Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. В липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-капітал» (далі ТОВ ФК «Капітал-Кредит») звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, свої вимоги обґрунтувало наступним. 15 травня 2019 року між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») був укладений кредитний договір №2100369, згідно з умовами якого відповідач отримав 7 000,00 грн., строком на 30 днів, з встановленим терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 14 червня 2019 року, шляхом заповнення анкети позичальника та підписання кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 17 вересня 2019 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ ФК «Капітал-Кредит» було укладено договір відступлення прав вимоги №38-МЛ Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 07 грудня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 20 510,00 грн, з яких: 7000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 1610,00 грн - прострочена заборгованість за комісією, 8400,00 грн- прострочена заборгованість за тілом кредиту та 3500,00 грн - строкова заборгованість за штрафами і пенями, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] позов не визнала. Заперечуючи факт отримання грошових коштів в розмірі 7000,00 грн, зазначила, що кредитний договір не містить її автентичного підпису та підпису позикодавця, що свідчить про не укладання кредитного договору. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача ТОВ ФК «Капітал-Кредит», який належним чином повідомлений про дату , час і місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Відповідач [PERSON] , яка повідомлялась про дату час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, заяв і клопотань від неї не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача і відповідача. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 травня 2019 року між [PERSON] і ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №2100369, згідно з умовами якого відповідач отримав 7 000,00 грн., строком на 30 днів, з встановленим терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 14 червня 2019 року (а. 5-7). Відповідно до розділу 6 цього договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Сторони договору обумовили, що відправляючи через сайт онлайн-заяву про надання кредиту або підтверджуючи її оператору товариства в порядку визначеному правилами, позичальник тим самим підтверджує свою згоду на укладення цього договору. Договір надсилається товариством на електронну пошту позичальника або розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладення кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового ідентифікатору, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує його для підписання кредитного договору в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Згідно довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт [PERSON] , [INFO] , з якою укладено договір 2100369 від 15травня 2019 року ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор V5259, час відправки ідентифікатора позичальника 15.05.2019 11:13, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатора [NUMBER] (а.с.9). На виконання умов договору, кошти за договором 2100369 від 15травня 2019 року були перераховані ТОВ «Мілоан» на кредитний рахунок [PERSON] номер [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням №12263850 від 15 травня 2019 року (а.с.10). Згідно графіку розрахунків, який є додатком до кредитного договору №2100369 від 15 травня 2019 року на виконання умов договору, 14 червня 2019 року [PERSON] зобов`язана була сплатити 11340,00 грн., з яких: 7000,00 грн. - тіло кредиту, 1610,00 грн. комісію за надання кредиту та 2730,00 грн. проценти (а.с.8). 17 вересня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №38-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками (портфель заборгованості) (а.с.12-15). Того ж дня ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано акт приймання передавання реєстру боржників від 17 вересня 2019 року до договору про відступлення права вимоги №38-МЛ до якого, в тому числі, був включений кредитний договір №2100369 від 15 травня 2019 року, укладений з [PERSON] (а.с.16-17). З виписки з особистого рахунку за кредитним договором №2100369 від 15 травня 2019 року випливає, що заборгованість [PERSON] станом на 07 грудня 2020 року становить 20510,00 грн., з яких: 7000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1610 грн. прострочена заборгованість за комісією, 8400 грн. прострочена заборгованість за процентами, 3500 грн. строкова заборгованість за штрафами і пенями (а.с.19). 20 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу [PERSON] була направлена претензія, в якій останню було повідомлено про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Мілоан» та просили протягом семи днів з моменту отримання листа добровільно погасити борг за вказаними реквізитами, яке не було вручено боржниці (а.с. 20-21, 22). V. Оцінка Суду. Позиція Суду Вивчивши матеріали справи, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, надавши оцінку встановленим обставинам справи та їх відповідності нормам матеріального права, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що матеріли справи підтверджують, що [PERSON] була ініціатором укладення кредитного договору, надала необхідні для його укладення особисті дані, зокрема реєстраційний номер облікової карти платника податків, паспортні дані, які зазначені в кредитному договору. Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних його умов правочину. Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначеністаттею 203 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до вимог статей 3, 12, 13, 78, 81 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає непереконливими доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо не підписання нею кредитного договору, виходячи з наступних обставин. Зі змісту кредитного договору від 15 травня 2019 року вбачається, що при його укладенні відповідачем було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного. Відповідач під час розгляду справи не вказувала на протиправне використання її особистих даних сторонніми особами, в тому числі і її номером мобільного телефону який вона вказує у відзиві та на який ТОВ «Мілоан» був надісланий одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем і позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Усупереч доводам відповідача, факт перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів [PERSON] на кредитний рахунок підтверджується платіжним дорученням від 15 травня 2019 року №12263850 (а.с.10). Враховуючи викладене суд доходить висновку проте, що матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують факт укладення [PERSON] договору про надання кредиту та отримання нею кредитних коштів. Відповідачем доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості надано не було та з клопотанням про їх витребування до суду не зверталася. Разом з тим, суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 20 510,00 грн. з огляду на наступне. Сторони кредитного договору від 15 травня 2019 року обумовили сукупну вартість кредиту 11340,00 грн., з яких 7000,00 грн. -тіло кредиту, 1610 грн. це комісія та 2730,00 грн. проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 1,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Термін повернення кредитних коштів сторони погодили 14 червня 2019 року. Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати неустойку та відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 14 червня 2019 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Крім того, у відповідність до статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно до ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року з населених пунктів визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де провадилась антитерористична операція. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII вбачається, що цей Закон набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Розпорядженням від 30.10.2014 року № 1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до пункту 1 цього розпорядження Слов`янський район віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО. 02.12.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнання такими, то втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України". Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність:розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України" від 30.10.2014 №1053. Вищевказаним розпорядженням затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Указом Президента України №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» (додається, для службового користування). Проте у назві Указу не йдеться про завершення АТО, а текст його не оприлюднений. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що Закон № 1669-VII втратив чинність, оскільки ним прямо визначено, що він втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції та його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню саме узгоджена сторонами сукупну вартість кредиту в розмірі 11340,00 грн. Вимога про стягнення 9170,00 грн., з яких проценти в сумі 5670,00 грн. та неустойка в сумі 3500 грн. не підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем документально підтверджені понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1255,08 грн. судового збору за розгляд справи в суді На підставі викладеного та

Outcome: partial