Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Відкритого Акціонерного Товариства « Словянський керамічний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював у відповідача вогнетривником- футеровщиком цеху плитки для підлоги з 18 липня 1978 року по 31 травня 2000 року. Згідно записів у його Трудовій книжці у відповідності до Наказу ( Розпорядження) №42 від 06.07.1978 року він був прийнятий до відповідача на роботу в цех плиток № 3 ВАТ «Словянський керамічний комбінат» вогнетривником- футеровщиком цеху плитки для підлоги. З 01 січня 1999 року ВАТ «Слов»янський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Наказом (Розпорядженням) № 567 від 31 травня 2000 року він був звільнений з роботи. При його звільненні з підприємства відповідач був зобовязаний провести з ним повний розрахунок, однак, цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити йому заборговану заробітну плату, але кожний раз отримував відмову щодо цього через відсутність у нього нібито коштів. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата грошових сум, які йому належать, проводиться підприємством в день звільнення. У випадку спору про розмір сум, належних робітнику при звільненні, власник зобовязаний в зазначений вище термін в любому випадку виплатити суму, яку він не оспорює. На момент їйого звільнення такого спору між ним та відповідачем не було. На час його звільнення і по теперішній час заборгованість по заробітній платі відповідача перед ним складає 657 грн 98 коп згідно Листа арбітражного керуючого ВАТ «Словянський керамічний комбінат» вих № 15-04/33/41Б від 15 квітня 2015 року. В звязку з наведеним вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь заборгованість по заробітній платі 657гривень 98 коп. Крім зазначеного, незаконними діями відповідача йому була спричинена і суттєва моральна шкода, яка повязана з трудовими правовідносинами, яка виявилась у його моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем його законних прав і інтересів, що гарантовані Конституцією України та трудовим законодавством ( ст. 237-1 КЗпП України) в частині своєчасного отримання винагороди за свій труд. Порушення відповідачем його трудових прав привели до втрати налагоджених і нормальних життєвих звязків, через що він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Через провину відповідача він не зміг своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сімю тощо. Внаслідок чого він став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан його здоровя погіршився, в т.ч. через тривалий час порушення відповідачем його законних прав і інтересів. Таким чином, причинену його відповідачем моральну шкоду він оцінює в 3000,00 грн. Згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 1 Закона України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів її виплати» і відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів її виплати» підприємства, установи та організації всіх форм господарювання, які своєчасно не виплатили своїм працівникам заробітну плату, зобов»язані під час цієї заборгованості заробітної плати нараховувати та виплачувати працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 ( із змінами, внесеними Постановою від 23 квітня 1999 року № 692). В звязку з наведеним вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі, а саме з 01 червня 2000 року по день постанови судом рішення 01 липня 2015 року 657 гривень 98 коп х 211, 29%/100%/ = 1390 гривень 25 коп. Розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми по день винесення судом рішення по справі з 01 червня 2000 року по 01 липня 2015 року. 657 гривень 98 коп х 39,75% /100% = 261 гривень 55 коп. Просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства « Словянський керамічний комбінат» міста Словянська, Донецької області, код ЄДРПОУ № 00204895, на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 657 гривень 98 коп, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів її виплати у сумі 1390 гривень 25 коп, три відсотки річних від простроченої суми по день винесення судом рішення по справі у сумі 261 грн 55 коп, та компенсацію моральної шкоди у сумі 3000 грн. У судовому засіданні Позивач [PERSON], свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Відкритого Акціонерного Товариства «Словянський керамічний комбінат» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України . Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу відповідача ним не отримується ( а.с.13). Згідно до вимог абз 5 ч.5 ст. 74 ЦПК України У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач ВАТ «Словянський керамічний комбінат» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають\~\~частковому задоволенню\~\~з наступних\~\~підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] працював у ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» та був звільнений 31.05.2000 року у зв'язку з переведенням за його згодою на інше підприємство відповідно до п.5\~ст.36 КЗпП України, що підтверджено записами у трудовій книжці (а.с. 6). З листа арбітражного керуючого [PERSON] № 15-04/33/41 Б від 15.04.2015 р. вбачається, що\~\~постановою Господарського суду Донецької області від 25.12.2008 року у справі 33/41Б припинено процедуру розпорядження майном ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат», відкрито ліквідаційну процедуру по справі. ( а. с. 7) У зв'язку з набранням чинності\~Законом України від 22 грудня 2011 р. № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначений Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 р. (за винятком окремих його положень). Згідно з пунктом 7\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"\~статтю 12 ГПК\~доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника). Відповідно до\~Закону України від 2 жовтня 2012 р. № 5405-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань"\~розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"\~доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, судам слід враховувати положення пункту 1-1розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вимоги статті 15ЦПК,\~статті 12 ГПК\~та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 р. Справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 р., не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати, і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Оскільки ліквідаційну процедуру ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» відкрито 25.12.2008 року, тобто до набрання чинності\~Законом України від 22 грудня 2011 р. № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" то відповідно до вимог пункту 1-1\~розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вимоги статті 15ЦПК,\~статті 12 ГПК, то дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Частиною 1\~ст. 116 КЗпП України, передбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку по заробітній платі\~\~і заборгованість по заробітній платі складає 657,98 грн., що підтверджується листом арбітражного керуючого\~\~(а.с.7-8 ), тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що ж стосується проведення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати після звільнення позивача, то законодавством проведення такої компенсації працівникам підприємством після припинення між ними трудових відносин не передбачено. Згідно із ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Порушення прав працівника на своєчасне отримання належних йому при звільненні коштів підлягає захисту в інший спосіб, - у порядку, встановленому\~ст. 117 КЗпП України. Тому в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач вибрав неправильний спосіб захисту порушення своїх прав на своєчасне отримання\~\~ним коштів при звільненні, а суд , відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуються питання про стягнення з відповідача\~\~трьох процентів річних, то суд приходить до висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом В даному випадку йдеться мова про кредитні зобов'язання, до яких трудові спори не відносяться, а тому не має підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК\~у разі наявності між сторонами трудових, а не договірних зобов'язань. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як встановленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків(втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Компенсація завданої шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем, а має самостійне юридичне значення. Судом встановлено, що у період трудових відносин були порушені права позивача, а саме, право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена до теперішнього часу а тому позивач має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача , суд приймає до уваги конкретні обставини - тривалий час неотримання належних сум при звільненні з підприємства, характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу її життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди у сумі 1000 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та вважає, що зазначена сума буде належною сатисфакцією завданої моральної шкоди позивачу , яка є достатньою та такою, що відповідає характеру та обсягу страждань, їх тривалості та тяжкості вимушених змін у житті позивача. Згідно з ч.3\~ст. 88 ЦПК України,якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з чим, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. за вимоги майнові характеру. На підставі наведеного,

Outcome: partial