Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відповідно до постанови КМУ від 19.07.2006 року № 999 25.05.2006 року за 7 % вартості було забезпечено інваліда ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС [PERSON] транспортним засобом марки ЗАЗ-110206, 2006 року випуску, з правом керування автомобілем [PERSON] Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 25.05.2006 року Головне управління отримало для інваліда [PERSON] транспортний засіб. [PERSON] було підписано зобов"язання, відповідно до якого він зобов"язується не передавати автомобіль у користування іншій особі без дозволу в установленому порядку та відчужувати його. 25.05.2006 року Головним управлінням видано довідку для реєстрації транспортного засобу. Станом на 07.04.2015 року автомобіль зареєстровано за [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, а відповідач володіє автомобілем ЗАЗ без згоди позивача, який є власником даного автомобіля. 14.04.2014 року відповідач звернувся до управління соціального захисту населення Кагарлицької райдержадміністрації з проханням забрати автомобіль ЗАЗ. У подальшому дана заява була передана до Департаменту, який підготував всі необхідні документи для вилучення автомобіля та направив їх до Спільного учбово-виробничого підприємства інвалідів "Інавтоцентр", але у подальшому було повідомлено, що автомобіль не можуть забрати, так як він проданий. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд вилучити автомобіль марки ЗАЗ-110206, 2006 року випуску, із незаконного володіння [PERSON] на користь позивача. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що дійсно автомобіль ЗАЗ перебував у користуванні [PERSON], який помер у [INFO]. Автомобіль після смерті останнього постійно перебуває на подвір"ї будинку, де проживав померлий, а на даний час проживає його дружина. Відповідач з 2007 року автомобілем не керував, так як проживав і проживає окремо від померлого дідуся [PERSON], має свій власний автомобіль. Після смерті дідуся відповідач подав заяву до управління соцзахисту з проханням забрати автомобіль, але до цього часу це питання так і не вирішено. Представник також зазначила, що у володінні відповідача автомобіль ЗАЗ не перебуває, а у тому і підстав для витребування даного автомобіля з його незаконного володіння немає. На підставі викладеного представник просила у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Департаменту задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 21.12.2012 року № 560 перейменовано на Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації) відповідно до постанови КМУ від 19.07.2006 року № 999 "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями" 25.05.2006 року за 7 % вартості було забезпечено інваліда ІІ групи внаслідок аварії на ЧАЕС [PERSON] транспортним засобом марки ЗАЗ-110206, 2006 року випуску, з правом керування автомобілем [PERSON] Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 25.05.2006 року Головне управління отримало для інваліда [PERSON] транспортний засіб ЗАЗ. 25.05.2006 року [PERSON] було підписано зобов"язання, відповідно до якого останньому відомо, що автомобіль ЗАЗ виданий йому безкоштовно, є державною власністю та про заборону передавати автомобіль у користування іншій особі без дозволу в установленому порядку та не відчужувати його. 25.05.2006 року Головним управлінням видано [PERSON] довідку для реєстрації транспортного засобу з правом керування автомобілем відповідачем. За інформацією Центру надання послуг, пов"язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Ржищів та Кагарлицького району станом на 07.04.2015 року автомобіль зареєстровано за [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 174 від 15.11.2013 року. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 року № 999 якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), його спадкоємцю за заявою повертається сума, що була сплачена інваліду за автомобіль, згідно з оціночною вартістю автомобіля на день подання заяви, визначеною за рахунок коштів спадкоємця. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитина-інвалід, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 14.04.2014 року відповідач [PERSON], який є онуком померлого [PERSON], звернувся до управління соціального захисту населення Кагарлицької райдержадміністрації з заявою, в якій просив забрати автомобіль ЗАЗ. Вказана заява була передана до Департаменту, який підготував всі необхідні документи для вилучення автомобіля та направив їх до Спільного учбово-виробничого підприємства інвалідів "Інавтоцентр", але, як вказує позивач у своїй позовній заяві, у подальшому Департаменту було повідомлено, що автомобіль не можуть забрати, так як він проданий. Відповідно до вимог ст.. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Згідно із ст.. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов"язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов"язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави Цивільного кодексу України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов"язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник, згідно із ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 362 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, які належать державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб"єктами. Як встановлено судом, на даний час автомобіль ЗАЗ знаходиться на подвір"ї будинку, де проживав померлий, а саме за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що на даний час автомобіль ЗАЗ перебуває у незаконному володіння відповідача. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed