Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

07 червня 2019 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є її рідним братом, який у даному будинку зареєстрований та проживав у ньому. Проте майже чотири роки тому він виїхав на постійне місце проживання до м. Біла Церква Київської області. Однак його точна адреса невідома. З того часу він у даному будинку не проживає, засоби зв`язку з ним невідомі, спільного господарства не ведуть, його особистих речей у будинку, господарських будівлях та спорудах та на території домоволодіння немає, за комунальні послуги не платить. Крім того, відповідач оформив кредити, вказавши адресу будинку позивача, на яку надходять банківські вимоги та невідомі особи телефонують з погрозами у випадку непогашення кредитів відповідвача. Позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користуванням житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримувала, просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи в силу ст. 128, 131 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на веб-порталі "Судова влада України". Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власницею будинку, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 вересня 2017 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 січня 2018 року (а.с. 7, 8). Згідно з довідкою виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 02-03-07-529 від 04 червня 2019 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою запреєстровані та проживають ще 4 осіб, проте брат [PERSON] зареєстрований, але не проживає за цією адресою (а.с. 9). З актів обстеження житлового приміщення на предмет проживання у ньому громадян від 20 листопада 2018 року, 27 січня 2019 року, 26 березня 2019 року та 30 травня 2019 року, складених комісією в складі: депутата Ржищівської міської ради Київської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , - брат власниці будинку [PERSON] , не проживає у будинку за адрессою: [ADDRESS] , з 2015 року по даний час. Особистих речей та предметів домашнього вжитку [PERSON] у даному будинку немає немає, участі у веденні спільного господарства не приймає, за комунальні послуги не платить (а.с. 10, 11, 12, 13). Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частинами третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , у будинку за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2015 року, тому втратив право користування цим житлом. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved