Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати домоволодіння №46 по вул. Третій Олешківській в м. Херсоні спільною сумісною власністю, поділити його в натурі та визначити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідачі є співвласниками домоволодіння. Оскільки домовитись в позасудовому порядку про поділ майна сторони не можуть, позивач звернувся для вирішення спору до суду. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги, підтримали повністю та просили їх задовольнити з урахуванням варіанту 1 поділу будинку, запропонованого експертом. Відповідачі проти задоволення позову не заперечували. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали домоволодіння №46 по вул. Третій Олешківській (Третя Цюрупинська) в м. Херсоні. Покупцем за договором купівлі-продажу від 20.02.2003 року виступила [PERSON], за нею і проведено державну реєстрацію права власності. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами. В подальшому [PERSON] за згодою свого чоловіка [PERSON] подарувала 25/100 частин вказаного домоволодіння їх спільному сину - [PERSON] на підставі договору дарування від 12.05.2003 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Згідно роз'яснень, наданих в п.п. 24 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 3 ст. 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пленум Верховного Суду України в постанові №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд дійшов висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку яке є приватною власністю чоловіка або дружини, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. При цьому суд враховує, що [PERSON] за згодою позивача подарувала 25/100 частин вказаного домоволодіння їх спільному сину - [PERSON]. Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і за позивачем слід визнати право власності на 75/200 частин домоволодіння №46 по вул. Третій Олешківській в м. Херсоні ((1 25/100)/2). Щодо вимог про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою висновки суду наступні. Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.\~ Відповідно до положень ч.ч. 1 та 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з роз'ясненнями наданими в п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.\~ Частиною 4\~ статті 120 ЗК України\~ передбачено, що\~ у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п.19 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №27/2017 від 31.07.2017 року, виходячи з конструктивних особливостей планування домоволодіння за адресою: м. Херсон, вул. Третя Олешківська, 46, експертом запропоновано два варіанти його поділу на дві частини та два варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. В судовому засіданні позивач та його представник просили поділити домоволодіння між співвласниками та визначити порядок користування відповідно першого варіанту, запропонованого експертом. Відповідачі проти цього не заперечували На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені позивачем, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved