Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернулася з даним позовом до відповідача та зазначає , що з 02.01.2009 р. вона працювала на посаді вчителя англійської мови у відділі освіти [PERSON] РДА Хорошівської [PERSON] ступеня. 30.12.2014 р. її було звільнено за угодою сторін ст. 36 п.1 КЗпП України . У день звільнення їй не виплатили розрахункових сум , хоча ст. 116 КЗпП України зазначає - " При звільнені працівника виплата всіх сум , що належать йому від підприємства , установи , організації , проводиться в день звільнення". Відповідач провів з нею розрахунок лише 03.02.2015 р. , що підтверджується витягом з банківського розрахунку і лише після її звернення до прокуратури Петропавлівського району. Відповідно до довідки № 489 від 25.03.2015 р. виданої відповідачем її заробітна плата складає 23251 грн. за шість місяців попередніх звільненню , таким чином 23251 : 6= 3875 грн. середньомісячна заробітна плата. Беручи до уваги той факт , що затримка розрахункових сум відбулася за повний календарний місяць вважає , що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за 1 місяць в сумі 3875 грн. Просить суд стягнути в відповідача середній заробіток за час затримки розрахункових сум при звільненні у розмірі 3875 грн. В судовому засіданні позивач підтримала в повному обсязі. Дала пояснення щодо фактичних обставин справи і дані пояснення є аналогічними вищезазначеним. Просить суд позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала. Пояснила ,що своєчасно провести розрахунок з позивачем [PERSON] районний відділ освіти не мав реальної можливості в зв"язку з тим , що на день звільнення позивача закінчувався фінансовий рік. На рахунку відділу не було жодної гривні , тобто не було вільних коштів і відповідно не було здійснено розрахунку. Розрахунок в позивачем було проведено 03.02.2015 р. , тобто після того , як було перераховано субвенції на рахунок місцевих бюджетів та відкрито рахунки в органах Держказначейства. Позивачці була нараховано 2233 грн , а після всіх відрахувань остання на руки отримала 1801 грн. Крім того , позивачем невірно розраховано розмір заробітної плати. Відповідно до чинного законодавства - розрахунок середньої заробітної плати здійснюється за останні два календарних місяці роботи. Відповідач відпрацювала грудень місяць відпрацювала не повністю , а тому розрахунок необхідно брати за жовтень та листопад місяць 2014 р.. Сума заробітку за вказаний період становить 7874.46 грн. , кількість робочих днів становить 43 . Тому середньо денна заробітна плата становить 7874.46 : 43 = 183.13. Просить суд в позові відмовити . Вислухавши сторони вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що сторони дійсно перебували у трудових взаємовідносинах , тобто позивач працювала вчителем англійської мови у Хорошівській ЗОШ Петропавлівського району Дніпропетровської області. Згідно запису № 4 трудової книжки позивача ( серії БТ-1 № 0944314 ) вбачається , що останню було звільнено з посади вчителя англійської мови за угодою сторін ( ст. 36 п.1 КЗпП ) ) . Даний факт також підтверджується Наказом ( витяг ) по [PERSON] районному відділу освіти від 31.12.204 р. № 187-к. . Довідкою " Приватбанку " від 14.03.2015 р. № 1722411 зазначається , що [PERSON] , тобто позивачці по справі 04.02.2015 р. було виплачено заробітну плату в сумі 1801.00 грн. Довідкою відповідача про заробіток для обчислення пенсії позивачці нараховані внески до Пенсійного фонду України ( страхові внески) за 2014-2015 р.). Сума заробітку нарахована за період з липня по грудень 2014 р. становить 23251.15 грн. За січень 2015 р. розрахункові становлять 2239.02 грн. Приймаючи рішення про задоволення позову суд приймає до уваги наступне. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються трудових правовідносин щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач звільнена з роботи 30.12. 2014 року за угодою сторін на підставі поданої позивачем заяви , про що до трудової книжки внесено запис № 4 про звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач , як роботодавець погоджуючись на звільнення позивача за вказаними підставами повинен був врахувати приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України та порядок і строки проведення виплат УДКС України у [PERSON] районі Дніпропетровської області , що повинно здійснюватися на підставі договору "Про здійснення розрахунково-касового обслуговування" , чого не врахував відповідач у зв'язку з чим мала місце затримка розрахунку при звільненні позивача. Факт того, що відповідач підготував необхідні документи для виплати позивачу сум в розрахунок при звільненні в день звільнення та за наявності того, що гроші в рахунок виплати при звільненні позивач отримала на свій картковий рахунок не в день звільнення, не звільняє відповідача від відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Відсутність коштів у роботодавця також , не може свідчити про відсутність його вини в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Зазначена правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11. Також суд вважає за необхідне зазнчити , що посилання відповідача щодо відмови в позові з підстав не перерахування коштів з Державного бюджету не можуть бути прийняті, оскільки передбачене право позивача на отримання в день звільнення всіх належних йому коштів та обов'язок відповідача ці суми виплатити в день звільнення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки не можна посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань. За таких обставин доводи представника відповідача про відсутність правових підстав для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Між тим, звертаючись до суду з даним позовом позивач визначає середній заробіток за останні шість місяців і зазначає , що відповідно до довідки відповідача її заробітна плата становить 23251.00 грн. і таким чином середньомісячна плата становить 3875 грн ( 23251грн. : 6 міс.) . Суд не погоджується з такою позицією позивача в силу наступного . Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.2. Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження порядку про обчислення середньої заробітної плати", який говорить, що у всіх випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Таким чином , з урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення позивача відбулося 30 грудня 2014 року, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за жовтень і листопад 2014 року. Сума заробітку за ці два місяці становить 7874.46 грн. Із них кількість робочих днів є 43 дні ,середньоденна заробітна плата становить 183.13 грн. ( 7874.46 грн. : 43 дні ). Таким чином , середньомісячний заробіток за два останні місяці перед звільненням становить 3937.23 грн. ( 7874.46 : 2 ) . Враховуючи, що позивачем визначено остаточний обсяг своїх вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме 3875 грн., тоді як відповідно до вищезазначеного розрахунку розмір середнього заробітку за цей же період становить 3937 грн. 23 коп., що є більшим від заявлених вимог, стягнення перерахованої суми буде вважатися виходом за межі заявлених позивачем вимог. Отже , суд погоджується з розміром суми середнього заробітку визначеного позивачем . На підставі викладеного ,

Outcome: approved