зазначене стягнення, визначений з 10.05.2018 року по 16.11.2020 року включно. Статтею 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України "Про нотаріат", підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/17 статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, чи була під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису дотримана умова щодо визначеного ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, чи звернувся відповідач із заявою про вчинення виконавчого напису в межах строку позовної давності та чи не минуло з дня виникнення права вимоги у банку більше трьох років. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 2 Переліку передбачено, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних правовідносин для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а)оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України "Про нотаріат"). Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/19, Верховним Судом в постанові від 23 січня 2018 року по справі № 61-154 св 18, в постанові від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17 та в постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц. Представник позивача зазначає, що з [PERSON] припинила здійснювати платежі за кредитним договором з 2014 року, що свідчить про сплив строку позовної давності. За таких обставин суд не може дійти висновку, що на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. існувала безспірна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» . Представником відповідача не було надано жодних доказів протилежного. Окрім цього, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов та пояснень третіми особами з відповідними доказами, судом не вбачається можливим встановити чи був вчинений виконавчий напис на підставі нотаріально посвідчено кредитного договору, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», якою передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форму договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р., постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~року "Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів" було визнано незаконною та нечинною постанову № 662 в частині, доповнення переліку документів, на підставі яких вчинюється виконавчий напис, оригіналу кредитного договору. Оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у даній справі вчинено 16.11.2020 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014 в частині, що свідчить про його вчинення без дотримання діючого на той час нормативного акту. При цьому, на сайті Верховної ради\~України,\~Постанова Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014«Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» викладена із застереженням щодо необхідності додатково дивитись Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20084/14 від 20.03.2015 та додатково дивитись Постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017. Таким чином, виконавчий напис було вчинено на підставі та в порядку нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень. На підтвердження інших судових витрат позивача. Зокрема на правничу допомогу, представником позивача надано договір про надання правової допомоги №4/19 від 28.03.2019, укладений між позивачем та адвокатом Філімоновою О.С., акт №3 прийому-передачі наданих послуг, підписаний 03.12.2021 року між позивачем та її представником, та квитанцією від 03.12.2021 року про сплату винагороди адвокату у розмірі 4000 гривень. Розглянувши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, другої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1\~Закону України\~від 05\~липня 2012\~року N\~5076-VI\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19\~Закону №\~5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Витрати позивача на правову допомогу в розмірі 4000 гривень, які відповідно до акту прийму-здачі наданих послуг №3 за договором про надання правової допомоги №4/9 від 28.03.2019 року складають з: -наданої усної консультації (в тому числі аналіз матеріалів виконавчого провадження), затрачено часу - 0,5 год., що складає 800 гривень; -складання позовної заяви на направлення її до суду, затрачено часу 1 год, вартість 1600 гривень; -представництво інтересів засовника під час розгляду справи судом першої інстанції, затрати часу 1 год, вартість 1600 гривень, суд задовольняє частково у розмірі 2400 гривень, виходячи з того, що представник позивача не приймала участі у жодному з судових засідань, призначених по справі. В той час судом враховуються заперечення представника відповідача з зазначеного питання. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що з урахуванням принципу розумності, враховуючи доведеність та співмірність по відношенню до складності справи, об`єму наданих послуг, і пропорційності щодо обсягу наданих послуг, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають відшкодуванню у розмірі - 2400 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved