Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ "Приват Банк", третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Районний відділ ДВС Рахівського РУЮ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору № MKLWSE 00000322 від 05.01.2006 року [PERSON] отримала в ЗАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) кредит в сумі 15000,00 грн., зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.01.2009 року. Сплатою кредиту та відсотків займався її чоловік, який після настання кінцевого терміну повернення кредиту повідомив, що погасив цей кредит. У кінці 2012 року із виклику до відділу ДВС вона довідалась про те, що вищезазначений кредит не погашений, є рішення суду про стягнення з неї боргу, що стало однією з підстав для розірвання шлюбу. Із отриманої в ЄДРСР електронної копії позивачка довідалась, що 03 березня 2012 року Індустріальним судом м. Дніпропетровськ у справі 0417/17520/2012 винесено заочне рішення про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № MKLWSE 00000322 від 05.01.2006 року у розмірі 140947,26 грн. та з поручителя в сумі 10000 грн., а всього сума заборгованості склала 150947,26 грн., в тому числі 13499,13 грн. заборгованість за кредитом; 62071,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3150,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 72226,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивачкою було подано заяву про перегляд вказаного рішення, а також вона клопотала про відмову у задоволенні позову через те, що банк пропустив строки звернення до суду. Індустріальний суд своєю ухвалою від 17.12.2012 року цей позов залишив без розгляду. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин», суд, враховуючи положення пункту 7 часини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вказав на те, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Тому є всі підстави вважати, що основне зобовязання є припиненим. У квітні 2015 року банк надіслав позивачці письмову вимогу від 31.03.2015 року повернути 337\~479, 22 грн. заборгованості за кредитом, на яку [PERSON] відповіла відмовою, оскільки законодавство забороняє вимагати прострочену заборгованість, а відтак вона не має обовязку її сплачувати. У жовтні 2015 року позивачку [PERSON] зустрів представник банку і повідомив, що Банк буде примусово стягувати з неї заборгованість за виконавчим написом нотаріуса. Із отриманого виконавчого напису, вчиненого 03.04.2015 року приватним нотаріусом [PERSON], вона довідалась, що банк намагається у примусовому порядку стягнути з неї 13499,13 грн. заборгованість за кредитом; 104920,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3150,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 215409,33 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а всього 338679,22 грн. У виконавчому написі не стверджено, що ці суми є безспірними. Банк подав даний виконавчий напис на виконання відділу ДВС Рахівського РУЮ. Даний напис вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки, кінцевий термін повернення нею коштів за кредитним договором № MKLWSE00000322 від 05.01.2006 року є 05.01.2009 року. Право Банку на вимогу стягнення боргу з неї виникло 05.01.2009 року і виконавчий напис можна було вчинити включно до 05.01.2012 року (протягом трьох років), в тому числі і в частині стягнення пені, але в межах одного а не дев`яти років. Отже виконавчий напис від 03.04.2015 року вчинений приватним нотаріусом [PERSON] поза межами строку, визначеного ст. 88 ЗУ "Про нотаріат" та п.284 Інструкції, чим грубо порушив вказані вимоги законодавства. Та обставина, що Банк направив позивачці вимогу від 31.03.2015 року сплатити заборгованість з іншим розрахунком вказує на існування спору щодо розміру заборгованості за вищевказаним кредитним договором. А нотаріусом, при вчиненні виконавчого напису , у порушення вимог закону, не була перевірена безспірність заявлених вимог. Банк не надав нотаріусу оригінал кредитного договору, на якому нотаріусу слід було вчинити напис. Виконавчий напис містить лише загальні суми без розшифрування механізму обрахування, без зазначення умов укладеного договору та строків нарахування. Таким чином, боргові зобов`язання, зазначені у виконавчому написі, не є безспірними, розрахунок суми боргу у виконавчому написі спростовується розрахунком суми боргу, зазначеному в письмовій вимозі банку. Тому просить суд, визнати виконавчий напис, вчинений 03 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за заявою ПАТ КБ "Приват Банк" про задоволення вимог банку за рахунок стягнення коштів з [PERSON], таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві, просять таку задовільнити. Представник відповідача ПАТ КБ "Приват Банк", повторно, в судове засідання не з`явився, про час та місце розглдяду справи повідомленй належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали, причини їх неявки суду не відомі. