Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач 28.08.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що починаючи з 2011 року по 2013 рік позивач вів сімейне життя з відповідачкою [PERSON] без укладення шлюбу і за час їх спільного проживання відповідачка народила доньку [PERSON]. Позивач зазначив також, що при реєстрації народження дитини відомості про батька було внесено до актового запису зі слів матері, згідно з ч.1ст.135 Сімейного кодексу (далі - СК) України, оскільки шлюб з відповідачкою не був зареєстрований. Під час оформлення свідоцтва про народження батьком дитини був зазначений [PERSON]. У зв'язку з тим, що позивач вважає себе батьком дитини, бажає, щоб це було оформлено офіційно, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, але він неодноразово подавав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 28, 32). Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У судовому засіданні 21.01.2016 року позивачка визнала позов, не заперечувала, що біологічним батьком дитини дійсно є позивач, але пояснила, що позивач сам відмовився визнати батьківство у РАГСі, не допомогав їх під час вагітності та пологах, спілкується з дитиною лише раз в 3-4 місяці. Також відповідачка заперечувала проти зміни прізвища дитини, оскільки її доньці вже 4 роки та дитина звикла до свого теперішнього прізвища. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009р., у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року N 3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Суд, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Що не заперечується сторонами, з 2011 року по 2013 рік позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. [PERSON] [INFO] року народила доньку - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № [NUMBER]. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (а.с.33). Згідно вищезазначеного свідоцтва про народження [PERSON] її батьками вказані: мати - [PERSON] та батько - [PERSON], з цього слідує, що прізвище дитини зазначено за прізвищем матері, а по-батькові дитини вказано за ім'ям позивача [PERSON]. Судом, з пояснень відповідачки [PERSON], встановлено, що відомості про батька внесені до актового запису про народження дитини в порядку, передбаченому ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до ч.4 ст.128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно пунктів 1.7., 2.13.1, 2.16.4, 2.16.7, 2.18 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №55/18793 від 14 січня 2011 року, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у пункті 2.28 цього розділу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Сторони у судовому засіданні не заперечували, що відповідач на момент народження дитини у зареєстрованому шлюбі не перебувала, а відомості про батька в актовому записі про народження дитини були записані зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Позивач вважає себе батьком дитини, відповідач позов визнала, заявивши що позивач дійсно є біологічним батьком дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так як відповідач визнала, що позивач є біологічним батьком її дитини, дана обставина доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як роз'яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання батьківства є обґрунтованою, доведеною належними доказами, визнаною відповідачем, а тому такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" питання про походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. За таких обставин до актового запису про народження дитини [PERSON], мають бути внесені зміни, а саме відомості про батька - [PERSON]. Стаття 1 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану" визначає, що акти громадянського стану - це засвідчені державою факти народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміни прізвища, імені, по батькові. Вони є юридичними фактами, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення відповідних прав та обов'язків. Акти громадянського стану підлягають обов'язковій реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до статті 21 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану" про кожний факт реєстрації акта громадянського стану органами реєстрації актів громадянського стану видаються відповідні свідоцтва про народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміну прізвища, імені та по батькові на бланках суворої звітності, виготовлених за єдиними зразками. Пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року N 96/5, передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства). Згідно пункту 2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Таким чином, підставою для внесення змін до актових записів є рішення суду, а заявлені вимоги про встановлення факту батьківства не зачіпають права та обов'язки органу реєстрації актів громадянського стану. Однак вимога позивача в частині зобов'язання відділ державної реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції у м. Одесі внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № [NUMBER] від 27.12.2011 року та включити відомості про відповідача як батька дитини, задоволенню не підлягає, оскільки саме рішення, постановлене судом є підставою відповідно до ст.134 СК України для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних зміни до актового запису про народження та видачі нового свідоцтва про народження. В своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що саме він є батьком малолітньої [PERSON], а тому просить визнати батьківство, внести відповідні зміни до актового запису та змінити прізвище дитини з «[INFO]» на «[INFO]». Статтею 28 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові. Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по - батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками,проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.5 ст. 148 Сімейного Кодексу України у разі заперечення одним з батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої заміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. На час розгляду справи в суді малолітній [PERSON] [INFO] виповнилось 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці. Суд вважає неможливим зясування волі дитини на зміну прізвища, оскількивона не досягла 7 (семи) років, як це встановлено положеннями ст. 148 СК України. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. В даний час дитина перебуває у дитячому садку та готується до школи, що відповідно, зумовлює оформлення документів, а також розвиток дитини в особливому середовищі, де вона буде відома під своїм прізвищем. Для того, щоб у матері та доньки було однакове прізвище, зміна і прізвища дитини,не відповідатиме її інтересам, адже з прізвищем матері дитина ототожнюватиме себе із родиною, в якій виховується, мати має бажання носити спільне з дитиною прізвище. З урахуванням всіх обставин справи, беручи до уваги ступінь виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, ступінь участі кожного з батьків у вихованні та піклуванні дитиною, враховуючи,що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що зміна прізвища дитини буде негативно впливати на інтереси дитини, а також, якщо дитина буде носити прізвище матері це ніяким чином не порушує прав батька на батьківство та на можливість брати ним участь у вихованні та утриманні своєї дитини, тому суд не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги. Слід також врахувати те, що не будуть порушені права батька, відомості про якого залишаються в актовому записі про народження та у свідоцтві про народження дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial