Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

02 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивач не має бажання надалі проживати разом з відповідачем, фактично вони проживають окремо тривалий час та у зв"язку з невиконання батьком дитини своїх обов»язків по її утриманню, позивач просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1000 грн. 28 березня 2017 року відповідач подав заперечення на позов, у яких просить зменшити розмір аліментів та згідний платити аліменти у розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, аргументуючи це тим, що він є безробітним та не має стабільного доходу. Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах вони просять справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримує в частині розірвання шлюбу та стягненню аліментів у твердій грошовій сумі, відповідач позов визнає в частині розірвання шлюбу, а аліменти згідний сплачувати у розмірі 30 відсотків. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, а також враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази по справі, прийшов до таких висновків. За змістом ст.ст.10, 11, 60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повина довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, сторони одружилися 14 жовтня 2011 року, мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], яка проживає з матір"ю, подружжя припинило шлюбні стосунки, причиною чого стали розбіжність у поглядах на сімейне життя. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Як вбачається з позовної заяви, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, шлюб носить формальний характер, небажання зберегти сім"ю, підтверджується подананими сторонами заявами, в яких просять розірвати шлюб. Тому, суд дійшов висновку, що оскільки сімя існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. З огляду на позицію позивача, що примирення між нею та відповідачем є неможливим, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. Виходячи з положень ст. ст. 110,\~112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і в цей день згідно ч.2 ст.114 СК України шлюб припиняється. Вказане рішення згідно ч.2 ст.115 СК надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. З огляду на ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Відповідно до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька ,або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Враховуючи рівність прав та обов"язків батьків щодо дитини, беручи до уваги, що обов"язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, з метою забезпечення нормального та повноцінного догляду за дитиною, враховуючи, що відповідач працездатний, інших утриманців немає, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти, які становитимуть 1/2 від установленого ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років (з 01 січня 2017 року 1355 грн.), що в твердій грошовій сумі складатиме 677,50 гривень. Суд, вважає за доцільне розяснити, що відповідно до вимог\~ст. 192 Сімейного Кодексу України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позов до суду пред'явлений 02 березня 2017 року, а тому відповідно до ст.ст.79, 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитини повинні стягуватися з указаної дати. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 640 грн. 00 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене,

Outcome: approved