Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11050264000 від 03.10.2006року в розмірі 134634,78 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1076135,80 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON]: квартира загальною площею 129,4 кв.м., житловою площею: 69,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У свою чергу [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», у якому просить визнати договір споживчого кредиту № 11050264000 від 03.10.2006 року нікчемним, визнати іпотечний договір ВЕА № 977058 від 03.10.2006 року нікчемним. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутності. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити, зустрічний позов просили задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов ПАТ «Дельта Банк» обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав, та вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити. Судом встановлено, що 03.10.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УКРСИББАНК» та [PERSON], надалі за текстом - Відповідач, було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11050264000, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 150 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 03.10.2027 року та з оплатою 10,30 % річних за користування кредитом. За умовами кредитного договору, Позичальник зобов'язувався своєчасно сплачувати на користь Банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків. Однак, позичальник умови договору не виконав, суму заборгованості та проценти за користування кредитом на користь Банку не повернув. В забезпечення усіх грошових зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту № 11050264000 від 03.10.2006 року між Акціонерним інноваційним комерційним банком "УкрСиббанк", яке в свою чергу змінило своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 03.10.2006 року було укладено Іпотечний договір № б/н, предметом якого є: квартира: загальною площею: 129,4 кв.м., житловою площею: 69,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить Заставодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідчений 03.10.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Самаріною О.С., за реєстровим № 1832. Сторони за умовами Іпотечного договору дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки становить 979552,00 грн.. Згідно з ст. 11 Закону України „Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду відповідно до ст.41 Закону України "Про іпотеку" проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" . Внаслідок порушення виконання зобов'язань станом на 19.03.2013 року у боржника утворилась заборгованість у загальному розмірі 134634,78 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1076135,80 грн.з яких: - 97222,72 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 777101,20 грн. - заборгованість за кредитом; - 37412,06 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 299034,59 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом. Довідка про розрахунок заборгованості додається. Внаслідок порушення позичальником умов договору, у кредитора виникло право вимагати повернення усієї суми заборгованості. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК». 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного Договору до Позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Таким чином у ПАТ «Дельта банк» існують всі підстави для стягнення заборгованості. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.? Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта банк». Суд вважає, що на спірну іпотечну квартиру поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог [PERSON], то суд приходить до наступного. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Твердження [PERSON] щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України. Посилання [PERSON], якими він обґрунтовує зустрічні позовні вимоги, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, в тому числі щодо інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також про строк його дії, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Посилання позивача на відсутність індивідуальної ліцензії НБУ, як підставу недійсності договору кредиту, також не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки згідно п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання, банк, як фінансова установа отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» була видана банківська ліцензія № 75 на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пункту 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Згідно дозволу № 75-2 та додатку до дозволу, виданому НБУ АКІБ «УкрСиббанк», останній має право на здійснення операцій з валютними цінностями. Враховуючи вищевикладені обставини, суд встановив, що АКІБ «УкрСиббанк» на момент укладення договору мало право на укладення кредитного договору в іноземній валюті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: approved