Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

13 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (Відповідач 1) та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (Відповідач 2), в якому просив стягнути з Відповідача 1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 119695,00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2250,00 гривень та з Відповідача 2 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 60305,00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2250 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 30.09.1998 по 18.07.2001 рр. - він працював у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна машиністом електровозу, з 18.07.2001 по 01.04.2003 рр. - у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна підземним гірничим майстром, з 01.04.2003 по 10.04.2005 рр. - у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна, підземним заступником начальника дільниці, з 16.05.2006 по 23.03.2009 рр. - у ПРАТ «ЦГЗК» шахти імені Орджонікідзе підземним заступником начальника дільниці, з 18.04.2005 по 16.05.2006 р.р. та з 23.03.2009рр. по 11.10.2019 рр. - ПРАТ «ЦГЗК» шахти імені Орджонікідзе підземним майстром гірничим. Тривалий стаж роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу призвели до стійкої втрати його професійної працездатності та професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня. Висновком МСЕК від 10.10.2019 року йому первинно визначено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. При повторному переогляді встановлено 60% втрати працездатності та третя група інвалідності до 01.10.2023р. Вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він постійно відчуває виражену задишку навіть при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, щоденні приступи задухи до 3-4 раз на добу, зниження слуху на праве вухо, періодичний головний біль, періодичне відчуття частого серцебиття, періодичний біль у ділянці серця, загальну слабкість. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою, відчувати повний смак життя. Через захворювання він не може виконувати навіть незначну роботу по дому, тому вона лягла на плечі його дружини, що в свою чергу призводить до сварок та непорозуміння у сім`ї. Він раніше вів активний спосіб життя, любив мандрувати, захоплювався рибалкою, збиранням грибів, грав з друзями в футбол та ін. Зараз він змушений відмовитись від цього, та багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності, а під час лікування переносити біль, приймати велику кількість ліків. Йому протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження. він добре розуміє, що стан його здоров`я ніколи не відновиться навіть при лікуванні, оскільки незважаючи на пройдене лікування втрата професійної працездатності лише збільшується, що ще більше призводить до моральних страждань. Зазначив, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідачів визначено з урахуванням стажу роботи на кожному з підприємств. Ухвалою суду від 17.11.2020 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи з викликом сторін. 09.12.2020 року представником Відповідача 1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог заявлених до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», при цьому посилається на те, що позивачем не доведено самого факту спричинення моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що звільнившись із підприємства Відповідача 1 Позивач більше 13 років працював у шкідливих умовах праці на іншому підприємстві, протипоказань до роботи в таких умовах за станом здоров`я не мав. Крім того вказав, що довідкою МСЕК встановлено втрату професійної працездатності з наступним переоглядом, що свідчить про те, що обсяг втрати професійної працездатності у Позивача не визнаний сталим та стан здоров`я позивача може бути відновлений за умови виконання останнім медичних рекомендацій. Вказав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. 14.12.2020 року на адресу суд надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 18.12.2020 року продовжено Відповідачу 2 процесуальний строк для подання відзиву. 05.01.2021 року представником Відповідача 2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить винести справедливе, по відношенню до ПрАТ "ЦГЗК", судове рішення, при цьому посилається на те, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів задля забезпечення сприятливих умов для позивача. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу , технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання не вчиняв. З матеріалів справи вбачається відсутністю дій відповідача, якими б він примушував позивача укладати трудовий договір з ПрАТ "ЦГЗК". Вказав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Також зазначив, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено відповідними доказами розмір витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] у період з 30.09.1998 по 18.07.2001 рр. - він працював у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна машиністом електровозу, з 18.07.2001 по 01.04.2003 рр. - у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна підземним гірничим майстром, з 01.04.2003 по 10.04.2005 рр. - у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна, підземним заступником начальника дільниці, з 16.05.2006 по 23.03.2009 рр. - у ПРАТ «ЦГЗК» шахти імені Орджонікідзе підземним заступником начальника дільниці, з 18.04.2005 по 16.05.2006 р.р. та з 23.03.2009рр. по 11.10.2019 рр. - ПРАТ «ЦГЗК» шахти імені Орджонікідзе підземним майстром гірничим, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02.04.2019 року за №567, встановлений професійний характер захворювань [PERSON] : хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня. J44. 15 травня 2019 року на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань [PERSON] , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого т.в.о. начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.С. В даному Акті зазначено, що професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня, виникли за обставин праці на підземних умовах шахти імені Орджонікідзе ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді начальника підземної добувної дільниці, а також встановленню професійних захворювань послужив профмаршрут, зокрема, у період з 30.09.1998 по 18.07.2001 рр. - ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна машиніст електровозу, 18.07.2001 по 01.04.2003 рр. - ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна підземний гірничий майстр, з 01.04.2003 по 10.04.2005 рр. - ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна, підземний заступник начальника дільниці, з 16.05.2006 по 23.03.2009 рр. - ПРАТ «ЦГЗК» шахта імені Орджонікідзе підземний заступник начальника дільниці, з 18.04.2005 по 16.05.2006 р.р. 23.03.2009 по 01.08.2012 рр. - ПРАТ «ЦГЗК» шахта імені Орджонікідзе підземний майстер гірничий. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 054933 від 10.10.2019 року позивачу [PERSON] первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (30% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності, з 23 вересня 2019 року до 01 жовтня 2020 року, з переоглядом 09 вересня 2020 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 079227 від 17.09.2020 року позивачу [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (ХОЗЛ) та третю групу інвалідності, з 07 вересня 2020 року до 01 жовтня 2023 року, з переоглядом 01 вересня 2023 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. У зв`язку з професійними захворюваннями позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, що підтверджується відповідними виписними епікризами. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку маса вантажу, статичне навантаження, періодичне перебування в позі стоячи, концентрація пилу перевищували гранично-допустимі норми, що стали причиною профзахворювання позивача. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідачів. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємствами - відповідачами внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної впливу підвищених параметрів пилу у повітрі робочої зони, фізичного перевантаження, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації, а позов задоволенню. Суд відхиляє заперечення Відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представників відповідачів щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідачів суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи Відповідачів про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 60%, 3 групи інвалідності, які встановлені не безстроково, періоди роботи на підприємствах кожного з відповідачів, в умовах впливу шкідливих факторів, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки вже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з Відповідача 1 в розмірі 60305,00 гривень та з Відповідача 2 в розмірі 119695,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Залюбовським В.В. 12.11.2020 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки правової позиції тощо. Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 12.11.2020 року [PERSON] сплачено [PERSON] винагороду в сумі 4500,00 гривень, що підтверджується квитанцією №1964 від 12.11.2020. Виходячи з наведеного, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на надану професійну правничу допомогу по 2250,00 грн. з кожного. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я до двох відповідачів та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою та складається із двох окремих позовних вимог. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Згідно положення п.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше позовних вимог, судовий збір сплачується за кожну позовну вимогу. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача 1 підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн., з відповідача 2 - 1196,95 грн.

Outcome: approved