Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004484 від 06.04.2016 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто", стягнути з відповідача кошти в розмірі 250 000 грн. 00 коп. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 06.04.2016 року він уклав договір фінансового лізингу № 004484 з ТОВ «Ваш Авто» про придбання транспортного засобу HYUNDAI New Tucson вартістю 25072,52 доларів США, що складає на дату підписання договору 656 900, грн. 00 коп. за курсом 26,5 грн./дол. США ( додатки № 1 та № 2 до Договору). На день підписання цього договору він сплатив 197 000,00 грн. ( квитанція QS000123286901 від 06.04.2016 року) та 53 000,00 грн. ( платіжне доручення № 1 від 08.04.2016 року), а всього 250 000,00 грн. Відповідно до ст. 1 Договору предметом цього Договору є транспортний засіб зазначений в даній статті та у Специфікації ( Додаток № 2 Договору), а саме: HYUNDAI New Tucson. Лізингодавець, тобто відповідач, взяв на себе зобов'язання надати йому послуги, спрямовані на придбання вказаного транспортного засобу. Строк дї Договору визначений в ст. 2. Вважаючи умови договору несправедливими та будучи юридично необізнаним, він звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «ВашАвто» з заявою про розірвання даного договору на підставі п. 12.1 Договору та повернення йому сплачених коштів. У своєму листі № 2285 2605 відповідач зазначив, що договір фінансового лізингу № 004484 від 06.04.2016 року вважається розірваним з 19.05.2016 року та авансові платежі будуть повернуті в розмірі 110 586,00 грн. Відповідно до п. 12.4. ст. 12 Договору № 004484 від 06.04.2016 року максимальний термін повернення грошових коштів згідно з п. 12.1. ст. 12 даного Договору становить 30 банківських днів з моменту отримання Лізингодавцем заяви Лізингоодержувача про розірвання даного Договору із визначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані кошти. Однак, станом на 11.10.2016 року термін прострочки складає 150 банківських днів, кошти, на вказані ним у заяві банківські реквізити йому не перераховані. Тобто відповідач не виконав умови, передбачені п. 12.1. ст. 12 Договору № 004484, а саме не виконав зі свого боку зобов'язання, направлені на розірвання договору і станом на 11.10.2016 року вказаний договір є чинним. Згідно з умовами спірного Договору, а також п.п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у ст.. 1 Договору, а він є їх споживачем. При цьому умови Договору порушують його права, як споживача. Зокрема, відповідно до ст. 1 Договору предметом цього Договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 Договору), а саме: HYUNDAI New Tucson. Лізингодавець, тобто відповідач, взяв на себе зобов'язання надати йому послуги, спрямовані на придбання вказаного транспортного засобу. Строк дії Договору визначений в ст. 2. До підписання Договору, як зазначено вище, ним було сплачено 197 000,00 грн. ( квитанція QS000123286901 від 06.04.2016 року) з яких 65689,95 грн., як потім з'ясувалося це був адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, про що представник продавця (відповідач) його не попередила, а сказала йому, що це авансовий внесок за автомобіль. Описання відповідачем змісту «Адміністративного платежу», «Комісії за передачу предмета лізингу» та «Комісії за супроводження Договору» підкреслює не лише несправедливість їх розміру, а й констатує ці поняття, не як послугу зі свого боку, а як витрати, які відповідач покладає на його плечі, як особи, яка придбає транспортний засіб. Так, відповідно до п. 1.7, 4.1 Договору предмет лізингу ( автомобіль) передається у його користування протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця ( ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»): адміністративного платежу в розмірі 10 %, авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу (Додаток№ 1). Крім того, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 06.04.2016 року дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені його права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом ( п.п. 3.4.5 п. 3.4. ст.. 3 договору), звужені обов'язки лізингодавця ( п. 3.1 ст. 3 договору), які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положення ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно п. 1.5. Договору, лізингодавець відповідає разом з продавцем лише за зобов'язанням щодо продажу якісного предмета лізингу. При цьому відповідач не несе відповідальності перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо заміни предмета лізингу, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. Також порушує його право, як споживача, і п. 12.2. ст. 12 Договору в якому зазначено, що в разі розірвання Договору за його бажанням, підлягає поверненню 90 % від сплаченого Авансового платежу, а 10 % відповідач отримує в якості штрафу за дострокове розірвання Договору. Адміністративний платіж взагалі поверненню не підлягає. Таким чином з Договору вбачаються явно невигідні одній стороні - йому, як споживачу договірні умови, а протилежна сторона правочину - відповідач сформулював в односторонньому порядку, і тим самим створив істотний дисбаланс між правами і обов`язками сторін за Договором на свою користь, не врахувавши при цьому інтересів споживача. Крім того, в порушення вимог ст. 220, 799 ЦК України договір фінансового лізінгу №004484 від 06.04.2016 року укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» нотаріально посвідчено не було. Фактично, ще в момент підписання Договору він був поставлений в невигідне та таке, що порушує його права становище. