Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з теплопостачання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], є власником зазначеної квартири. Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання. Відповідач самовільно провела відключення від мереж централізованого опалення. В той же час нарахування абонентам за послуги теплопостачання у разі самовільного переобладнання системи опалення будинку в житловому приміщенні не припиняються. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків споживача послуг за період часу з 01.10.2010 року по 01.11.2013 року у неї утворилася заборгованість з оплати послуг у розмірі 8493 грн. 65 коп. Так як відповідач прострочила виконання зобов'язання, вона повинна сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. В подальшому представник позивача уточнила позовні вимоги, надавши письмову заяву, в якій просила суд стягнути виниклу заборгованість за послуги теплопостачання в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду надала письмові пояснення, в яких зазначається, що відповідачі є споживачами послуги з теплопостачання, однак самовільно, без відповідного дозволу від'єдналися від системи центрального опалення. В той же час самовільне відключення радіаторів в квартирі не є підставою для зменшення оплати за надані послуги. Тому їм нараховувалася плата за послуги теплопостачання за період з жовтня 2010 року по листопад 2013 року та з урахуванням раніше виниклою заборгованістю станом на листопад 2013 року загальна сумма заборгованості склала 8493 грн. 65 коп. Крім цього суду пояснила, що між ними та відповідачами договір про надання послуг з теплопостачання не укладався, так як договір на надання житлово - комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем. З цих підстав вони уклали договір з Дзержинським комунальним підприємством "Дзержинськжитлосервіс, а згодом з Філією "Техноком" ПП "ІРД", який є балансоутримувачем будинку, в якому проживають відповідачі по первісному позову. Відповідно до умов договору, вони як виробники забезпечують постачання теплової енергії у багатоквартирний житловий фонд до точки розподілу - зовнішньої стіни будинку, а житлова організація забезпечує розподіл, регулювання подачі теплової енергії, у середині будинку. В той же час згідно п. 4.1 договору за надані послуги споживач сплачує вартість отриманих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на розрахунковий рахунок виробника. Виробник самостійно веде облік оплати за поставлену теплову енергію, заборгованості споживачів, облік пільг і надання субсидій для населення. Самостійно виконує стягнення заборгованості, в тому числі і в судовому порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. Просила суд повністю відмовити в задоволенні вимог. Суду пояснила, що квартира за адресою [ADDRESS] належала їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою Донецької області 18.10.2004 року за реєстром № 6912, та зареєстрованого в БТІ м. Дзержинська Донецької області за реєстровим № 1244/31 від 28.10.2004 року. В березні 2010 року вона зазначену квартиру подарувала своїй донці [PERSON] З моменту отримання цієї квартири в спадщину ні вона, ні її донька не від'єдналися від системи централізованого опалення. Квартиру вона вже спадкувала з переобладнаною системою централізованого опалення. З цих підстав, вважає, що дії позивача по нарахуванню заборгованості за теплову енергію є неправомірними та повинні списати нараховану їм заборгованість з оплати послуг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми в розмірі 8778 грн. 62 коп. Починаючи з 2010 року позивач неправомірно почав нараховувати плату за теплову енергію, оскільки в зазначений період вона з донькою не користувалися наданими послугами. Вважає, що внаслідок неправомірних дій позивача, порушені їх законні права та інтереси. При цьому просила застосувати строк позовної давності. Належно повідомлений відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не подавала, тому суд розглядав справу у її відсутності. Вислухавши пояснення сторін по справі, проаналізувавши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. При цьому в березні 2010 року відповідач [PERSON] зазначену квартиру подарувала своїй донці [PERSON] Даний факт підтверджено договором дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу Донецької області 30.03.2010 року, зареєстрованим в реєстрі за № 812 (а.с. 88), витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 87), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 89). У зв'язку цим, суд зазначає, що відповідно до ст. 151 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Згідно ст. 156 ч. 3 Житлового кодексу України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Отже, відповідачі по справі є споживачами і відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875 - IV зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. При цьому згідно п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачами не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідачі зобов'язані були вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] та розрахунку ціни позову вбачається, що за адресою: [ADDRESS] в період з жовтня 2010 року по листопад 2013 року була нарахована плата за надану послугу з теплопостачання в сумі 8493 грн. 65 коп. (а.с. 7, 8-9). Між сторонами виник спір щодо законності відключення квартири відповідачів від системи централізованого опалення та законності нарахування їм плати за послуги з теплопостачання. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до пояснень відповідача [PERSON], проти яких не заперечувала представник позивача, до набуття відповідачем [PERSON] права власності на спадкове майно, квартира була розкрадена невідомими особами, які в тому числі вкрали радіатори центрального опалення. За даним фактом представниками в/о "Дзержинськтепломережа" були складено відповідні акти (а.с. 39-40). Після чого плата за послуги з централізованого опалення відповідачам не нараховувалася. Однак в 2010 році в/о «Дзержинськтепломережа» було прийнято рішення про нарахування плати за послуги з централізованого опалення і за період з 01 листопада 2010 року по 01 листопада 2013 року була нарахована заборгованість у сумі 6790 грн. 57 коп. Суд визнає правомірним нарахування зазначеної заборгованості, адже нарахування плати за теплопостачання позивачем проводилось правомірно, відповідно до вимог діючого законодавства. До такого висновку суд прийшов на підставі системного аналізу ст. 151 ЖК України, а також положень нормативно - правових актів, які регулюють порядок відключення житлових приміщень в багатоквартирних будинках, зокрема, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 та Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22 листопада 2005 року із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №169 від 6 листопада 2007 року. Зазначеним Порядком передбачено, що від'єднання від системи централізованого опалення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади та тільки після затвердження відповідного акту про відключення, власник має право на припинення йому нарахувань за послуги теплопостачання. В суді було встановлено, що відповідачі до постійно діючої міжвідомчої комісії Дзержинської міської ради з відповідною заявою не зверталися та дозволу не отримували. Тому вони, навіть при тому, що особисто не від'єднувалися від системи централізованого опалення були зобов'язані встановити радіатори та підключитися до системи централізованого опалення, при тому, що у них на це було достатньо часу. При цьому суд зазначає, що відповідно до положень ст. 21,22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" теплопостачальна організація є виробником послуг і укладає договір поставки з органами місцевого самоврядування на виробництво і створення житлово-комунальних послуг, а також і виконавцем послуг- житловою організацією, а відповідно до ст. 29 цього ж Закону договір про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладаються між власником квартири, орендарем, чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем послуг, він укладає договори про надання житлово - комунальних послуг з іншим виконавцем. Укласти договори про надання житлово - комунальних послуг та оплачувати їх входить в обов'язки споживача, що передбачено ст.. 20 ч.1 п.п. 1,5 вищезазначеного Закону. Як вбачається з матеріалів справи з дотриманням зазначених положень Закону між теплопостачальною організацією "Дзержинськтепломережа" та ДКП "Дзержинськжитлосервіс" 13.07.2006р. був укладений договір, який було пролонговано щорічно, в тому числі і до липня 2012р., а 24.05.2012 року був укладений договір з Філією "Техноком" ПП "ІРД", відповідно до п.4.2, 4.3 якого виробник самостійно веде облік оплати за поставлену теплову енергію, заборгованість споживачів, облік пільг та надання субсидії, самостійно виконує стягнення заборгованості, в тому числі і в судовому порядку. За таких підстав суд не погоджується з доводами відповідача [PERSON] про те, що вона з донькою не повинні оплачувати послуги з надання централізованого опалення, оскільки договори з теплопостачальною організацією вони не укладали. В той же час позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, яка утворилася станом на 01.11.2013 року у сумі 8493,65 грн. При цьому із матеріалів справи вбачається, що заборгованість за спожиті послуги станом на 01.11.2010 року складає 1703 грн. 08 коп. (а.с. 8), а позивач із зазначеними вимогами звернувся до суду лише 29.11.2013 року, доказів про поважність причин пропущення строку позовної давності суду не надав (а.с. 3-5). Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України на відносини, які склалися між сторонами, розповсюджується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання повинні бути стягнені з відповідачів за період з 01.11.2010 року по 01.11.2013 року у сумі 6790 грн. 57 коп. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у зв'язку з простроченням зобов'язання щодо сплати заборгованості з відповідачів повинні бути стягнути інфляційна складова у сумі 148 грн. 74 коп. та 3% річних у сумі 16 грн. 92коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: платіжними дорученнями № 2020 від 27.09.2012 року (а.с. 1) у розмірі 214 грн. 60 коп. та № 1197 від 29.05.2013 року (а.с. 2) у розмірі 14 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: partial