Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

20.10.2014 року позивач ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду із позовом до відповідачів, до якого 11.12.2014 року надало заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 21172293 від 15.04.2013 року у сумі 192 289,59 грн. звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб за договором застави № 21172510 від 15.04.2013 року, а саме легковий автомобіль, марки VOLKSWAGEN, модель POLO, чорного кольору, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]; встановити спосіб звернення стягнення на предмет застави - продаж ПАТ "ПУМБ" предмету застави за договором застави транспортного засобу № 21172510 від 15.04.2013 року; визнати вищий пріоритет ПАТ «ПУМБ» на предмет застави за договором застави транспортного засобу № 21172510 від 15.04.2013 року; встановити початкову ціну предмету застави за договором застави транспортного засобу № 21172510 від 15.04.2013 року, що підлягає визначенню незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент такого продажу, обраним ПАТ "ПУМБ"; передати в управління ПАТ "ПУМБ" предмет застави, а саме легковий автомобіль, марки VOLKSWAGEN, модель POLO, чорного кольору, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], на період до його реалізації, надавши право вчиняти будь-які юридичні дії по відношенню до предмета застави, тому числі: право звернення до уповноважених органів та посадових осіб для отримання будь-яких документів, що стосуються предмету застави; право отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях та нотаріусів необхідних для управління; стягнути з відповідачів судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що 15.04.2013 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21172293, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 109 778,90 грн., а позичальник зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит у строк не пізніше 15.04.2020 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 21172510 від 15.04.2013 року. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті кредиту. Крім того, 16.04.2014 року вироком Київського районного суду м. Одеси [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 358 ч. 4, ст. 388 ч. 1 КК України, та встановлено, що [PERSON] 15.04.2013 року видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] розпоряджатись належним йому на праві власності автомобілем. 16.04.2015 року [PERSON] звернувся до ВРЕВ із заявою про зняття з обліку автомобіля . на теперішній час заставне майно вилучене у [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача Шевчик В.А. позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення та просить відмовити у задоволені позову. При цьому представник пояснив, що на підставі ст. 388 ЦК України, [PERSON] є добросовісним набувачем та згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22.01.2015 року інформація стосовно обтяження спірного транспортного засобу відсутня. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вислухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 15.04.2013 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21172293, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 109 778,90 грн., а позичальник зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит у строк не пізніше 15.04.2020 року /а.с. 15-30/. З метою забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 21172510 від 15.04.2013 року., а саме легковий автомобіль, марки VOLKSWAGEN, модель POLO, чорного кольору, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER] /а.с. 31-41/. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ПУМБ» виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів відповідачу, на підтвердження чого суду надано меморіальний ордер № 1000 від 15.04.2013 року /а.с. 51/. Однак, відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору, що вбачається з довідки про розрахунок заборгованості станом на 06.10.2014 року, відповідно до якої заборгованість за договором становить 192 289,59 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 109 778,90 грн., заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 34 120,34 грн., заборгованість за сумами пені за порушення строків виконання грошових зобов'язань - 48 390,35 грн. /а.с. 11-14/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом досліджено вирок Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2014 року по справі № 520/8052/14-к, яким визнано винним [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення ст. 388 ч. 1 КК України. Вирок набрав законної сили 17.10.2014 року /а.с. 52-54/. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаним вироком Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2014 року встановлено, що [PERSON] 15.04.2013 року видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] розпоряджатись належним йому на праві власності автомобілем. 16.04.2015 року [PERSON] звернувся до ВРЕВ № 3 із заявою про зняття з обліку автомобіля. В результаті незаконних дій [PERSON] заставне майно банку відчужене третім особам. Заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] стосовно того, що [PERSON] є добросовісним набувачем, суд не приймає до уваги, оскільки п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, встановлено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Окрім того, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] щодо відсутності інформації у витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22.01.2015 року стосовно обтяження спірного транспортного засобу /а.с. 102/. Оскільки, судом досліджено також і витяг Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.02.2015 року, з якого слідує, що 18.04.2013 року Банком здійснено реєстрацію обтяження рухомого майна: автомобіля VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] на підставі договору застави транспортного засобу за договором застави № 21172510 від 15.04.2013 року /а.с. 112-113/. Окрім того, абз. 3 п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не може бути визнаним добросовісним набувачем спірного автомобіля. Таким чином, приймаючи до уваги непогашену заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком у розмірі 109 778,90 грн., а також наявність укладеного договору застави транспортного засобу, суд приходить до висновку, що позовна заява ПАТ «ПУМБ» підлягає задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтована та доведена.

Outcome: approved