Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

ПП «Управлінська компанія «Управдом» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. З 07.07.2011 року по 01.09.2013 року ПП «Управлінська компанія «Управдом» надавало послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховувало та збирало квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуючій території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території. Оскільки відповідач є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, але своєчасно не сплачував кошти за надані послуги, у нього утворилась заборгованість. Просило стягнути з відповідача 623,50 грн. заборгованості з оплати зазначених послуг за період з 01.08.2011 року по 31.08.2013 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд дійшов висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований та проживає. Указаний будинок у період з 07.07.2011р. по 01.09.2013р. знаходився на балансі ПП "Управлінська компанія «Управдом», яке є виконавцем житлово-комунальних послуг. ПП " Управлінська компанія «Управдом " нараховувала щомісяця з 1 серпня 2011 року по 31 серпня 2013 року відповідачу плату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак останній в повному обсязі не сплачував кошти за вказані послуги, унаслідок чого в нього виникла заборгованість в сумі 623,50 грн. У розрахунку наявні відомості про те, що відповідач періодично проводив оплату зазначених послуг, однак не у повному обсязі, такий розрахунок відповідачем не спростовано. Із пояснень представника позивача слідує, що між ними договору з обслуговування будинку та прибудинкової території укладено не було. Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Разом із тим законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача. Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача. Відповідно до рішення Шепетівської міської ради від 07.07.2011 року №8, договору на управління та утримання житлового фонду м. Шепетівка від 15.07.2011р., додатку № 1 до нього, майно комунальної власності територіальної громади м. Шепетівка, у тому числі будинок по [ADDRESS], передано на баланс ПП "Управлінська компанія «Управдом». Отже, позивач у цій справі був належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір на обслуговування будинку та прибудинкової території, проте послуги відповідачу з утримання будинку та прибудинкової території надавалися, а відповідач їх приймав та частково оплачував. Таким чином, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. В матеріалах справи містяться докази щодо надання у вищевказаний період позивачем житлово-комунальних послуг, які отримував відповідач, однак їх не оплачував, що є підставою для задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved