Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому зазначив, що 10.07.2014 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови договору, а саме не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Так, станом на 16.07.2019 року має заборгованість у розмірі 17864,49 грн., з яких: 10171,72\~ грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5762,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 603,52 заборгованість за нарахованими відсотками,\~ 0,00 нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу\~ на суму 100 грн;\~ а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 826,88 грн. - штраф (процентна складова).\~ Просив стягнути на його користь зазначену суму боргу та понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач не з"явився в судове засідання, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав повністю. Подав до суду відзив на позов, вважає що строки позовної давності збігли в розумінні ст.257 ЦК України, а також вважає що борг ним виплачено. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 10.07.2014 року відповідачем було підписано анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с.7). Дана анкета - заява є стандартним бланком, який належним чином не заповнений власноруч позичальником та не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами. До даної заяви позивачем додано "Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку" та "Тарифи обслуговування кредитних карт ", на які посилається позивач як на підставу стягнення заборгованості ( а.с.9-33). Однак, судом встановлено, що надані позивачем Умови та Тарифи не містять підпису відповідача. Крім того, АТ КБ "ПриватБанк" не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами та Тарифами ознайомлювався відповідач, підписуючи вказану заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання щодо сплати коштів, що зазначено в Умовах та Тарифах, а саме розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому, відповідно, вказані Умови та Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 03.11.2011 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно розрахунку позивача, станом на\~ 16.07.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 17864,49 грн., з яких: 10171,72\~ грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5762,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 603,52 заборгованість за нарахованими відсотками,\~ 0,00 нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу\~ на суму 100 грн;\~ а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 826,88 грн. - штраф (процентна складова). Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, не спростував розрахунок позивача в частині тіла кредиту та простроченого тіла кредиту, тому суд задовольняє позов цій частині. Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами, а тому в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по відсотках та штрафах суд відмовляє. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості частково, задовольняючи вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, а всього 15934 грн. 09 коп.. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалії три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.І ст. 259 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчинеі особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. З ЦК України). Відповідачем дійсно були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки Клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких було внесено 31.05.2018 р., підтвердженням є виписка з рахунку. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 25.11.2019 року до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що при задоволенні позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, а саме судовий збір в сумі 1921,00 грн..

Outcome: partial