Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

25.09.2019 до суду звернулася позивач [PERSON] до Нижньотурівської сільської ради Турківського району Львівської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем за заповітом свого батька, який помер [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті батька входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] у відповідності до технічного паспорта. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно вона не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушена звернутись до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 11.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.09.2020 у справі підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 21.09.2020 представник позивача - адвокат Канарєєв І.О. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача Нижньотурівської сільської ради Турківського району Львівської області в судове засідання не з`явився, 06.10.2020 подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов визнають. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачкою та [PERSON] підтверджено наданим позивачкою Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] (№ витягу 00021920726) , де у відомостях про батька зазначено " [PERSON] , 1937 р.н.", а у відомостях про матір " [PERSON] , 1939 р.н.); свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.09.1991 (а.с.10). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , про що 14.08.2018 виконавчим комітетом Нижньотурівської сільської ради Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 17.03.2010 секретарем виконкому Нижньотурівської сільської ради Турківського району Львівської області, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження - належний йому будинок [ADDRESS] і все те, що буде належати на день його смерті заповіла своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожній із них (а.с. 16). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлого на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Нижньотурівської сільської ради Турківського району Львівської області від 21.01.2019 року № 72, [PERSON] , який помер [INFO] проживав і був зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , 1957 р.н. (а.с. 25). Згідно з виписки із погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Нижньотурівської сільської ради Турківського району Львівської області від 21.01.2019 №70, із погосподарської книги №2 згідно погосподарського обліку №0201371 на житловий будинок, який побудований в 1961 році, власником якого являвся [PERSON] для реєстрації прав власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди, які розташовані по [ADDRESS] (а.с. 56). Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , позивач звернулася із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте 30.05.2019 приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Федаш\~М.М. їй було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки не представлено правовстановлюючі документи про право власності на нерухоме майно (а.с. 73). 22.01.2019 [PERSON] подав нотаріусу заяву про відмову від належної йому обов`язкової частки в спадщині після смерті батька [PERSON] (а.с. 66). 01.02.2019 [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від належного їй спадкового майна за заповітом після смерті батька [PERSON] (а.с. 61). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулась до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок за адресою [ADDRESS] є збудований в 1961 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.19-23), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 28.08.2019 (а.с.29-33), а належність будинку покійному доводиться довідкою виконавчого комітету сільської ради. Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного батька підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. За таких обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі\~ст.\~1220,\~1223,\~1233\~ЦК\~України,\~ст ст. 4, 10, 12, 13, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved