Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

24 квітня 2018 року представник позивача адвокат Давиденко А.О звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України - 176 200 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-4). В обґрунтування вказує, що в період роботи з 30.08.1979 по 17.01.1995роки працював підземним шляховим робітником, підземним машиністом електровозу, підземним прохідником на шахті «П-1» Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда» та з 05.07.1995 року підземним прохідником у шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Кривбасзалізруда». Внаслідок роботи в шкідливих умовах праці ним отримані хронічні професійні захворювання - хронічна диско - генна полірадикулопія попереково - крижова з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичними синдромами які, відповідно до акту розслідування від 12.12.1997р., виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 14.02.2006р. позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30% безстроково та третя група інвалідності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, він терпить постійну біль у спині, плечах, зводить і судомить тіло, тому значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров'я, що порушує його нормальні життєві зв'язки. Ухвалою суду від 02 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 19.07.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 19.07.2018 року заперечення представника відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження залишено без задоволення. Також відмовлено у клопотанні представника відповідача щодо постановлення окремої ухвали відносно адвоката Давиденко А.О. Ухвалою суду від 09.10.2018 року заяву про відвід головуючого по справі визнано необґрунтованою, та передано для вирішення, в порядку ст. 33 ЦПК України. Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 11.10.2018 року поновлено провадження у справі. 07.12.2018 року в судовому засіданні за письмовим клопотанням представника відповідача до матеріалів справи приєднано копії судів апеляційної інстанції та копію постанови Верховного Суду. Представник позивача Давиденко А.О. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, додавши додатково до суду довідку ВТЕК на підтвердження моменту права виникнення у позивача на відшкодування моральної шкоди, та правовий висновок Верховного суду України висловлений у постанові від 12 грудня 2018 року (справа №215/3547/16 - ц, провадження №61 - 19254св18) на спростування доводів представника відповідача стосовно неналежного відповідача. 09.01.2019 року представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд за його відсутності, за наявними у справі матеріалами, додавши копію листа Криворізького відділення УВДФССУ в Дніпропетровській області з копією первинної виписки з акту огляду МСЕК (а.с.168а-168д). Представник ПАТ в судовому засіданні позов не визнала в обґрунтування вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Крім того, зауважує, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником шахт на яких працював позивач реорганізованого Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», тому не несе відповідальності перед позивачем по відшкодуванню моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження проходження ним первинного огляду та підтвердження професійного захворювання, спричинення факту матеріальної шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. 24.01.2019 року представник відповідача через канцелярію суду надала заяву про розгляд за її відсутності, за наявними у справі матеріалами (а.с.181-182). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та представника відповідача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач з 30.08.1979 по 17.01.1995роки працював підземним шляховим робітником, підземним машиністом електровозу, підземним прохідником на шахті «Об'єднана», «П-1» Першотравневого рудоуправління ДВО «Кривбасруда» та з 05.07.1995 року підземними прохідником у шахті «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда» - а.с.11-15. З 1975 року до 01 жовтня 1989 року до ДВО «Кривбасруда» на правах структурного підрозділу входило Першотравневе рудоуправління. З 01 жовтня 1989 року Першотравневе рудоуправління як структурний підрозділ ліквідовано наказом ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року № 423. Згідно з пунктом 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 з 01 жовтня 1989 року до 01 січня 1995 року до ДВО «Кривбасруда» на правах новостворених структурних підрозділів входили шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2». Наказом ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 (пункт 1) з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2» як структурні підрозділи ліквідовані. Відповідно до пункту 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з 01 січня 1995 року до 01 січня 1998 року до ДВО «Кривбасруда» на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта «Першотравнева». Наказом ДВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахта «Першотравнева» як структурний підрозділ також була ліквідована. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області» пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ДВО «Кривбасруда» перейменовано у «Криворізький державний залізорудний комбінат». Правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» призначено Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 2 наказу № 263). Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акціонерної компанії «Укррудпром». Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 3 наказу № 248). Згідно зі спільним наказом Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акціонерної компанії «Укррудпром» шляхом реорганізації перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Отже з вищенаведеного вбачається, що правонаступником усіх прав та обов'язків ДВО «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював позивач) є ПАТ «Кривбасзалізрудком». В період роботи позивача у ДВО «Кривбасруда» воно неодноразово було реорганізоване. Всі структурні одиниці ДВО «Кривбасруда», в тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева» не мали статусу юридичних осіб, а питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників у передбаченому законодавством порядку не вирішувалося. Таким чином, професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ДВО «Кривбасруда», на якого законодавством покладено обов'язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого роботодавцем зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань. Правонаступником ДВО «Кривбасруда» є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.12.1997р. (а.с.8-9), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання хронічна диско - генна полірадикулопія попереково - крижова з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичними синдромами. Позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45%, згідно висновку МСЕК від 13.01.1998. 14.02.2006 відповідно довідки МСЕК позивачу встановлена 3 група інвалідності з причини професійного захворювання, безстроково (а.с. 6-7, 169). Зазначеним Актом розслідування також встановлено, що винним у професійному захворюванні позивача є керівництво шахти, в тому числі Першотравневого рудоуправління виробничого об'єднання «Кривбасруда», шахти «Першотравнева» виробничого об'єднання «Кривбасруда», в період роботи позивача [PERSON] на цих підприємствах. Відповідно до пункту 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р.№472 /далі Правила/ право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Як видно з зазначених доказів право на відшкодування моральної шкоди виникло у [PERSON] з моменту первинного встановлення йому втрати професійної працездатності - 13.01.1998, саме з цього моменту він мав право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних і моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Пунктом 11 Правил (у редакції, яка була чинною до 24.10.1997 року з дня опублікування Постанови Кабінету міністрів України від 03.10.1997 року) передбачено, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Тому суд визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди враховує встановлені законодавством обмеження мінімального та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які передбачені Правилами на день установлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до ч.1 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці. Виходячи з зазначеного в положенні цього Закону поняття мінімальної заробітної плати, суд при обрахуванні та стягненні застосовує розмірі мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення. Таким чином максимальний розмір моральної шкоди позивачу обмежується 834600грн (4173грн. х 200), обрахування слід вести виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом про Державний бюджет України на 2019 рік, як передбачено Правилами та ст.440-1 ЦК УРСР 1963. р. Статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання встановлене професійне захворювання, виробничими факторами, що спричинили захворювання є тривала робота з підняттям тяжкості і вимушеною позою тулуба при роботі. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 17 років. Суд при вирішення спору керується роз'ясненнями п.п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При вирішення спору керується тими нормами законодавства, яке діяло на час спірних правовідносин При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.16-23, позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 60000 грн. у відшкодування моральної шкоди, виходячи з законодавчо встановленого максимуму який обмежує суд при визначенні шкоди. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 - VI " Про адвокатуру та адвокатську діяльність ") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191 - VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах ". Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи, що міститься в п.48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі ( наприклад, подання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У акті прийому-здачі наданих послуг за договором про надання юридичної (правничої) допомоги від 25.04.2018р., укладеного між [PERSON] та адвокатом Давиденком А.О., вказано які дії по даній справі були проведені адвокатом, що узгоджується з вимогами Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191 - VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" а саме: консультація клієнта, узгодження правової позиції - 700грн., попереднє опрацювання матеріалів 1400грн., підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів та подання їх до суду - 3500, судове представництво 3500грн. Позивачем надано акт про оплату послуг адвоката за договором від 25.04.2018р. у розмірі 9100 грн, тобто документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу. Однак відповідно до матеріалів справи, адвокат Давиденко А.О. приймав участь у судовому засіданні 141 хвилину, тому виходячи з вартості роботи адвоката за одну годину, узгоджену сторонами - 700 грн., підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1645грн., а всього на відшкодування правової допомоги слід стягнути з відповідача у розмірі 7245гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі ст.153 КЗпП України, п.11, 38 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноваженим ними органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, зв'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» затверджених Постановою КМ України №472 від 23.06.1993 р.,

Outcome: partial