Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі з вимогами про перерахунок раніше встановленого розміру щомісячної грошової суми часткової втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, та стягнення заборгованості з її виплати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він з 1983 по 1994 рік працював прохідником на об"єднанні "Кривбасруда", з 2002року та по листопад 2004 року на шахті імені Фрунзе ВАТ "Суха Балка" з повним робочим днем у підземних умовах. Актом за № 46 форми П-4 від 07.08.2006р. встановлено втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. Крім того за висновком МСЕК від 30.08.2006р. встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 55% і визнано 3 група інвалідності. Постановою відповідача за № 3622н від 19.06.2006р. йому призначена щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Однак, на момент винесення постанови, відповідач не прийняв до уваги той факт, що на момент звернення за призначенням такої страхової суми, його середньомісячний заробіток був менший від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Тому, на його думку розмір втраченого заробітку повинен був обчислюватись виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.09.2006р. За його розрахунками, розмір щомісячної страхової виплати на вересень 2006 року повинен був обчислюватися з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати та становити: 375,00грн.*5*55%= 1031,25грн.. Окрім того, позивач зазначив, що недоплата по щомісячним страховим виплатам з вересня 2006року по березень 2014 року становить 60255,39грн. При цьому, посилаючись на положення ст. 257, 268, 999, 1197 ЦК України, в межах трирічного строку позовної давності просив суд зобов'язати відповідача провести відповідний перерахунок раніше встановленого розміру щомісячної грошової суми часткової втрати професійної працездатності, виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, та стягнути величину недоплаченої страхової виплати за період з березня 2011року по лютий 2014року у розмірі 27486,60грн. У судове засідання позивач не з'явився надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити (а.с. 32). Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позові, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Овсяніков І.В. проти позову заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні. Зазначав, що правовідносини у сфері обов'язкового страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності регулюються спеціальним законом, зокрема Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". При цьому, положення ст.. 1197 ЦК України, на які посилається позивач та його представник як на підстави позову, не можуть бути застосовані для обчислення страхової суми особі, що потерпіла від нещасного випадку на виробництві чи отримала професійне захворювання. Положення ст. 1197 ЦК України регулюють правовідносини, які виникли з приводу відшкодування шкоди, та є відмінними від правовідносин з приводу обов'язкового страхування. Крім того, законодавством про страхування від нещасного випадку встановлено спеціальний порядок відшкодування шкоди в результаті нещасного випадку на виробництві. Відділення Фонду не порушило ніяких прав позивача, здійснила відповідні нарахування належних йому страхових сум відповідно до положень ст.. 21, 28-30, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та при їх розрахунку діяло в межах своїх повноважень. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши у сукупності подані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач має тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці у підземних умовах праці, звільнений за п. 2 ст. 40КЗпП України за станом здоров'я з шахти імені Фрунзе ВАТ "Суха Балка" (а.с. 15-18). Згідно з акту розслідування хронічного професійного захворювання за № 46 форми П-4 від 07 серпня 2006 року, позивач має стаж роботи 25 років і 6 місяців, з яких в умовах впливу шкідливих факторів 12 років 8 місяців, виявлені захворювання опорно-рухового апарату та легень визнані такими, що пов'язані з шкідливими факторами виробництва (а.с. 20, зворот). З постанови відділення виконавчої дирекції ФССНВУ у м. Кривому Розі за № 3622н від 19 вересня 2006року вбачається, що за висновком МСЕК від 30.08.2006р. серії ДНА-02 № 12902 позивачу встановлено стійка втрата професійної працездатності 55% та 3 група інвалідності, середня заробітна плата (дохід) до настання страхового випадку становила 736,29грн., та у зв'язку з чим [PERSON] призначено: одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 19840,00грн.; щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 404,96грн., виплати проводити з 01 вересня 2006року по 01.09.2007року (а.с. 13, зворот). Для розрахунку страхових виплат взято середню заробітну плату позивача, відповідно в розмірі 736,29грн. (а.с.13). З довідки про доходи, складеної відповідачем на ім'я [PERSON], а саме щодо отримання страхових виплат вбачається, що за період з вересня 2006року по січень 2014 року позивач отримував страхові виплати, призначені вищевказаною постановою (а.с. 14). Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється зокрема Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" за № 1105-XIVвід 23 вересня 1999 року (надалі - Закон № 1105-XIV). Статтею 1 Закону № 1105-XIV передбачено, що одним із завдань страхування від нещасного випадку є відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 1105-XIV страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів. Згідно з ч. 4 ст. 14 Закону № 1105-XIV до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону № 1105-XIV підставою для страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач мав підстави для отримання відповідних та належних йому страхових виплат у зв'язку з встановленням актом за формою П-4 професійного захворювання. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 21 Закону № 1105-XIV, у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, зокрема: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Судом встановлено, що Відповідачем відповідно до ст.ст. 21, 28 Закону № 1105-XIV призначено, нараховано та виплачено належні Позивачу страхові виплати, а саме: одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності та щомісячна грошова сума у зв'язку з частковою втратою працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 34 Закону № 1105-XIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду. Згідно з ч. 10 цієї ж статті середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати для обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26 вересня 2001 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для застрахованих осіб є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок. Частиною 11 ст. 34 Закону № 1105-XIV (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) при обчисленні середньомісячного заробітку враховуються основна і додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які включаються до фонду оплати праці і підлягають обкладенню прибутковим податком з громадян. Відповідно до п.22 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ за № 1266 від 26 січня 2001 року (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) довідка про середню заробітну плату видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату. Згідно з п.12 вищевказаного Порядку, затв. постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266 "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням", в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі коли на дату встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності минуло більше року з дня настання страхового випадку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою пов'язане професійне захворювання, з урахуванням її коригування, що провадиться робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, за формулою: З = Зн х С : М (де З - середньомісячна заробітна плата застрахованої особи, у гривнях; Зн - середньомісячна заробітна плата найманих працівників, зайнятих в економіці України, за календарний рік, що передує року, з якого призначається страхова виплата; С - сума коефіцієнтів заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць розрахункового періоду (К1 + К2 + К3 + К4 + К5 + К6); М - кількість календарних місяців у розрахунковому періоді. Коефіцієнт заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць у розрахунковому періоді, який враховується при призначенні страхових виплат, визначається за формулою К = Зв : Зс (де К - коефіцієнт заробітної плати застрахованої особи; Зв - заробітна плата застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка враховується при призначенні страхових виплат за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати; Зс - середньомісячна заробітна плата працівників, зайнятих в економіці України, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати). Згідно п.7 вказаного Порядку (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), середня заробітна плата застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Крім того, згідно з п.26 цитованої постанови Кабінету Міністрів України за №1266 від 26.09.2001року, робочі органи виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування мають право перевіряти обґрунтування видачі довідок про середню заробітну плату, достовірність зазначених у них відомостей на підприємствах, в установах чи організаціях або шляхом звірення бази даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб Пенсійного фонду з базою даних Державної податкової адміністрації. Таким чином, при передачі ВАТ «Суха Балка» (підприємство, з якого позивач звільнився за станом здоров'я) документів про середню заробітну плату [PERSON] до дирекції фонду, достовірність зазначених у них відомостей перевірялась відповідачем. Судом не можуть бути прийнятті до уваги доводи позивача, щодо нарахування середньомісячної заробітної плати, відповідно до ст. 1197 ЦК України, а саме виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а також ст. 999 ЦК України, оскільки відносини, які випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства, а в даному випадку позивачу розмір середньомісячного заробітку обчислюється з урахуванням положень ст.. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" за № 1105-XIVвід 23 вересня 1999 року, та постанови КМУ за № 1266 від 26 вересня 2001 року "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням". Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. В ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При таких обставинах суд не вбачає порушень діючого законодавства при розрахунку відповідачем середньої заробітної плати для проведення страхових виплат [PERSON] у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, а тому приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно до ст.5 ч.1 п. Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ст.5 ч.1 п.18 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і його відділення. Згідно до ст. 88 ч.2 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладено,

Outcome: dismissed