Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, 30 грудня 2010 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким Позивач передав у власність [PERSON] гроші в сумі 143 272 грн. 80 коп., що є еквівалентом 18 000 доларів США (далі за текстом - Договір). Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим № 2476. На підтвердження виконання свого обов'язку про передачу грошових коштів [PERSON] підписала договір позики та надала розписку про отримання коштів. Крім того, 30.12.2010 року з метою забезпечення вищевказаного зобов'язання між Позивачем та Відповідачем було укладено договір іпотеки та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим №2478. Згідно з умовами договору іпотеки його предметом є квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до вимог договору [PERSON] зобов'язалась повернути вищезазначену позику протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це (п.п. 2, 3 «б» Договору). 19.04.2013 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено рекомендований лист з описом вкладеного з вимогою про повернення боргу. Протягом наступних тридцяти днів Відповідач не виконала свого обов'язку та не повернула позивачу грошові кошти на письмову вимогу, а вказаний лист з вимогою про повернення боргу було повернуто позивачу поштовим відділенням у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Також, на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.5.1 Договору іпотеки 03.07.2013 року Позивач направив рекомендований лист з описом вкладеного на адресу [PERSON] з вимогою про усунення порушень, в якому вказав зміст порушень, вимогу про повернення боргу та попередження про звернення стягнення на предмет. Однак станом на день звернення до суду Відповідач взяті не себе за вищезазначеними договорами зобов'язання не виконав. Крім того, п. 7 Договору позики передбачена сплата пені позичальником у випадку прострочення строку повернення позики у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання простроченого зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Загальна сума заборгованості на думку Позивача на після збільшення позовних вимог складає 779069 гривень 00 копійок, з яких заборгованість за основним зобов'язанням 143272 гривні 00 копійок; пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 522945 гривень 00 копійки, 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 8595 гривень 00 копійок, суми інфляції в розмірі 104257 гривень 00 копійок. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], шляхом надання [PERSON] права продажу предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 345287 гривень 73 копійки по договору позики від 30.12.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим № 2476. Початкову ціну продажу предмета іпотеки визначити на рівні, вказаному у висновку про вартість майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], а саме 408460,00 гривень. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечував проти задоволення позову надав до суду письмові заперечення проти позовних вимог. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що в квартирі яка є предметом іпотеки зареєстрована неповнолітня дитина. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію представника відповідача, проти задоволення позову заперечив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення учасників по справі, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів вважає, що позов з урахуванням збільшення позовних вимог підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 грудня 2010 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким Позивач передав у власність [PERSON] гроші в сумі 143 272 грн. 80 коп., що є еквівалентом 18 000 доларів США. Зазначений Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим № 2476. На підтвердження виконання свого обов'язку про передачу грошових коштів [PERSON] підписала договір позики та надала розписку про отримання коштів. Крім того, 30.12.2010 року з метою забезпечення вищевказаного зобов'язання між Позивачем та Відповідачем було укладено договір іпотеки та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим №2478. Згідно з умовами договору іпотеки його предметом є квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до вимог договору [PERSON] зобов'язалась повернути вищезазначену позику протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Відповідно до вимог пункту 7 укладеного договору позики від 30 грудня 2010 року передбачена сплата пені позичальником у випадку прострочення строку повернення позики у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання простроченого зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до вимог договору [PERSON] зобов'язалась повернути вищезазначену позику протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це (п.п. 2, 3 «б» Договору). У випадку, якщо позичальник відмовляється від отримання рекомендованого вручення, то днем пред'явлення вимоги буде вважатися день відправлення (відмітка поштового штемпеля) цього повідомлення позикодавцем. Про зміну свого місця проживання позичальник зобов'язується письмово повідомити позикодавця негайно після настання такої обставини. 19.04.2013 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено рекомендований лист з вимогою про повернення боргу. Протягом наступних тридцяти днів Відповідач не виконала свого обов'язку та не повернула позивачу грошові кошти на письмову вимогу, а вказаний лист з вимогою про повернення боргу було повернуто позивачу поштовим відділенням у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Також, на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.5.1 Договору іпотеки 03.07.2013 року Позивач направив рекомендований лист з описом вкладеного на адресу [PERSON] з вимогою про усунення порушень, в якому вказав зміст порушень, вимогу про повернення боргу та попередження про звернення стягнення на предмет. Станом на день звернення до суду Відповідач взяті не себе за вищезазначеними договорами зобов'язання не виконав. Загальна сума заборгованості згідно розрахунку позивача після збільшення позовних вимог складає 779069 гривень 00 копійок, з яких заборгованість за основним зобов'язанням 143272 гривні 00 копійок; пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 522945 гривень 00 копійки, 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 8595 гривень 00 копійок, суми інфляції в розмірі 104257 гривень 00 копійок. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається. Згідно до статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 статті 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно до ст. 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 статті 590 Цивільного кодексу України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 33 Закону України „Про іпотеку" вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно до ст. 39 Закону України, "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Ціна продажу предметів іпотеки визначається, виходячи з положень ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», в силу якої, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Отже, позовні вимоги щодо продажу предмета іпотеки підлягають задоволенню. Крім того, в матеріалах справи наявна копія ухвали апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2015 року по справі № 372/1886/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я.Л. про визнання недійсними договорів позики та іпотеки, якою залишено без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 лютого 2015 року, яким відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання недійсними договору іпотеки від 30.12.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим №2478 тадоговору позики від 30 грудня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим № 2476. Отже, зазначеним судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено дійсність спірних договорів по справі. Згідно вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 258, 267, 509, 525, 526, 530, 538, 546, 554, 549 - 552, 610, 611, 651 - 653, 1046, 1049, ЦК України, ст. ст. 10, 60, 79, 88, 179, 213, 215 ЦПК України, Законом України "Про іпотеку", суд -

Outcome: approved