Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання інформації недостовірною, зобов'язання її спростувати, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Ізюмським міським головою [PERSON] було порушено його права на отримання належної заробітної плати та отримання у відповідності до ст. 118 КЗпП України та ст. 33 ЗУ « Про статус депутатів місцевих рад» попередньої посади після звільнення з виборної посади, позивач звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з відповідними адміністративними позовами за захистом своїх порушених прав. Представником відповідача, виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, в справах № 623/5217/15-а та 623/1594/17 виступає за довіреністю головний спеціаліст -юрисконсульт юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON]. В своїх виступах та наданих до суду процесуальних документах, а саме: запереченнях на апеляційну скаргу від 08.08.2017 року по справі 623/5217/15-а та запереченнях, отриманих Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 11.08.2017 року по справі № 623/1594/17 представник відповідача [PERSON] системно полягає на ділову репутацію, честь та гідність повивача, чим нанесла йому значної матеріальної та моральної шкоди. Позивач вважає наведені повідомлення представника відповідача, [PERSON] є недостовірною інформацією поширення якої є підставою для захисту гідності, честі та ділової репутації та підлягає спростуванню, а тому просить суд : 1) Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, поширену відповідачем виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, а саме: 14 червня 2017 року у поясненнях інформацію про те, що « звільнення позивача було проведено на підставі ст. 3 ЗУ « Про державну службу» за недотримання ним пов'язаних з проходженням служби вимог, передбачених ст. 16 ЗУ « Про державну службу» і на нього не поширюються вимоги статей 118 КЗпЗ та 33 ЗУ « Про статус депутатів місцевих рад», тому що [PERSON] у 2008 році був звільнений за корупційну діяльність»; У запереченнях на апеляційну скаргу від 08.08.2017 року по справі № 623/5217/15-а, що: « Депутатські повноваження позивач склав 19 липня 2006 року, в зв'язку з обранням на виборну посаду»; [PERSON] перебував на виборній посаді першого заступника Ізюмського міського голови з питань управління житлово комунальним господарством з 04 травня 2006 року по 31 липня 2008 року. 31 липня 2008 року звільнений з посади на підставі ст.ст. 12,20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст. 16,30 Закону України « Про державну службу» ( згідно трудової книжки)». У запереченнях по справі № 623/1594/17, отриманих Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 11.08.2017 року, що "31 липня 2008 року [PERSON] звільнений з посади першого заступника Ізюмського міського голови з питань управління житлово комунального господарства ( звільнений на підставі ст. 12,20 ЗУ « Про службу в органах місцевого самоврядування», ст.ст. 16,30 ЗУ « Про державну службу» згідно запису в трудовій книжці»). …… Відповідно до ст. 21 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування»…..встановлено, що посадова особа місцевого самоврядування звільнена з посади або яка достроково припинила свої повноваження у разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, позбавляється права на одержання пенсії передбаченої частиною сьомою цієї статті». 2) Зобов'язати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену відповідачем недостовірну інформацію шляхом офіційного оголошення на офіційному сайті та в інших засобах масової інформації, що згідно договорів висвітлюють діяльність Ізюмської міської ради та її виконавчого комітету, в тому числі газеті «Обрії Ізюмщини», радіо, наступного повідомлення: « Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області повідомляє, що інформація поширена головним спеціалістом юрисконсультом юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON] в офіційних документах виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області щодо строку перебування на посаді першого заступника Ізюмського міського голови з питань управління житлово комунальним господарством [PERSON], підстав його звільнення та іншого є недостовірною. [PERSON] перебував на посаді першого заступника Ізюмського міського голови з питань управління житлово комунальним господарством з 05 травня 2006 року по 17 листопада 2015 року та звільнений з виборної посади в зв'язку з закінченням строку повноважень то і на нього поширюються всі вимоги та гарантії встановлені Законами України для осіб, які перебували на виборних посадах в органах місцевого самоврядування». 3) Зобов'язати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням відкликати заперечення на апеляційну скаргу від 08.08.2017 року по справі 623/5217/15-а та заперечення по справі 623/1594/17, отримані Ізюмським міськрайонним судом 11.08.2017 року за вх. № 7700. 4) Зобов'язати відповідача попросити публічного (офіційного) вибачення в позивача. 