Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

[PERSON] звертаючись з позовом до суду просить визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] загальною площею 67,8 кв.м., мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та [PERSON] було укладено шлюб від якого народилися діти - [PERSON] та [PERSON], з 15 січня 1981 року [PERSON] був затверджений членом житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-6» і було внесено гроші за квартиру в сумі 4100 руб., які вносились подружжям порівну. Згідно ордеру №031057 від 27 квітня 1982 року їх сім'я отримала право на зайняття спірної квартири. 15.11.1990 року вона з чоловіком розлучилася, після чого одноособово сплачувала внески до житлово-будівельного кооперативу та за комунальні послуги. У 1991 році вона повністю сплатила паєнакопичення за спірну квартиру. На підставі рішення суду від 29.05.2002 року було видано свідоцтво про смерть щодо її колишнього чоловіка [PERSON], проте 18.03.2003 року Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру на померлого [PERSON], проте вважає, оскільки спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю подружжя, тому вона має право власності на ? частку спірної квартири. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак від її уповноваженого представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від його уповноваженого представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-6» в судове засідання не з'явився, однак від представника Скрипченка Є.І. надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1976 року по 15.11.1990 рік. З 18.02.1981 року [PERSON] став членом житлово-будівельного кооперативу "Шовковик - 6" і сплатив пайовий внесок за 3-кімнату квартиру [ADDRESS] у розмірі 4100,00 руб. (а.с. 16). Як убачається з довідки ЖБК "Шовковик-6" №87 від 29.07.2013 року грошова сума по квартирі [ADDRESS] повністю виплачена у 1992 році в сумі 8659 крб. 43 коп." (а.с.27). Відповідно до ст.15 Закону України "Про власність", яка була чинною на час повної виплати паєнакопичення, - член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Оскільки [PERSON] був членом ЖБК "Шовковик-6", а пайові внески за квартиру у ЖБК "Шовковик-6" були повністю виплачені то [PERSON] набув право власності на вказану квартиру і саме його право власності підлягало оформленню уповноваженим державним органом шляхом видачі свідоцтва про право власності на житло. 18.03.2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 14.02.2003 року було видано свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 26) За загальним правилом дії законів і інших нормативно-правових актів в часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, не раніше 01.01.2004р. До сімейних відносин, які вже існували на вказану дату - 01.01.2004р., норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ним чинності. Оскільки право власності на квартиру виникло у 1991-1992рр., правовідносини щодо майна подружжя регулюються положеннями КпШС України, за правилом статті 22 якого майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 1 ст. 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто законодавець об'єктами права спільної сумісної власності подружжя визначає будь-які речі, що належать фізичній особі на праві приватної власності, не конкретизуючи їх. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" при розгляді справ про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судам слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону „Про власність", п. 43 Примірного Статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю ( ст.ст. 22, 24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України), враховуючи те, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2002 року про оголошення [PERSON] померлим, [INFO] Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ м. Києва було видане свідоцтво про смерть [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1, ст. 321 Цивільного кодексу України) Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме померлого [PERSON] та позивачки [PERSON], а тому виходячи з рівності часток між подружжям, остання має право на ? частину спірної квартири, а тому діючи в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог Житлово-будівельний кооператив «Шовковик-6» про визнання права власності на ? частину квартири підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки такі вимоги не ставились позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved