Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2018 року з нього стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Зазначив, що є безробітним, перебував на обліку в Чорнобаївському центрі зайнятості, на даний час виплати припинено. У зв`язку з епідеміологічною ситуацією в країні не має можливості влаштуватись на роботу. При цьому, йому потрібно харчуватися та сплачувати комунальні послуги. На його утриманні перебуває мати [PERSON] , яка є інвалідом II групи. Крім того, за рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2009 року з нього стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. З огляду на викладене, посилаючись на приписи Сімейного кодексу України, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, змінивши спосіб їх стягнення з частки від заробітку на тверду грошову суму у розмірі 500,00 гривень. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечила. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні до них правовідносини. Зі змісту позову вбачається, що сторони є батьками малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2018 року у справі № 709/438/18 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 6 березня 2018 року, і до досягнення нею повноліття (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. У розумінні ст. 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на погіршення саме майнового стану: відсутність роботи, наявність на утриманні матері та ще однієї дитини. Судом встановлено, що на даний час позивач дійсно офіційно не працює, але останній є здоровим, працездатним, відповідно стан здоров`я не перешкоджає йому працевлаштуватися. Мати позивача [PERSON] є інвалідом II групи (а.с. 7). Проте, доказів того, що вона проживає разом з сином та перебуває на його утриманні суду не надано, як і не підтверджена її необхідність вживати ліки, копії фіскальних чеків про придбання яких надано суду позивачем. Наявність ще однієї дитини у позивача - сина [PERSON] , не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дочки, оскільки вказані обставини вже враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з принципу як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218,00 гривень, з 1 липня - 2318,00 гривні, з 1 грудня - 2395,00 гривень. Таким чином, розмір аліментів в сумі 500,00 гривень, який просить визначити позивач, є нижчим встановленого законом мінімуму, а саме нижчим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Всупереч вказаним вище вимогам цивільного процесуального закону позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову. Крім того, позивач не довів суду, що його матеріальний стан змінився настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходів), що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів. За таких обсатвин суд не вбачає законних підстав для задоволення позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Outcome: dismissed