Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

в позові вказано, що 25/06/2018 на перехресті вулиць Коновальця та Сахарова в м. Івано-Франківськ мала місце ДТП за участі автомобілів під управлінням позивача та [PERSON] , яка порушила правила дорожнього руху, керуючи автомобілем Peugeot 306 [NUMBER] , завдала механічні пошкодження автомобілю «Citroen C4» [NUMBER] , під управлінням позивача. Постановою Івано-Франківського міського суду від 20/07/2018 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні ДТП з підстави порушення п. 16,11 ПДР. Після ДТП [PERSON] повідомила позивача про те, що її цивільна правова відповідальність за шкоду застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». 25/06/2018 позивач повідомив страховика про ДТП. 21/09/2018 позивач подав страховику заяву про відшкодування шкоди. Однак ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не направило свого представника для визначення причин збитків та визначення розміру шкоди, тому позивач був змушений замовити у експерта для визначення розміру шкоди самостійно. 16/08/2019 експертом складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку пошкодження автомобіля «Citroen C4» [NUMBER] , який склав 56877,64 гривень. 27/09/2018 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовила у виплаті позивачу страхового відшкодування з тієї підстави, що на час вчинення ДТП відповідальність [PERSON] було застраховано ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" полісом АК№9313790, про наявність якого не було поінформовано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» при укладенні полісу АК№8559242. Відповідно до ч. 1 ст. 989 ЦК України новий поліс є нікчемним. Тому відповідальність [PERSON] перед третіми особами застраховано ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС". Про видачу полісу ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" на ім`я [PERSON] позивач дізнався від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а тому звернувся за відшкодуванням до ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" після того як дізнався про зазначені обставини дій [PERSON] МТСБУ повідомило позивача про те, що у зв`язку з дією страхового полісу ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" не має правових підстав здійснити відшкодування за відповідну особу. 09/11/2018 позивач повідомив ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про ДТП за участі застрахованого відповідачем автомобіля під управлінням Маківничук С.В. 23/11/2018 позивачем подано ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" заяву про відшкодування шкоди, завданої ДТП. ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування з тієї підстави, що після отримання повідомлення про ДТП, оскільки на час звернення до суб`єкта оціночної діяльності автомобіль позивача вже був частково відновлений. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, надала перед судом пояснення про те, що 20/07/2018 відповідача визнано винуватим у вчиненні ДТП, у відповідача був страховий поліс ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» прийняла повідомлення, але не направила експерта у 10-денний строк, 25/06/2018 надано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомлення, відповідач два місяці не направляв експерта, на час огляду автомобіля відповідачем ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" ушкодження відповідало тим, які були в дійсності, вартість експертизи 2500 гривень, які підлягають компенсації ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС", за змістом ст. 988 ЦК України договір є нікчемним за обставин укладення з другим страховиком, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не повинна проводити виплату, відповідач повідомив ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" протягом трьох днів після ДТП, ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" не направляла свого експерта чи представника, ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" відмовила у виплаті через не збереження пошкоджень до часу огляду експертом, хоча експерт оглядав, а пошкодження були збережені, окремі деталі зняті для можливості огляду пошкоджень за ними, а не для відновлення, відновлення не здійснювалось і відповідачем не доведено, висновком експертизи підтверджено для суду і для відповідача, що пошкодження збережено, а відновлення автомобіля не здійснювалось, фари, які були розбити лежали на підлозі, а не демонтувались, позивач не міг користуватись майном, звертався до інших осіб, випрошує відшкодування, позивач подав заяву про ДТП в день ДТП, як тільки довідався особу, яка несе відповідальність, одразу і подав їй заяву. В судовому засіданні позивач надав перед судом пояснення про те, що відповідачка [PERSON] повідомляла про страхування відповідальності тільки в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Представник ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" надав суду письмовий відзив, відповідно до якого визнано обставину ДТП, страхування ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" відповідальності [PERSON] ; обставину звернення позивача до цього відповідача 17/10/2018 про виплату відшкодування та вказано, що позивач не зберіг транспортний засіб в стані, в якому він знаходився на час ДТП. В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов та надала перед судом пояснення про те, що шкоду не може відшкодовувати відповідачка, у позивача була можливість ознайомлюватись з матеріалами адмінсправи, моральна шкода не підтверджена, але сплачувати моральну шкоду має [PERSON] . Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль «Citroen C4» [NUMBER] зареєстровано за позивачем. Постановою Івано-Франківського міського суду від 20/07/2018 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні ДТП з підстави порушення п. 16,11 ПДР на перехресті вулиць Коновальця та Сахарова в м. Івано-Франківськ за участі автомобілів під управлінням позивача та [PERSON] , яка порушила правила дорожнього руху, керуючи автомобілем Peugeot 306 [NUMBER] , завдала механічні пошкодження автомобілю «Citroen C4» [NUMBER] , під управлінням позивача. 