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вважає, що є всі ознаки для кваліфікації умов Договору № 004484 від 06.04.2016 року з відповідними Додатками несправедливими, а саме: умови Договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови Договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови Договору завдають шкоди йому, як споживачеві (ціна значно перевищує ціну, яку було запропоновано та узгоджено до підписання даного Договору ). В ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" зазначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: б) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (правовий аналіз Договору свідчить про порушення принципу рівності сторін Договору на шкоду споживачу). Як видно з вищенаведеного, Договір страждає суттєвими пороками невідповідності його змісту актам законодавства України, ці невідповідності свідомо допущені ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» і націлені проти його прав та інтересів, як споживача. Так як, будь-яка із зазначених умов, є істотною умовою Договору, відповідно вимог законодавства України, вважає, що відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність будь-якої із зазначених умов окремо, а разом всіх тим паче, має наслідком недійсності правочину (Договору) в цілому, з усіма правовими наслідками які закон з цим пов'язує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку ( а.с. 38, 41). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 06 квітня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 004484 з додатками, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді транспортного засобу HYUNDAI New Tucson та передати його у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування цим транспортним засобом періодичні лізингові та інші платежі згідно графіку щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачав право позивача отримати транспортний засіб у власність за умови повної сплати вартості предмета лізингу та інших витрат (а.с. 6-17). Згідно пункту 1.7 договору предмет лізингу передається у користування [PERSON] протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. [PERSON] на виконання умов договору фінансового лізингу сплатив товариству авансовий платіж в розмірі 197 000,00 грн. ( квитанція QS000123286901 від 06.04.2016 року) та 53 000,00 грн. ( платіжне доручення № 1 від 08.04.2016 року) , а всього 250 000,00 грн. (а.с. 18). Суд вивчивши умови договору, встановив, що згідно п. 1.5. договору, лізингодавець відповідає разом з продавцем лише за зобов'язанням щодо продажу якісного предмета лізингу. Разом з тим, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Несправедливими також є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу. Разом з тим, на підставі п. 7.1-7.3 договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця. Пунктом 10.15 договору встановлено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів, сторони складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу. Таким чином, позивачу, як споживачу, фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. До істотних умов договору лізингу Закон України "Про фінансовий лізинг" відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 цього Закону можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі: адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд, підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу; авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмету лізингу, розмір, якого визначено у додатку № 1 договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу; комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3 % від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу; комісія за супроводження договору - грошові кошти, сплачені за послуги супроводження Договору, що сплачуються лізингоодержувачем у складі лізингового платежу, розмір якої відображається в додатку № 3 до договору та становить погоджений сторонами відсоток; лізинговий періодичний платіж - щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строки та в розмірі відповідно даного договору та до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Як вбачається із договірних умов, лізингові платежі, передбачені договором значно виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Розділом 12 договору встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 12.4-12.7 договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Крім того, п. 12.1 договору передбачає, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7. ( адміністративний платіж, авансовий платіж, комісії за передачу предмета лізингу) та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг". Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в спірному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов. Крім того, згідно пункту 4 частини першої ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. В судовому засіданні не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року в справі № 6-2766цс15. В ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 06 квітня 2016 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто", нотаріально посвідчено не було. Згідно ч. 5,6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо, призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним авансовий платіж в сумі 250 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України та, оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, слід стягнути з відповідача до державного бюджету Конотопського району 3 051 (три тисячі п'ятдесят одна) грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved