Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

В березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" (далі ПАТ "Шахтоуправління "Покровське") про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві та професійними захворюваннями. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він з відповідачем перебував у трудових відносинах з 18.02.2002р. по 22.06.2005р., з 19.03.2007р. по 08.08.2016р., звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. 29 квітня 2012 року о 19 годині 10 хвилин з ним стався нещасний випадок на виробництві, під час якого він отримав скальповану рану н/3 нігтьової фаланги 2 пальця правої кісті з крайовим дефектом бугристості, скальпована рана 3 пальця правої кісті. Первісним висновком МСЕК йому було встановлено 10% втрати професійної працездатності, на теперішній час безстроково. 4 квітня 2017 року складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, який затверджено 07.04.2017р. начальником головного управління Держпраці у Донецькій області [PERSON], яким йому встановлені професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 справа в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, хронічний бронхіт II ст. фаза загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, JIH І-ІІ ст. (першого-другого ст.), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст., легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] 27.06.2017 року він був вперше оглянутий МСЕК за професійним захворюванням та йому встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням з 07.07.2017р. на строк до 04.08.2019р. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 90000 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяву, в якій підтримали позов підтримали, просили справу розглянути за їх вдсутності. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому послався на те, що пунктом 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно п. 1.1.д Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.95р. N 212 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 1996 року за N 136/1161, із змінами та доповненнями, передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладено обов'язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди. Пунктом 3.8 вищевказаного Порядку передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів. Такого висновку позивач не надав. Одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, пов'язаної з отриманим професійним захворюванням, не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність не надано. Укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Ця ж вимога при розгляді справ про відшкодування шкоди роз'яснена і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року, за яким звертається увага судів на необхідність з'ясування питань: у зв'язку з якими неправомірними діями або бездіяльністю з боку відповідача заподіяна втрата працездатності позивачу, ступінь вини відповідача, чи мали місце порушення правил охорони праці, правил безпеки, інструкцій і паспортів з експлуатації механізмів і машин підприємством. Згідно аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, встановлено що «за інформацією судів Донецької області, якими враховано правову позицію Верховного Суду України, розмір моральної шкоди визначався відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК: при 10 % дорівнював 3 000 грн, при 30 % - 9 000 грн, при 80 % - 24 000 грн». Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 також передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Таким чином, вимога позивача про стягнення 90000 грн, як компенсації моральної шкоди з ПАТ «ШУ «Покровське» є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. У звязку з вищевикладеним відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" з 18.02.2002р. по 22.06.2005р. в якості гірничого робітника очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, та з 19.03.2007р. по 08.08.2016р. в якості гірничого робітника очисного забою 4,5 розряду з повним днем в шахті, звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України. 29 квітня 2012 року о 19 годині 10 хвилин під час виконання трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, а саме при переносі елементів металоарочної крепі відбулось її зсковзувано, в результаті чого пальці правої кісті позивача зажало між елементами арочної крепі, про що було складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 29.04.2012 року о 19 годині 10 хвилин, затверджений генеральним директором ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» 04.05.2012 р., та акт № 24 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений генеральним директором ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» 04.05.2012 року. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного захворювання від 21 лютого 2017 року № 7/143 позивачу вперше встановлено професійні захворювання хронічна радикулопатія L5, S1 справа в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, хронічний бронхіт II ст. фаза загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, JIH І-ІІ ст. (першого-другого ст.), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст., легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 4 квітня 2017 року, затвердженого начальником головного управління Держпраці у Донецькій області 7 квітня 2017 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленим впливом шкідливого фактора пил переважно фіброгенної дії, фізичне навантаження, шум. За висновком МСЕК від 27 червня 2017 року позивачу вперше встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 19.06.2017р. по 01.07.2019р. за сукупністю: 30% - за хронічним радикулітом первинно, 5 % - за приглухуватістю первинно, 20 % - за хронічним бронхітом первинно, 10% - за трудовим каліцтвом 29.04.2012 року повторно, а також 3 групу інвалідності з 19.06.2017р. до 01.07.2019р. за професійними захворюваннями. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, акту розслідування нещасного випадку, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, медичного висновку про встановлення професійних захворювань, довідок МСЕК. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 33000 грн. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial