Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] являюсь дочкою [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON], який помер [INFO] року, які перебували в шлюбі та- були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.08.1952 р., свідоцтвом про шлюб від 01.06.1975 р. та відповідно свідоцтвами про смерть від 01.07.1995р. та від 10.06.2003р. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Семенської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 19.10.2015 р. за адресою: [ADDRESS], залишилось спадкове майно. Заборгованості по податках та страхових платежах за поточний та попередні роки за даною нерухомістю немає. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Семенської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 19.10.2015р. № 136 житловий будинок за адресою : [ADDRESS] належав померлому [PERSON]. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Семенської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 19.10.2015р. № 139 за будинковолодінням за адресою: [ADDRESS] рахується земельна ділянка орієнтовною площею 0,54 га. Крім того, на вказане будинковолодіння було виготовлено технічний паспорт від 25.10.2015р. Як вже зазначалось, її батько [PERSON], який помер [INFO] року склав заповіт. Спадкоємцями за заповітом являються дочки [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини та [PERSON]. Інших спадкоємців немає. Заборони на спадкове майно немає. Однак, в заповіті було допущено помилку замість [PERSON] було зазначено [PERSON]. Так згідно довідки виданої Семенською сільською радою Немирівського району Вінницької області від 13.12.2016р. [PERSON] та [PERSON] одна і таж особа іншої особи на території ради немає, що потребує встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно п. 2 Постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, визначає, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. Аналогічні правові позиції закріплені і в п. 3 постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в якій зазначено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, п. 18 Постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у спрвах про спадкування", звернуто увагу судів на те, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. [PERSON] звернулась до Третьої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. 21.01.2016р. її було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку пай КСП «Родина» с. Семенки Немирівського району. Що стосується видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] відповідно до постанови від 03.11.2015р. Третьої вінницької державної нотаріальної контори було відмовлено. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус послався на наступне. Відповідно до п.п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання праврвстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту, (п.п.41.15 глави 10 Порядку). Згідно довідки, наданої КП «Немирівське районне бюро технічної інвентаризації» 28.10.2015р. за № 288, реєстрація права власності за [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] не проводилась. п. 3.1. інформаційного листа № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування дано роз'яснення, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. А тому її належать усі права та обов'язки спадкодавця на момент відкриття спадщини, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до роз'яснень інформаційного листа №24-753/04-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Згідно п. 3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держкомбуду N 127 від 24 05 2001р не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ N 20 від 22.12.95 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності постановлено роз'яснено судам що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. ст. 524 ЦК УРСР в ред. 1963р. діючого на момент відкриття спадщини після смерті батька визначала, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст.ст. 548,549 ЦК УРСР визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини інші спадкоємці, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишилося для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.ст. 560,561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 50 Закону України „Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Згідно п. 2 Постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 „Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, визначає, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. Аналогічні правові позиції закріплені і в п. 3 постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в якій зазначено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, п. 18 Постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 „Про судову практику у спрвах про спадкування", звернуто увагу судів на те, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Її право також підлягає захисту на підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, оскільки кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з цим позивачка [PERSON], просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача Семенської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі позов визнає повністю, не заперечує щоб за [PERSON], визнати право власності на житловий будинок з господарчими будівлями. Суд заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як позовні вимоги визнаються представником відповідача, а також підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.7), копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.8), копією довідки Семенської сільської ради (а.с.9,10), копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с.11-13), копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.15). На підставі викладеного,

Outcome: approved