Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

22 червня 2016 року позивачем було укладено договір фінансового лізингу №00379 з додатком, предметом якого був транспортний засіб, автомобіль марки КІА модаелі SPORTAGE та сплачено грошову суму у розмірі 54000,00 грн., сплативши комісію банку у розмірі 200,00. Представником відповідача йому було роз'яснено, що сплачена сума є авансом за транспортний засіб, який буде йому поставлено через 3 дні після сплати. Після спливу зазначеного строку, не отримавши транспортний засіб, він звязався з представниками відповідача та отримав відповідь, що поставка йому транспортного засобу не можлива через відсутність автомобілів. Детально ознайомившись з договором він зрозумів, що був введений в оману стосовно умов договору. А сплачена ним сума у розмірі 54000,00 грн. є платежем за оформлення договору. Звернувшись до головного офісу з вимогою повернути сплачені кошти йому було відмовлено так як, відповідно до пункту 12.1 договору Лізингоодержувач, який сплатив платіж за оформлення договору та/або не сплатив чи частково або повністю сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб, має право протягом трьох днів, з моменту підписання договору, розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі (заяві) з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством України, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання Договору та про наслідки такого розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений Лізингоодержувачем авансовий платіж та/або частина авансового платежу та 20 відсотків від сплаченого Лізингоодержувачем платежу за оформлення договору. У разі якщо заява про розірвання договору подана з порушення строку вказаного у даному пункті. Платіж за оформлення договору в такому випадку, поверненню не підлягає. Таким чином, відповідачем, було отримано 54 000,00 грн. Тобто, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачу споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору Лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства. Разом з тим, до істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів зазначений в Законі України «Про фінансовий лізинг» є вичерпним. У вступній частині договору визначено, що: Платіж за оформлення договору - першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок Лізингодавця за організаційні заходи пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладанням Договору, а також за здійснення необхідних дій Лізингодавця, які пов'язані з передачею Предмета лізингу Лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 (десять) відсотків від Погодженої вартості Предмета лізингу. Вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору. Виходячи з викладеного, зазначений у договорі адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, як і до інших передбачених законом платежів, а тому умови договору про сплату позивачем адміністративного платежу не відповідають діючому законодавству. Як вбачається з копії Договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами: Лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок Лізингодавця у строк, у порядку та у розмірі згідно даного Договору та/або Додатку № 2 до Договору (Графік сплати лізингових платежів). Період Лізингу починається з моменту передачі Предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі Предмета лізингу, та закінчується через 60 місяців моменту підписання Акту приймання-передачі Предмета лізингу, в останньому місяці сплати лізингового платежу згідно Додатку № 2 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного Договору або додатковими угодами (п.2.2. Договору). Відповідно до розділу «Визначення термінів» у Договорі фінансового лізингу, Авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від Погодженої вартості Предмета лізингу, розмір якого погоджено Сторонами та визначено у даному договорі, який сплачується Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця на умовах Договору до моменту купівлі Предмета лізингу Лізингодавцем. Обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між Вартістю Предмета лізингу, при його купівлі Лізингодавцем, та сплаченим Лізингоодержувачем Авансовим платежем та відповідних доплат, на умовах викладених у даному Договорі Порядок, строки та розмір сплати Лізингоодержувачем Обсягу фінансування визначається Договорі та у Додатку № 2 до Договору. Винагорода Лізингодавця - визначений у даному договорі річний відсоток надання в лізинг Предмет лізингу. Період лізингу - означає строк, на який Предмет лізингу передається у користування Лізиигоодержувачу на умовах, погоджених у цьому Договорі. Як вбачається з копії Договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця у строки та в розмірі відповідно до даного Договору та до Графіку сплати лізингових платежів (Додаток №2 до Договору). Період лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком №2 до цього Договору (п. 2.2 Договору). Відповідно до п. 17.2 Прикінцевих положень вказаного договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Згідно п.17.2 Договору підписанням даного договору та додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника" Відповідача, що стосуються змісту договору та додатків, проінформований про всі можливі витрати і ризики у звязку із укладенням та виконанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Однак згідно п.2.1. Договору - даний Договір вступає в силу з моменту його підписання. А додатки до Договору є невід'ємною його частиною (п.16.13 Договору). В матеріалах справи відсутній Додаток №2 "Графік сплати лізингових платежів" та будь-які докази його підписання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Згідно з п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Однак відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідачем не враховано вищевказані норми законодавства, навпаки, всупереч зазначених норм, лізингодавець (Відповідач) взагалі не надав йому можливості, як лізингоодержувачу, відмовитись від договору. Пунктом 8.2 передбачено, що Сторони погоджуються та визначають, а Лізингоодержувач підтверджує, що Лізингодавець купує Предмет лізингу за Вартістю Предмета лізингу, яка встановлюється Продавцем. Вартість Предмета лізингу або Погоджена вартість Предмета лізингу, якщо вона не змінилась, буде відображена у Додатку № 2 до даного Договору, який Сторони зобов'язані підписати після сплати Першого платежу та до моменту передачі Предмета лізингу на умовах викладених у даному договорі. Доказами Вартості Предмета лізингу, на момент його купівлі, вважається рахунок-фактура, або інший документ на оплату Предмета лізингу, виданий Продавцем Предмета лізингу. Пунктом 8.4 Договору фінансового лізингу передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку № 2 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-й день поточного місяця, згідно з вказаного додатку та/або на підставі рахунків виставлених Лізингодавцем. Плановий платіж, а також всі інші платежі, як передбачені даним Договором та які Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити, вважаються сплаченими в момент фактичного надходження коштів на розрахунковий рахунок Лізингодавця. Всі платежі, які передбачені даним Договором, Лізингоодержувач повинен сплачувати самостійно на розрахунковий рахунок Лізингодавця або сплачувати на підставі виданої Лізингодавцем квитанції або рахунку. Пунктом 10.1. передбачено що Лізинговий платіж: сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок Лізингодавця відповідно до умов даного договору та/або Додатку № 2 до Договору, який підписується Сторонами у відповідності до умов даного Договору. Кожний Лізинговий платіж: включає в себе: - відсотки (проценти) за надання в лізинг Предмета лізингу в розмірі 20 (двадцять) відсотків річних на залишок обсягу фінансування (Винагорода Лізингодавця); - частина від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує вартість Предмета лізингу). Пунктом 10.2 визначено, що на момент укладання даного Договору розмір щомісячних лізингових платежів, за умови залишення Погодженої вартості Предмета лізингу на рівні, яка була визначена на момент підписання даного Договору, становить 7153,35 грн. У випадку залишення Погодженої вартості Предмета лізингу нарівні, який було визначено на момент підписання даного Договору та до передачі Предмета лізингу Лізингоодержувачу, Сторони зобов 'язані підписати Додаток № 2 до даного Договору. Пунктом 17.2 Договору фінансового лізингу передбачено, що підписання цього Договору та Додатків до нього є свідчення факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеними, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ні змістом основного тексту Договору фінансового лізингу, ні підписаним Додатком № 1 не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є Обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця та не встановлений строк їх сплати. Виходячи із змісту основного тексту Договору фінансового лізингу розмір фінансових активів, якими є Обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця зміст основного тексту Договору фінансового лізингу та Додаток № 1 не міститься. Оскільки зміст умов Договору фінансового лізингу підлягав фіксації у декількох документах, що, в свою чергу, підлягали підписанню сторонами, не підписання сторонами саме Додатку № 2 суперечить положенням ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" за якою: споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). В Договорі фінансового лізингу (п.1.2) та додатку №1 до договору зазначено: марка "КІА", модель Sportage, комплектація КОМФОРТ, об'єм двигуна 1.7 дизель, привід 4X2, тип КПП: механічний, бажаний колір МЕТАЛІК в кількості 1 шт. В договорі та додатку до нього відсутні колір, рік випуску, номери агрегатів які дають можливість ідентифікувати предмет лізингу, як індивідуально визначену річ. Зазначений в якості кольору МЕТАЛІК - є різновидом лакофарбового покриття серед інших таких як: глянець, перламутр, акріл та ін., а не конкретно визначений колір. Згідно п. 3.1.1. Договору Лізингодавець зобов'язаний придбати Предмет Лізингу, який визначено Лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного Договору та інших погоджень між сторонами. Пунктом 3.1.2. Договору визначено обов'язок Лізингодавця передати придбаний для Лізингоодержувача Предмет лізингу на умовах, викладених у даному Договорі. Тому при укладенні договору були порушені положення самого договору і не можна говорити про те, що сторони дійшли згоди щодо предмета лізингу. Так як у спірному договорі відсутнє чітке визначення таких істотних умов, договору як розмір і строк сплати лізингових платежів та предмету лізингу, зазначений договір є недійсним і з цієї підстави. У вступній частині договору визначено, що платіж за оформлення договору не першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 (десять відсотків) від вартості Предмета лізингу. Зазначений у договорі платіж за оформлення договору не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, як і до інших, передбачених законом платежів, а тому умови договору про сплату позивачем платежу за оформлення договору не відповідають діючому законодавству. Окрім того, Відповідачем не було обґрунтовано співрозмірність такого платежу, а саме 10% від вартості предмета лізингу наданій послузі - оформлення типового бланку договору. Розмір цього платежу явно, непропорційно великий як для суті послуги за підготовку, перевірку та розгляд документів для укладення договору, зважаючи на те, що суть послуги сформульована дуже розпливчато і загально, не зазначено, що саме виконує лізингодавець, яким чином оформляється виконане ним, не передбачено прийняття виконаного лізингодавцем лізингоодержувачем. Як вбачається з оспорюваного договору він виконаний шляхом внесення рукописного тексту до роздрукованого стандартного бланку, тобто при укладенні оспорюваного договору був відсутній індивідуальний підхід і зазначена послуга оцінена відповідачем непропорційно високо, щодо можливих витрат на її надання, які ні в договорі, ні в додатках до нього не вказані. Таке положення договору, є вкрай несправедливими, одностороннім, викладеним лише в інтересах лізингодавця, оскільки воно явним чином суперечать принципу добросовісності, а його наслідком є істотний, дуже значний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача як споживача. Отже, такі умови є несправедливими і порушують принцип добросовісності. У порушення зазначених норм статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" статтею 12 договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність лізингоотримувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, зокрема, встановлена відповідальність лізингоодержувача у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього, розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Водночас, відповідальність лізингодавця перед споживачем у вигляді одностороннього розірвання договору лізингоодержувачем, укладеним договором не передбачено. Таким чином, споживач практично позбавлений можливості захистити свої права інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків. Статтею 3 п. 3.2.7. договору передбачено право Лізингодавця в односторонньому порядку розірвати даний Договір у випадку неможливості придбання Предмета лізигу або відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку Предмета лізингу та у разі не обрання нового Предмета лізингу Лізингоодержувачем протягом трьох місяців з моменту повідомлення Лізингоодержувача про такі обставини або відсутності жодних письмових заяв щодо врегулювання такої ситуації. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12. 7. ст. 12 даного Договору, що стосуєтсья обсягу повернення коштів. Пунктом 12.7 договору передбачено, Лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з підстав передбачених у п. 3.2.7. статті 3 даного Договору. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансований платіж або частину Авансового платежу за відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків, які Лізингодавець утримує в якості штрафу за невиконання умов Договору, Платіж за оформлення договору поверненню не підлягає. Це є несправедливою умовою, оскільки, Лізингоодержувач не обирає продавця предмету лізингу та не бере участі у перемовинах з приводу його придбання - проте несе штрафні санкції та втрачає Платіж за оформлення договору. Згідно з п.5.4 Договору, на Лізингоодержувача покладається відповідальність стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти Лізингодавця, як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що повязано з володінням, експлуатацією, транспортуванням предмета лізингу, або стану предмета лізингу, протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший. Згідно з п.5.10 договору, з дати передачі предмета лізингу лізингоодержувач бере на себе всі ризики, пов'язані з пошкодженням, втратою, викраденням або передчасним зносом предмета лізингу чи будь-якої його частини. Пункт 7.4. передбачає обов'язкове страхування предмета лізингу по обов'язковому страхуванню цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також на умовах повного "КАСКО". За пунктом 7.2 договору компанія страховика обирається Лізингодавцем. Разом з тим на підставі п.7.3 договору страхування предмета лізингу здійснюється за рахунок Лізингоодержувача, але на користь Лізингодавця. Пунктом 10.11 передбачено, що у разі невизначеної у даному Договорі зміни розмірів лізингових платежів Лізингодавець та Лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного Договору. При цьому, стаття 12 не містить положень за якими Лізингоодержувач отримує назад сплачені кошти у випадку незгоди з умовами цієї додаткової угоди. Отже, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитись від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. Таким чином, зазначені умови договору суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін, а тому завдають шкоду споживачеві та відповідно, є несправедливими. Відповідно до ч. 2 статті 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. У п. 9.4. Даним договором Сторони визначили, що у разі якщо Вартість Предмета лізингу відрізняється від Погодженої вартості Предмета лізингу на момент купівлі Предмета лізингу та з метою виплати Лізингоодержувачем Авансового платежу в розмірі не менше того, який визначений у даному Договорі (у відсотках), від Вартості Предмета лізингу на момент купівлі Предмета лізингу, Лізингоодержувач зобов'язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченого Авансового платежу до моменту купівлі Предмета лізингу. У такому випадку сплата різниці проводиться Лізингоодержувачем на підставі наданої Лізингодавцем квитанції або рахунку. Сторони погодили, що доказом вартості Предмета лізингу є рахунок-фактура Продавця чи прайс-лист офіційного постачальника транспортного засобу станом на дату виписки рахунку - фактури Продавцем. Така ж процедура у разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу з обов'язком лізингодавця повернути різницю чи зарахувати її в рахунок майбутніх платежів договором не передбачена. Пунктом 10.9. договору визначено, що в період дії даного Договору Лізингодавець має право змінити розмір лізингових платежів або проіндексувати їх в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність Лізингодавця та яке потягло за собою зміну вартості Предмета лізингу: *збільшення та/або зменшення податків, митних зборів, зборів та інших обов'язкових платежів, які стягуються у зв'язку із укладанням та виконанням Договору, в тому числі з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/або механізмів, а також які впливають на вартість Предмета лізингу, згідно умов договору поставки на момент проведення повного розрахунку Лізингодавця з Продавцем за придбаний Предмет лізингу; *переоцінки залишкової вартості Предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки Предмета лізингу; *суттєвих змін на грошовому ринку України, таких як: збільшення індексу інфляції, та/або знецінення української гривні (девальвація) по відношенню до основної міжнародної резервної валюти України більше як на 10 відсотків у порівнянні з датою поточного платежу до дати укладання Договору або до дати останньої зміни лізингових платежів, Коригування розмірів лізингових платежів, у випадках, передбачених цим підпунктом Договору, не призводить до збільшення загальної вартості Предмета лізингу. Відповідно також не збільшується і частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) обсяг фінансування. Зазначене коригування індексує (змінює) частину лізингових платежів, а саме річний відсоток за надання в лізинг Предмета лізингу (Винагорода Лізингодавця). Як вбачається з договору, предмет лізингу, лізингові платежі визначені у національній валюті України, еквівалент у іноземній валюті не визначався, а тому прив'язка до зміни курсу міжнародної резервної валюти України по відношенню до гривні не ґрунтується на вищевикладених вимогах закону. Окрім того, як вбачається зі змісту п. 10.9. договору, розмір лізингових платежів може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, яка впливає на діяльність лізингодавця та яке потягло за собою зміну вартості предмету лізингу, розміру податків і прирівняних до них платежів, суттєвих змін на грошовому ринку України, таких як збільшення індексу інфляції, та/або знецінення української гривні (девальвація) по відношенню до основної міжнародної резервної валюти України більше як на 10 відсотків у порівнянні з датою поточного платежу до дати укладання Договору. Проте, формули перерахунку не передбачено. Також лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. За договором у позивача відсутні права на одержання будь-якої компенсації від відповідача у зв'язку із розірванням або невиконанням договору. Пунктом 10.5 договору передбачено, що лізингоодержувач не може вимагати від Лізингодавця жодного відшкодування або зміни суми платежів за Договором у випадку перерви в експлуатації Предмета лізингу. Лізингоодержувач не має прав затримувати платежі термін сплати яких настав, навіть з причин пошкодження Предмета лізингу. Лізингові платежі сплачуються Лізингоодержувачем незалежно від результатів його господарської діяльності і незалежно від будь-яких обставин, пов'язаних з роботою або перервою в роботі Предмета лізингу та економічною ефективністю його роботи в період лізингу, крім випадків, прямо передбачених цим Договором або спеціальним законодавством України. Це є несправедливою умовою та суперечить принципу добросовісності викладеному в пункті 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України. Визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір повинен бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до пункту 9.1 Договору Авансовий платіж складає частину від погодженої вартості Предмета лізингу, а також у випадках передбачених договором, частину від Вартості Предмета лізингу зазначеного у даному Договорі та у Додатку № 1 до даного Договору в розмірі 50 % на момент укладання даного Договору. Пунктом 4.1 договору передбачено, що лізингодавець зобов'язаний купити предмет Лізингу в розумний строк та виключно після сплати лізингоодержувачем таких платежів: платежу за оформлення договору, Авансового платежу, різниці до вже сплаченого авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. За умовами п. 4.2 Договору Лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30 банківських днів з моменту його купівлі у продавця, тільки після сплати Лізингоодержувачем платежу за передачу предмета лізингу. Таким чином, до передачі предмета лізингу Відповідач залучає від лізингоодержувача грошові кошти у розмірі понад 60 відсотків вартості предмета лізингу та після цього на протязі розумного строку має можливість поставити йому транспортний засіб. Просить визнати договір фінансового лізингу №00379 від 22 червня 2016 року недійсним та стягнути сплачені відповідачу грошову суму у розмірі 54 000,00 грн. та комісію банку у розмірі 200,00 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстави, викладених вище. Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заперечень проти поданого позивачем позову до суду від нього не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22.06.2016 року між ТОВ «СОУЛ УКРАЇНА» та позивачем було укладено Договір фінансового лізингу за № 00379 на придбання автомобіля «КІА Sportage» вартістю 540000 грн. В цей же день позивачем було внесено 54000 грн., як платіж за оформлення договору фінансового лізингу та сплачено комісію за здійснення касової операції в сумі 200 грн. На виконання умов договору позивачем отримано примірник договору разом з додатком № 1, в яких зазначено марку/модель, комплектацію, обєм/тип двигуна, тип КПП, привід, бажаний колір та вартість предмету лізингу. Отже, на відносини, які виникли між позивачем та відповідачем у звязку з укладенням договору фінансового лізингу, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживача, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 ЦК України. Кодексу. Ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Із п. 2 ч. 6\~ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~слідує, що у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Відповідно до ч. 3\~ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 2\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Отже, для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Вартість послуг за платежу за оформлення договору в розмірі 10% від погодженої вартості предмета лізингу, що становить 54000 грн., які позивач оплатив відповідачеві, не відповідає обсягу робіт, які отримав споживач. Суд вважає, що ця сума є значно завищеною, оскільки відповідач фактично не поніс інших витрат на організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням даного договору, крім витрат на роздруківку тексту договору та заповнення декількох рядків та реквізитів лізингоодержувача у тексті договору рукописним текстом. Доказів понесення затрат на такі витрати на суму 54000 грн. відповідачем суду не надано. Відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію, підготовку та укладення даного договору виконаній послузі, яка не є лізинговим платежем. Такі умови договору є несправедливими. Відповідно до ч. 1\~ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведено в ч. 3\~ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», цей перелік не є вичерпним. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що договором фактично забезпечено захист інтересів лише лізингодавця і вказане свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обовязками сторін. Суд вважає, що несправедливі умови договору лізингу, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві є достатніми підставами для визнання недійсним даного договору лізингу із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. А тому суд вважає, що договір фінансового лізингу № 00379, в тому числі додаток № 1 який укладений 22.06.2016 року між ТОВ «СОУЛ УКРАЇНА» та [PERSON] необхідно визнати недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину стягненням із відповідача на користь позивача коштів, внесених позивачем при укладенні та на виконання умов договору в сумі 54000 грн. Несправедливими на переконання суду є і сплата платежу за оформлення договору 54000 грн., тобто 10% від вартості майна відповідно до лізингового договору, так як в графі «Визначення термінів» договору визначено, що платіж за оформлення договору це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організаційні заходи, повявзані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів для укладення Договору, а також за здійснення необхідних дій Лізингодавця, які повязані з передачею Предмета лізингу Лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Отже, судом встановлено, що відповідачем отримано 54000 грн., тобто 10% від вартості предмета лізингу лише за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору та при розірванні договору в будь-якому випадку, навіть за невиконання зобовязання відповідачем, цей платіж не повертається (п. 12.1 ст. 12 Договору). Відповідно до ч.1\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п.17\~ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити. Частиною 2\~ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг»\~визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з укладенням самого Договору фінансового лізингу. Відповідно до пп.2 п.6\~ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому. Оскільки за умовами спірного Договору лізингу, виконання зобов'язання відповідача за ним ставиться в залежність від факту внесення позивачем «платежу за оформлення договору» за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, наявні підстави для визнання договору недійсним в цілому. Суд вважає несправедливим в розумінні ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» п. 3.2.3 та п. 3.2.1 (ст. 3) Договору відповідно до яких визначено, що згідно п. 3.2.3 (ст. 3) лізингодавець має право залишати предмет лізингу в своєму салоні або на складі продавця та/або не передавати його в разі наявності несплачених лізингоодержувачем, передбачених даним Договором платежів та/або не вчинення лізингоодержувачем певних дій, які останній зобовязаний вчинити та/або сплатити для отримання предмета лізингу, але не більше 1 (одного) календарного місяця. У разі не сплати лізингоодержувачем передбачених даним Договором платежів та/або не вчинення певних дій, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити та/або вчинити для отримання предмета лізингу протягом 1 (одного) місяця з моменту виникнення такої заборгованості та після закінчення місячного терміну, лізингодавець має право розірвати даний договір за порушення лізингоодержувачем умов даного договору. Відповідно до п. 3.2.1 (ст. 3) Договору з метою забезпечення належного виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань по даному договору, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача надати додаткові гарантії виконання зобовязань лізингоодержувачем у вигляді Договору поруки або інших гарантій визначених лізингодавцем, протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту направлення лізингодавцем відповідної вимоги. Під час укладенні договору поруки поручителі повинні надати лізингодавцю документи, що підтверджують дохід кожного з поручителів, який повинен дорівнювати або бути більшим ніж сума щомісячного лізингового платежу. У разі ненадання або відмови лізингоодержувача надати визначені даним пунктом гарантії, лізингодавець має право залишити транспортний засіб (предмет лізингу) у себе та не передавати його лізингоодержувачу до моменту виконання вимоги лізингодавця щодо надання гарантій. А у випадку коли лізингоодержувач протягом тривалого часу, більше трьох місяців, не надає лізингодавцю визначені даним пунктом гарантії, лізингодавець має право розірвати договір або передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу іншому лізингоодержувачу. У випадку коли лізингоодержувач порушує свої фінансові зобовязання, щодо вчасної оплати лізингових платежів вже після того, як предмет лізингу передано лізингоодержувачу та останній не виконує вимогу, щодо надання додаткових гарантій подальшого виконання договору, то лізингодавець має право вилучити предмет лізингу у лізингоодержувача до моменту надання лізингоодержувачем гарантій визначених даним пунктом. Згідно п.п. 3.4.4, 3.4.5 (ст. 3) Договору не раніше 12 календарних місяців, з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу, лізингоодержувач має право достроково здійснити сплату всієї суми лізингових платежів, належних до сплати лізингоодержувачем за умовами даного договору та отриманого від лізингодавця рахунку. Лізингоодержувач має право та/або поставку предмета лізингу або з інших причин звернутися до лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або моделі та/або модифікації транспортного засобу, у цьому випадку лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву в залежності від можливостей лізингодавця та/або продавця. Згідно п. 3.4.6. (ст. 3) лізингодавець має право розірвати даний договір у випадку відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12.2 ст. 12 даного договору, що стосуються обсягу повернення коштів, відповідно до якого платіж за оформлення договору поверненню не підлягає. Згідно п.п. 3.2.6, 3.2.7 (ст. 3) Договору, лізингодавець має право роізврвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного договору. При цьому, лізингодавець не зобовязаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору. Лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом трьох місяців. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені ним кошти за мінусом платежу за оформлення договору. Тобто можливість лізингодавця без зясування причин неможливості повного виконання зобовязання лізингоодержувачем фактично розірвати договір в односторонньому порядку, при цьому залишити за собою сплачений обовязковий платіж за оформлення договору, який поверненню не підлягає в жодному випадку, а при розірванні договору повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансований платіж або тільки 20 відсотків від сплаченого авансованого платежу, як штраф за дострокове розірвання договору (п. 12.7 ст. 12). Отже, з підстав викладених вище, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визнавши укладений лізинговий договір недійсним. Таким чином, суд вважає, що оспорюваний Договір фінансового лізингу № 00379 від 22.06.2016 року по своїй природі є несправедливий, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Крім того, згідно з\~ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу відповідач завуалював призначення першочергового платежу в розмірі 54000 гривень під вигляд платіжу за договором, який за умовами договору не повертається в жодному випадку та є платою за укладення самого договору. На підставі наведеного,

Outcome: approved