5) Стягнути з виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на користь [PERSON] компенсацію за нанесену моральну шкоду у сумі 10000,00 грн. 25 січня 2018 року позивач надав суду клопотання, в якому просить суд: 1) винести окрему ухвалу про наявність підстав розгляду питання про відповідальність представника виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON] за надання до суду завідомо недостовірної інформації в запереченнях № 3810 від 28.11.2017 року, з метою введення суду в оману; не належне виконання повноважень , що полягає у не подані до суду та приховані наявних у відповідача документів, якими підтверджується ( на які вона посилалася поширюючи недостовірну інформацію) чи спростовується поширена нею недостовірна інформація; 2) Вжити відповідних заходів примусового впливу до представника відповідача виконавчого комітету Ізюмської міської ради [PERSON] за надання до суду , з метою введення суду в оману, завідомо недостовірної інформації в запереченнях № 3810 від 28.11.2017 року, не належне виконання повноважень, що полягає у не поданні до суду та прихованні наявних у відповідача документів, якими підтверджується ( на які вона посилалася поширюючи недостовірну інформацію) чи спростовується поширена нею недостовірна інформація. В подальшому позивач просив залишити клопотання без розгляду, що не суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим було задоволено судом. Разом з позовом позивач надав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, оскільки йому не виплачено заробітну плату, що належала йому у день звільнення, у справі за його позовом про отримання належної пенсії призначено експертизу, тому він перебуває у скрутному становищі та немає змоги сплатити судовий збір. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки інформація, на яку посилається позивач, була озвучена в судових засіданнях, в який [PERSON] виступає як позивач. Кожному доказу судом було надано відповідну оцінку. В рішеннях суду по справі 623/5217/15-а відсутні посилання на заперечення позивача. Приймаючи рішення, суд врахував документи, які було долучено в якості доказів. Крім того, для задоволення позову про стягнення моральної шкоди за приниження гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, позивач мав обов'язково довести суду в порядку глави 5 ЦПК України наступні факти: наявність завданої моральної шкоди; протиправність діяння заподіювача такої шкоди; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні; обґрунтованість суми, якою позивач оцінює заподіяну йому шкоду. З позовної заяви не вбачається обґрунтованості моральної шкоди. У відповіді на відзив від 08 лютого 2018 року позивач вказує на те, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву підтверджує, що інформація, поширення якої оскаржується в даній цивільній справі, дійсно була надана суду в офіційних документах відповідача та документи, які підтверджують достовірність інформації «долучені в якості доказів» до матеріалів судових справ. Поширена відповідачем недостовірна інформація не була визначена підставою пред'явлення адміністративних позовів у справах № 623/5217/15-а та 623/1595/17, не стосувалася предмету цих позовів, а отже не могла бути доказом у справах, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому законом. Інформація, поширена відповідачем - виконавчим комітетом Ізюмської міської ради стосовно незаконного звільнення позивача з посади першого заступника міського голови з питань управління житлово комунальним господарством в 2008 році не могла досліджуватися в судових засіданнях по справах 623/5217/15-а та 6213/1594/17 та даним обставинам не могло бути надано «належну оцінку», в зв'язку з тим, що дані обставини були предметом позову, що розглядався Борівським районним судом Харківської області у справі 2005/1595/12, за результатами розгляду якого прийнято постанову від 18.12.2012 року. Відповідачем додана до відзиву сфальсифікована « Копія трудової книжки [PERSON]Ф.», бо не містить всіх відомостей про прийом на роботу, про переведення на іншу роботу і про звільнення. Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву копії постанови суду від 05.09.2016 року по справі 623/5338/15-а та адміністративного позову від 22.02.2016 року по справі 623/508/16-а, взагалі не містять будь -якої інформації, що стосується позовних вимог та безумовно підлягають поверненню відповідачу. Третя особа надала суду письмові пояснення, в яких проти позову заперечувала, посилаючись на те, що інформація, про яку йде мова в позовній заяві гр. [PERSON] була озвучена в судових засіданнях, в яких [PERSON] виступає як позивач. Моральна шкода позивачем не обгрунтована, а тому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали даної справи, матеріали адміністративної справи №623/1594/17, заслухавши технічне відтворення звукозапису судового засідання від 14.06.2017 року по справі №623/5217/15-а, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст.19, 20 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав особи входять у тому числі право на повагу до гідності і честі та ділової репутації. Частиною 1 статті 277 ЦК України визначено, що\~\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно\~\~ст.297 ЦК України кожен має право на повагу гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими, особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності. Вибір способу захисту особистого не майнового права, зокрема право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації належить позивачеві. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року\~\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п.18 постанови Пленуму). Таким чином позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Так, статтею 3 цього Кодексу встановлено, загальні засади цивільного законодавства: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини 1 статті 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до статті 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з роз'ясненнями, даними у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи",вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В абз.4 п. 19 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. За таких обставин, інформація, надана [PERSON]: під час розгляду адміністративної справи № 623/5217/15-а в Ізюмському міськрайонному суду Харківської області; в запереченнях на апеляційну скаргу від 08.08.2017 року по справі №623/5217/15-а; в запереченнях по справі 623/1594/17, отриманих Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 11.08.2017 року за вх. № 7700/17 не може бути визнана як недостовірна за результатами розгляду даної справи, оскільки відповідач, під час розгляду справи в Ізюмському міськрайонному суді Харківської області, реалізував своє процесуальне право. Достовірність або недостовірність наданої відповідачем інформації має встановити суд, в провадженні якого безпосередньо перебуває справа № 623/5217/15-а та №623/1594/17 та надати отриманій інформації належну оцінку.\~\~ Крім того, суд враховує і те, що представник відповідача під час усної промови, у запереченнях на скаргу від 08.08.2017р. та в запереченнях від 11.08.2017р. не допустила висловлення обставин, які можуть трактуватись як такі, що принижують честь, гідність або ділову репутацію, зважаючи на те, що вона фактично виклала обставини, які зазначені у записі №37 трудової книжки позивача. При цьому, суд вважає, що посилання позивача на те, що в подальшому це звільнення було визнано недійсним не може імперативно забороняти будь - якій особі розголошувати первинні підстави для звільнення та розповсюджувати у хронологічному порядку події, які відбувались стосовно особи позивача. Також, суд враховує і те, що цитування норм законодавства не є підставою вважати порушеною честь, гідність або ділову репутацію позивача. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З вказаного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо спростування недостовірної інформації, не надано належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог, а тому відсутні підстави для задоволення решти заявлених вимог в повному обсягу. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до абзацу 4 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач [PERSON], жодним чином не довів наявність у нього будь-яких фізичних або психологічних страждань, які суттєво вплинули на його особисте або суспільне життя, у зв'язку з поширенням, як вважає позивач, недостовірної та такої, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганить честь, гідність, та ділову репутацію. Враховуючи, що наведені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, доводи та обґрунтування позивача спростовуються наявними у справі доказами, які є належними та допустимими, були оцінені судом при розгляді іншої справи, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист честі, гідності, та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, а тому в позові слід відмовити. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено в повному обсязі, на останнього покладено тягар сплати судового збору за розгляд даної цивільної справи, [PERSON]. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. В позовній заяві позивач просить визнати інформацію недостовірною, зобов'язати її спростувати та стягнути моральну шкоди. Частиною 1 статті 4 ЗУ "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позивач звернувся до суду з позовом 09 листопада 2017 року. Статтею 7 ЗУ "Про Державний бюджет на 2017 рік" встановлен у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень. Пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставки судового збору за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме: позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи викладене, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. за вимогу про визнання інформації недостовірною, зобов'язання її спростувати та 1600,00 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Outcome: approved