Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] ,\~в інтересах\~позивачки [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідача\~ [PERSON] про\~стягнення аліментів\~та додаткових\~витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 жовтня 2009 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб. З часу укладення шлюбу вони проживали у житловому будинку дідуся позивачки в с. Добрянське. За час спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Перші роки спільне сімейне життя складалося добре. Відповідач працевлаштований за кордоном, постійно проживав там і раз на рік приїздив додому у відпустку, на місяць. Донька зареєстрована та проживає разом з позивачкою, перебуває на її повному утриманні. За рішенням Тячівського районного суду від 8 липня 2021 року у справі №307/1670/21 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач погодився з тим, що дитина залишається проживати з позивачкою, переклав обов`язок виховувати та доглядати дитину на неї, відмовився у добровільному порядку сплачувати аліменти на її утримання через те, що нібито немає грошей. Позивачка працевлаштована та отримує заробітну плату в КНП «Тячівська районна лікарня», за рахунок заробітної плати утримує себе та доньку. Згідно рекомендацій лікаря офтальмолога лікувально-діагностичного центру ТзОВ «Клініка - Водолій» (довідка №40 від 26.05.2021 р.) донці щороку необхідно проходити 2-3 курси лікування хвороби очей. Враховуючи викладене, просить присудити стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи з часу подачі заяви і до її повноліття, а також стягнення додаткових витрат на лікування хронічної хвороби очей доньки на майбутнє, щороку в сумі 10\~000 грн. 30 серпня 2021 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів визнав частково, на суму 1\~700 гривень, в іншій частині вимог щодо стягнення додаткових витрат просив відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2009 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2021 року, розірвано (а.с.5, 18-20). Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] значиться відповідач (а.с.6). Згідно акту обстеження, складеного депутатом Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області с. Добрянське В.І.Решетар, проведено обстеження матеріально-побутових умов позивачки [PERSON] , жительки [ADDRESS] та встановлено, що позивачка проживає за вказаною адресою у житловому будинку діда. На її утриманні знаходиться донька [PERSON] , 2010 р.н. Вона працює лаборантом ВАІТ м. Тячів, ніяких доходів крім заробітної плати не має. Чоловік більше трьох років перебуває за межами країни, матеріально не допомагає і не бере участі у вихованні дочки. Матеріально-побутові умови задовільні. Дитина забезпечена всім необхідним. За дворогосподарством утримується тільки птиця (а.с.7). З довідки виданої виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області с. Добрянське № 305 від 18.05.2021 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON] , 1990 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 1984 р.н. та власник майна [PERSON] , 1939 р.н. (а.с.8). Згідно довідки про доходи № 101 від 20.05.2021 року виданої КНП «Тячівська РЛ» Тячівської міської ради Закарпатської області, заробітна плата [PERSON] з травня 2020 року по квітень 2021року становить 113\~553, 42 грн., форма працевлаштування: основна з 04.06.2010 року (а.с.9). Відповідно до довідки № 40 лікувально-діагностичного центру ТзОВ «Клініка-Водолій» від 26.05.2021 року, стверджується, що малолітня [PERSON] , [INFO] , знаходиться на «Д» обліку у офтальмолога і потребує проходження курсу медичного лікування 2-3 рази на рік, що також стверджується приєднаними документами, а саме: виписками із медичної картки стаціонарного хворого, № історії хвороби 2994/14 від 19.09.2014 року, 2265/15 від 07.07.2015 року, 1694/18 від 15.06.2018 року, консультаційним висновком спеціаліста від 21.07.2016 року, консультацією та довідкою ДЗ «Українська алергологічна лікарня МОЗ України» від 13.11.2018 року (а.с.10-16). З довідки державного закладу «Українська алергологічна лікарня МОЗ України» від 27.05.2021 року, встановлено, що [PERSON] , 2010 р.н., знаходилася на стаціонарному лікуванні в смт. Солотвино у період: з 12.08.2013 по 22.08.2013; з 11.09.2014 по 20.09.2014; з 06.07.2015 по 18.07.2015; з 08.08.2016 по 19.08.2016; з 12.06.2017 по 21.06.2017; з 04.06.2018 по 16.06.2018 (а.с.17.) Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Статтею 180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як це передбачено ч. 1\~ст. 184 СК України. У відповідності\~до ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 8 ч. 1 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2\~ст.\~182\~СК України,\~встановлено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено в п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Також, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивачкою та її представником не доведено належними доказами розмір фактичних витрат, які позивачка несе на утримання дитини та, відповідно, обґрунтованість заявленого нею до стягнення розміру аліментів. Відповідачем та його представником також не надано жодного доказу щодо неспроможності відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж 1700 гривень, які ним було визнано під час розгляду справи, зокрема, низький рівень доходу, наявність на його утриманні інших осіб, непрацездатність тощо. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, враховуючи всі наведені обставини, що відповідач має працездатний\~вік,величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також положення ст. 180 СК України проте, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання однієї дитини, в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 13 серпня 2021 року, і до її повноліття. Щодо позивних вимог про стягнення додаткових витрат на дитини, суд зазначає наступне. Статтею 185 СК України,\~передбачається, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Верховного суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на розвиток здібностей дитини, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Крім того, заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину наперед, необхідно надати докази, суми витрат, які будуть понесені, позивач повинен довести їх необхідність. Положеннями ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України,\~обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування.\~Частиною 6 ст. 81 ЦПК України,\~визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги про майбутні витрати, а саме 10000 грн. щороку на лікування хронічної хвороби очей до задоволення не підлягають, оскільки вказана сума не доведена позивачем належними та допустими доказами. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Отже, вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 10000 грн. щороку не підлягає до задоволення, оскільки не доведені з боку позивача належними та допустимими доказами. Посилання позивача, що дитина часто хворіє та потребує лікування суд оцінює критично, оскільки позивачем не додано доказів фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування, а тому в цій частині позову слід відмовити. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial