Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

До суду звернулось Споживче товариство "Гарант" із позовом до ПАТ "УкрСиббанк" , [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню . В позові зазначає, що 01 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1125403000 . З метою забезпечення виконання зобов'язання по Кредитному договору між АКІБ«УкрСиббанк» (в наслідок зміни назви перетворено на ПАТ «УкрСиббанк») та Споживчим товариством «Гарант» був укладений договір іпотеки посвідчений державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори [PERSON] 20 листопада 2007 року зареєстровим №3075 , згідно з яким позивач передав банку в іпотеку будівлю кафе «Олень», за адресою: Вінницька область, Літинський район, автошлях б/н, загальною площею 590,3кв.м. 19.12.2014р. за Договором іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №8978. Згідно з цим написом було звернено стягнення на предмет іпотеки, а коштами отриманими від і"ї реалізації запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» по кредитному договору в розмірі 96 090,02 дол.США. Вважають виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню тому, що на момент вчинення виконавчого напису між позичальником і банком існував спір щодо заборгованості за кредитним договором, який перебував на розгляді в суді. Всупереч вказаним вимогам позивачу не повідомлялась та ним не узгоджувалась сума заборгованості вказана у виконавчому написі, позивач не отримував повідомлення приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису, так-як , позивач не отримував доказів безспірності заборгованості очевидно, що і нотаріус вчинив виконавчий напис без них. Просить визнати виконавчий напис вчинений 19.12.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі №8978 таким, що не підлягає виконанню та стягнути судовий збір в сумі 1378,00 грн. з відповідача на користь позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що у день здійснення виконавчого напису нотаріусом, у суді було відкрито провадження у справі за позовом банку до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. Дану обставину вважає спором про право , тому що була порушена умова безспірності заборгованості, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився. Надав суду заперечення проти позову. Зазначає, що на даний час виконавчою службою винесено постанову про закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого написа нотаріуса, арешт з майна знято, тому відсутній предмет спору. Відповідач [PERSON] позов визнала та просила його задовільнити. Вислухавши учасників процесу, вивчивши документи, які є у справі , суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Суд прийшов до такого висновку виходячи із наступного. Відповідно до копії виконавчого напису (а.с.4) судом встановлено, що 19.12.2014р. за Договором іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №8978. Згідно з цим написом було звернено стягнення на предмет іпотеки, а коштами отриманими від її реалізації запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» по кредитному договору в розмірі 96 090,02 дол.США. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Стаття 33 ЗУ "Про іпотеку " передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 36 ЗУ "Про іпотеку " передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктом 283 Інструкції\~\~вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 \~\~ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Правова позиція, з даного приводу висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 березня 2015\~року у справі № 6-27цс15 . Вона зокрема зводиться до того, що та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Звертаючись із позовом до суду, позивач саме посилався на дану правову позицію і намагався довести наявність спору щодо заборгованості. Однак в судовому засіданні факт наявності спору щодо розміру заборгованості не знайшов свого підтвердження. Так на підтвердження своєї позиції позивач зазначає, що 19.12.2014 року, тобто день здійснення виконавчого напису нотаріусом у суді було відкрито провадження у справі за позовом банку до відповідачів [PERSON] О та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. Відповідно до копії позовної заяви (а.с.7-10) видно, що розмір заборгованості, яку банк просить стягнути із відповідачів становить 96090,02 дол.США, дана сума ідентична тій, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса. Тобто спір про суму заборгованості відсутній. Наявність позову у суді це не спір про право, як стверджує представник позивача, а право банку обрати спосіб захисту свого порушеного права. Як встановлено в судовому засіданні , в подальшому даний позов було залишено без розгляду. Заслуговує на увагу також той факт, що на даний час відповідно до копії постанови від 18.10.2016 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без подальшого його примусового виконання. Однак представник позивача наполягав на задоволенні позову ще і з тієї підстави, що відповідно до постанови державного виконавця нараховано виконавчий збір у сумі 144489, 73грн. та примусове стягнення виконавчого збору винесено в окреме провадження. Якщо відповідач вважає, що рішенням чи діями державного виконавця порушується його право, він не позбавлений можливості оскаржити такі дії чи рішення.

Outcome: dismissed