Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

ПП "Лідер" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 14 640 грн, що отримані ним без достатніх правових підстав. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період здійснення відповідачем підприємницької діяльності, ПП "Лідер" на протязі 2010 року перерахував відповідачу грошові кошти на загальну суму 14 640 грн. Відповідальною, за здійснення платежів у вказаний період, була [PERSON], яка обіймала посаду директора з економіки і працювала з програмою "Кліент-Банк". Про безпідставність перерахування коштів [PERSON] вона не повідомляла керівника підприємства. Крім того, в призначенні вказаних платежів, здійснюваних на користь відповідача зазначено, що кошти сплачувались за послуги. Вказує, що після залишення [PERSON] роботи, на підприємстві була проведена внутрішня перевірка, внаслідок якої було виявлено факти перерахування коштів на користь відповідача без достатніх правових підстав. Зазначає, що ніяких послуг, пов'язаних з діяльністю автомобільного вантажного транспорту, позивач не отримував від відповідача, як підприємця, будь-який договір з даного приводу відсутній, як і відсутні акти про надання послуг. Посилаючись на ст..ст. 1212, 1215 ЦК України просить повернути безпідставно набуті кошти. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, з підстав зазначених в позові та письмових поясненнях (а.с.123). Наголошували на тому, що між сторонами не існували договірні відносини, підтверджені належними та допустимими доказами, які могли б бути достатньою правовою підставою для одержання відповідачем спірних грошових сум. [PERSON] не була уповноважена укладати будь-які договори. Про вказані фіктивні операції підприємству стало відомо в липні 2013 року. Крім того, представником позивача надана заява (а.с.214) про розгляд справи без застосування строків позовної давності, а у разі наявності підстав для застосування вказаного строку, визнати поважними причини пропуску цього строку. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити відповідно до письмових заперечень, які долучено до матеріалів справи (а.с.54-57). Одночасно представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - знайома відповідача, в судовому засіданні пояснила, що вона за фахом є бухгалтером, тому надавала відповідачу консультації з приводу складання звітів, проведення бухгалтерських операцій. Пам'ятає, що в цей період, [PERSON] надавались ПП «Лідер» послуги з автоперевезення. Вказані послуги представник приватного товариства замовляв по телефону, після чого виставляли рахунки, а після виконання послуг з автоперевезення складалися акти, які підписувалися [PERSON] Свідок [PERSON] - колишній працівник ПП "Лідер" в судовому засіданні пояснила, що працювала на посаді заступника директора по економіці з 06.05.2009 року по 01.08.2013 року. Вказала, що вона мала повноваження укладати договори, представляти інтереси підприємства та підписувати фінансові документи, оскільки на підприємстві був виданий відповідний наказ. У спірний період ПП "Лідер" надавалися послуги ФОП [PERSON] Безпосередньо вказані послуги замовляла по телефону, в подальшому після виконання робіт підписувала акти, в тому числі і за директора підприємства. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала менеджером в ПП "Лідер" по вересень 2013 року. Вказує, що у [PERSON] не було дозволу на проведення господарських операцій, в тому числі і укладанні відповідних договорів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала начальником виробництва в ПП "Лідер". У її обов'язки входило закупівля, відправка готової продукції. Всі дії на підприємстві відбувались за вказівкою директора. Продукція, яка вироблялась підприємством, відвантажувалась на автомобіль РЕНО, який був в оренді ПП "Лідер", за вказаними операціями видавались внутрішні накладні. Про завантаження продукції і про укладання договорів з ФОП [PERSON] їй нічого не відомо, йому продукцію не відпускала. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] суду пояснила, що судову почеркознавчу експертизу проведено на підставі вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку та підпису [PERSON] Вказала, що відповідно до Методики дослідження підписів не обов'язково відображати в ілюстрованій таблиці експериментальні зразки. Вислухавши сторони, допитавши свідків, допитавши судового експерта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, при цьому суд виходить із наступного. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] був зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 14.03.2008 року по 29.12.2012 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 102779 (а.с.7). Згідно із вказаним витягом, основним видом економічної діяльності ФОП [PERSON] була діяльність автомобільного вантажного транспорту. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання, з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб. Межі відповідальності фізичної особи-підприємця за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, визначені ст.52 ЦК України, за приписами якої фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків ( ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України, ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Судом встановлено, що в період здійснення ФОП [PERSON] підприємницької діяльності, ПП «Лідер» перерахував йому грошові кошти на загальну суму 14 640 грн., згідно наступних платіжних доручень: платіжне доручення № 122 від 30.03.2010 р., на суму 840 грн. за послуги згідно рахунку від 30.03.2010 р.; платіжне доручення № 135 від 14.04.2010 р. на суму 2 400 грн. за послуги згідно рах. №53 від 14.04.2010 р.; платіжне доручення № 148 від 19.04.2010 р. на суму 1 200 грн. за послуги згідно рах. №61 від 19.04.2010 р.; платіжне доручення № 158 від 27.04.2010 р. на суму 1 200 грн. за послуги згідно рах. №61 від 27.04.2010 р.; платіжне доручення № 163 від 29.04.2010 р. на суму 1 800 грн. за послуги згідно рах. №614 від 29.04.2010 р.; платіжне доручення № 166 від 05.05.2010 р. на суму 1 800 грн. за послуги згідно рахунку №64 від 29.04.2010 року; платіжне доручення № 170 від 12.05.2010 р. на суму 3 000 грн. за послуги згідно рахунку №69 від 12.05.2010 року; платіжне доручення № 198 від 25.05.2010 р. на суму 1 200 грн. за послуги згідно рах. №76 від 25.05.2010 р.; платіжне доручення № 201 від 28.05.2010 р. на суму 1 200 грн. за послуги згідно рах. №77 від 28.05.2010 р. (а.с.22-30). Відповідно до актів здачі-прийняття робіт (а.с.87, 89, 91, 93, 95, 97, 99, 101) представником замовника автотранспортних послуг у ФОП [PERSON] від імені ПП "Лідер" зазначена заступник директора ПП «Лідер» [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що підписи на цих актах від імені замовника «» Лідер» та в графі «Затверджую директор ПП «Лідер», ставила вона, оскільки мала такі повноваження. Акти складалися на підставі наданих ФОП [PERSON] рахунків (а.с.86,88, 90, 92, 94, 96, 98, 100). Згідно п.6.6 статуту ПП «Лідер», затвердженого 01.11.2006 року власником підприємства [PERSON] (а.с.112-115), діяти без довіреності від імені підприємства, репрезентувати його в усіх установах, підприємствах і організаціях в Україні та за її межами має право директор підприємства. [PERSON] працювала в ПП «Лідер» на посаді заступника директора по економіці з 06.05.2009 року по 01.08.2013 року (а.с.110, 122). Згідно посадової інструкції заступника директора по економіці станом на 06.05.2009 року (а.с.43-44), що діяла на момент складання вищезазначених актів, заступник директора по економіці не мала повноважень укладати договори, представляти інтереси підприємства та підписувати фінансові документи без довіреності. Також це підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 116-117), відповідно до якого передбачено, що уповноваженими представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або особи, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, є Раскін Леонід Олександрович - підписант, [PERSON], 22.08.2011 (повноваження згідно статуту) - керівник (а.с. 116-117). Частиною 2 ст. 527 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Однак, всупереч вимогам ст. 527 Цивільного кодексу України відповідачем дії спрямовані на перевірку повноважень [PERSON] діяти від імені ПП «Лідер» вчиненими не були. Таким чином, враховуючи, що письмові договори між сторонами не укладалися, документи підписані повноважними представниками позивача, які б свідчили про існування домовленостей між сторонами про надання відповідачем позивачу певних послуг, відсутні, а тому суд приходить до висновку, що договірні відносини між сторонами не існували, а кошти відповідачу були перераховані безпідставно. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто, безпідставно отримані відповідачем грошові кошти підлягають поверненню позивачу. Крім того, не може бути прийнята судом до уваги заява представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки ПП «Лідер» могло довідатися про безпідставно перераховані кошти з моменту їх перерахування в період з 30 березня 2010 року по 28 травня 2010 року.. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Перерахування грошових коштів здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України. Згідно п. 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 377/8976, безготівкові розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях або в електронному вигляді. У п. 3.8 згаданої Інструкції встановлено, зокрема, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Однак, копії платіжних доручень (а.с.22-30) на загальну суму 14 640 грн. не містять інформації щодо перерахування коштів саме за автотранспортні послуги, лише в призначені платежу зазначається оплата за послуги згідно рахунків. Акти здачі-прийняття робіт не підписувались директором ПП «Лідер», що не заперечується сторонами по справі. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.49), 11.11.2013 р. позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 14 640 грн. В подальшому, повторно 10.12.2013 року була направлення вищезазначена вимога відповідачу (а.с.46), яка була отримана відповідачем 19.12.2013 р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції (а.с.48). Проте, відповідачем не вчинено дій спрямованих на повернення коштів позивачу. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про повернення коштів в сумі 14 640 грн., безпідставно отриманих відповідачем за надання позивачу послуг з перевезення, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved