Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до державного нотаріуса Черкаської державної нотаріальної контори Дмитренка Дмитра Миколайовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про оскарження нотаріальних дій. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 грудня 2009 року державним нотаріусом Черкаської державної нотаріальної контори Дмитренком Д.М. був посвідчений договір іпотеки № 010/02-5/225-05 укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON], стосовного належного [PERSON] будинку за адресою [ADDRESS]. 12.09.2012 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області договір іпотеки № 010/02-5/225-05 укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON], був визнаний нікчемним, з підстав відсутності згоди органів опіки та піклування на передачу в іпотеку житла, яким користуються неповнолітні діти. При цьому, позивач зазначає, що державний нотаріус Черкаської державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М. в порушення вимог чинного законодавства України не витребував відомості необхідні для вчинення нотаріальних дій , а саме інформацію про склад сім'ї та місце реєстрації її неповнолітніх дітей [PERSON], чим порушив права позивача. На підставі зазначеного позивач просив позов задовольнити, визнати незаконними дії (бездіяльність) відповідача щодо посвідчення 24 грудня 2009 року договору іпотеки № 010/02-5/225-05. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Крім того, пояснив, що під час укладення договору іпотеки № 010/02-5/225-05 [PERSON] не повідомила ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про наявність у неї неповнолітніх дітей, а в наданому нею паспорті в порушення вимог чинного законодавства були відсутні відмітки про наявність у неї дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмову заяву в якій просив справу розглядати за його відсутністю, при вирішенні спору покладався на компетенцію суду. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачеві, на момент укладання договору, було відомо про реєстрацію неповнолітніх дітей, в будинку, який передавався в іпотеку, але вони не заперечували проти того. Крім того, представник зазначив, що йому невідомо, чи повідомляла його довірителька державного нотаріуса Черкаської державної нотаріальної контори Дмитренка Д.М. про наявність у неї неповнолітніх дітей, що стосується відміток в паспорті, то йому також невідома дана інформація, а на даний час [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] та отримала новий паспорт, а паспорт громадянина України, який був у неї на момент укладення 24 грудня 2009 року договору іпотеки № 010/02-5/225-05, на даний час знищений. З огляду на вище викладене просив застосувати строк позовної давності, оскільки минуло 3 роки, з моменту, коли позивачеві стало відомо про склад сім'ї [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так у судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 2009 року державним нотаріусом Черкаської державної нотаріальної контори Дмитренком Д.М. був посвідчений договір іпотеки № 010/02-5/225-05 укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON], стосовного належного [PERSON] будинку за адресою [ADDRESS]. 12.09.2012 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області договір іпотеки № 010/02-5/225-05 укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON], був визнаний нікчемним, з підстав відсутності згоди органів опіки та піклування на передачу в іпотеку житла, яким користуються неповнолітні діти. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач задля визнання незаконними дій (бездіяльності) відповідача посилається на те, що державний нотаріус Черкаської державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М. не витребував відомості необхідні для вчинення нотаріальних дій , а саме інформацію про склад сім'ї та місце реєстрації її неповнолітніх дітей [PERSON], проте не зазначив, яким нормами чинного на той час законодавства України, це було передбачено - як обов'язок нотаріус.. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (надалі - Інструкція), яка діяла на час посвідчення відповідачем вищезазначеного договору, не було передбачено обов'язку нотаріуса по витребовуванню від відповідних установ інформацію про склад сім'ї та місце реєстрації неповнолітніх дітей сторони договору. Відповідно до п.п. 36, 37 Інструкції нотаріус зобов'язаний був встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Документи, у яких викладено зміст правочинів, що нотаріально посвідчуються, подаються нотаріусом не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Усі примірники підписуються учасниками правочину. Посвідчувальний напис вчиняється на всіх примірниках правочину. На бажання учасників правочину кожному з них видається по одному примірнику, про що зазначається у тексті правочину. З вище викладеного сліду, що при наявності в документах, які були подані нотаріусу при посвідченні договору іпотеки, даних про зареєстрованих в будинку неповнолітніх дітей, позивачеві було про це відомо. Проте як зазначив представник позивача в судовому засіданні ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" дані відомості не були відомі, з чого слідує, що і нотаріусу дані відомості сторонами не надавалися. Згідно п. 13 Інструкції при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси за паспортом встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Отже, лише з паспортних даних нотаріус міг з'ясувати наявність у [PERSON] неповнолітніх дітей та зареєстроване місце проживання цих осіб. Проте як пояснив представник позивача в судовому засіданні, на момент укладення договору іпотеки в паспорті [PERSON] були відсутні відмітки про наявність у неї дітей. Доказів того, що [PERSON] повідомляла нотаріуса про наявність у неї неповнолітніх дітей, які зареєстровані в іпотечному майні суду надано не було. Враховуючи зазначені обставини справи, а також положення вищезазначеної Інструкції, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах діючого законодавства та відповідно до Інструкції, а тому протиправності дій щодо посвідчення відповідачем договору іпотеки № 010/02-5/225-05 суд не вбачає. Разом з тим, слід зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, зокрема щодо незаконності нотаріальної дії відповідача, щодо посвідчення 24 грудня 2009 року договору іпотеки № 010/02-5/225-05, яка виразилася в його бездіяльності, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. При розгляді даного спору суд вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущені, оскільки з матеріалів справи та пояснень представника позивача встановлено, що про наявність реєстрації неповнолітніх дітей в іпотечному майні, їм стало відомо у 2012 році при слуханні справи №2/1884/12 Черкаським районним судом Черкаської області. Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, а [PERSON], представник, якої заявив про застосування строків позовної давності, є третьою особою, а не стороною по справі. Враховуючи викладене, на підставі ст. 129 Конституції України, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, ст. 7 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: dismissed