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання неё з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Однак надіслала до суду заперечення, в якому зазначила, що вона не погоджується з думкою позивачки щодо того, що виконавчий напис за зверненням ПАТ КБ "Приват Банк" був вчинений стосовно позивачки поза межами давності. Посилається, що у даному випадку відрахування позивачкою строків давності було проведено суто механічно, не вдаючись до особливостей кредитних правовідносин, та вважає, що сума заборгованості є безспірною . Тому вважає даний позов безпідставним, та просить відмовити в його задоволенні. Третя особа Районний відділ ДВС Рахівського РУЮ в судове засідання не з`явився, начальник відділу [PERSON] надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, вирішення даного питання залишає на розсуд суду. Суд, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши заперечення третьої особи та матеріали справи, перевіривши їх доказами, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05січня 2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKLWSE00000322, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 15000 гривень, зі сплатою відсоктів 24% річних з кінцевим терміном погашення 05.01.2009 року. Сплатою кредиту та відсотків займався її чоловік, який після настання кінцевого терміну повернення кредиту повідомив, що погасив цей кредит. У кінці 2012 року із виклику до відділу ДВС позивачки довідалась про те, що вищезазначений кредит не погашений, є рішення суду про стягнення з неї боргу, що стало однією з підстав для розірвання шлюбу. Дійсно, 03 березня 2012 року Індустріальним судом м. Дніпропетровськ у справі 0417/17520/2012 винесено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № MKLWSE 00000322 від 05.01.2006 року у розмірі 140947,26 грн. та з поручителя в сумі 10000 грн., а всього сума заборгованості склала 150947,26 грн., в тому числі 13499,13 грн. заборгованість за кредитом; 62071,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3150,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 72226,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. 26 листопада 2012 року [PERSON] звернулася до Індурстріального районного суду м.Дніпропетровськ, з заявою про перегляд вказаного рішення, в якій вона клопотала про відмову у задоволенні позову через те, що банк пропустив строки звернення до суду. Індустріальний суд своєю ухвалою від 17.12.2012 року цей позов залишив без розгляду. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин», суд, враховуючи положення пункту 7 часини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вказав, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У квітні 2015 року банк надіслав позивачці письмову вимогу від 31.03.2015 року повернути 337\~479, 22 грн. заборгованості за кредитом, на яку [PERSON] відповіла відмовою, оскільки законодавство забороняє вимагати прострочену заборгованість, а відтак вона не має обовязку її сплачувати. Виконавчим написом, вчиненим 03 квітня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON], запропоновано стягнути з [PERSON], 338 679 гривень 22 копійки боргу за кредитним договором № MKLWSE00000322 від 05 січня 2006 року, укладеним між нею та ПАТ КБ "Приватбанк", яка є правонаступником ЗАТ КБ "Приватбанк". У виконавчому написі не стверджено, що ці суми є безспірними. Банк подав даний виконавчий напис на виконання відділу ДВС Рахівського РУЮ. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1127 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 2.3. п.2 Глави 16 [PERSON] Порядку, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів із моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, а згідно підпунктів 3.1., 3.2. п.3 Глави 16 [PERSON] Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Відповідно до п.1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п.п.284, 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому переліку. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст.ст.\~57,\~58\~цього ж\~кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що Банк направив позивачці вимогу від 31.03.2015 року сплатити заборгованість в сумі 337 479, 22 грн., тоді як у виконавчому написі зазначено іншиий розрахунок, дана обставина вказує на існування спору щодо розміру заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Окрім того, про те, що дана сума не являється безспірною вказує і те, що [PERSON] зверталася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, однією з підстав подачі якої, була невірність суми неустойки, з якою [PERSON] не погоджувалася. Отже, нотаріусом, при вчиненні виконавчого напису , у порушення вимог закону, не була перевірена безспірність заявлених вимог. Положеннями частини 1 ст. 88 ЗУ "Про нотаріат" та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чітко передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Кінцевий термін повернення [PERSON] коштів за крединим договором №MKLWSE00000322 від 05,01,2006 року є 05.01.2009 року. Отже право банку на вимогу про стягнення з позивачки боргу виникло 06.01.2009 року (ст.253 ЦК України), то строк вчинення виконавчого напису закінчився 06.01.2012 року, протягом трьох років, отже виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом [PERSON] поза межами строку. За таких обставин, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Питання про відшкодування судових витрат, пов"язаних з розглядом справи, позивачем не ставилося. На підставі наведеного,

Outcome: approved