24/09/2018 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомив позивача, що ним подано заяву про виплату відшкодування із простроченням встановленого законодавством строку, а тому розгляд може бути продовжено на відповідний строк. 16/08/2019 експертом складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку пошкодження автомобіля «Citroen C4» [NUMBER] , який склав 56877,64 гривень. 27/09/2018 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовила у виплаті позивачу страхового відшкодування з тієї підстави, що на час вчинення ДТП відповідальність [PERSON] було застраховано ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" полісом АК№9313790, про наявність якого не було поінформовано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» при укладенні полісу АК№8559242. 09/11/2018 позивач повідомив ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про ДТП за участі застрахованого цим відповідачем автомобіля під управлінням [PERSON] . 23/11/2018 позивачем подано ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" заяву про відшкодування шкоди, завданої ДТП. 29/01/2019 позивач звернувся до "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про виплату страхового відшкодування. 16/11/2018 ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування з тієї підстави, що після отримання повідомлення про ДТП, оскільки на час звернення до суб?єкта оціночної діяльності автомобіль позивача вже був частково відновлений. У повідомленні "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" на ім?я позивача від 16/11/2018 вказано на те, що відповідальність [PERSON] застраховано "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС". 27/11/2018 відповідач "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" повідомив позивача про те, що на його думку автомобіль позивача частково відновлено. 16/08/2018 [PERSON] склав протокол огляду транспортного засобу, в якому відобразив усі механічні пошкодження автомобіля позивача внаслідок спірного ДТП. СПД [PERSON] видано квитанцію до прибуткового касового ордеру №184 від 16/08/2018 про сплату 2500 гривень за звіт №184. Позивач звернувся до Івано-Франківського НДКЦ МВС щодо проведення трасологічного дослідження для встановлення відповіді на запитання чи пошкодження на фото автомобіля позивача відповідають пошкодженням на час огляду автомобіля 16/08/2018 експертом [PERSON] 10/01/2019 складено висновок експертного дослідження та криміналістичного дослідження транспортних засобів Івано-Франківського НДКЦ, в якому вказано, що на час проведення експертного дослідження 20/12/2018 наявні на автомобілі «Citroen C4» [NUMBER] пошкодження відповідають переліку пошкоджень, зафіксованих в акті огляду та відображені на ілюстраціях звіту про оцінку №184 від 16/08/2019, складеного експертом [PERSON] крім пошкоджень передньої лівої фари, передньої лівої протитуманної фари та кришки правого дзеркала заднього виду, які були відсутні на момент експертного огляду, що унеможливило проведення їх дослідження. У свою чергу відповідно до пояснення позивача за змістом позовної заяви відсутні приналежні до автомобіля речі, не встановлені на автомобілі, а перебувають поряд з автомобілем з підстави проведення експертом [PERSON] дослідження вартості збитків, що передбачено необхідністю огляду площ, поверхонь і пошкоджень, які перебували позад відповідних речей та прикривались ними. Відповідно до змісту позову зазначена обставина не складає робіт з відновлювального ремонту автомобіля. Івано-Франківський НДКЦ видав рахунок №1859/18 від 12/12/2018 на суму 2532,60 гривень за проведення експертизи. За проведення експертизи позивачем сплачено 2532,60 гривень за рахунком №1859/18 від 12/12/2018 та квитанцією від 18/12/2018. Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. 10/01/2019 Івано-Франківським НДКЦ складено висновок експертного дослідження на замовлення позивача. 14/02/2019 "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" відмовив позивачу у виплаті відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 989 ЦК України, я кщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Нікчемність договору страхування [PERSON] та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не заперечила жодна сторона спору. В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 в справі №754/1114/15-ц вказано, що відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом закону №1961-IV (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України). Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Отже ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" застрахував цивільну відповідальність [PERSON] перед третіми особами за заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У свою чергу відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних відносин) установлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В ч. 3 ст. 22 ЦК України вказано, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так в судовому засіданні представник [PERSON] надала перед судом пояснення про визнання обставини ДТП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок чого заподіяно майнову шкоду позивачу. Також вину [PERSON] встановлено судовим рішенням. Разом з цим цивільну відповідальність [PERSON] перед третіми особами за заподіяння шкоди застраховано ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС". В ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В ч. 2 ст. 1166 ЦК України вказано, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже [PERSON] не довела перед судом, що майнову шкоду завдано не з її вини. Разом з цим [PERSON] визнано винуватою у вчиненні ДТП судовим рішенням. Також вона визнала свою вину в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вину [PERSON] у завданні майнової шкоди позивачу однозначно встановлено судом. При цьому цивільну відповідальність [PERSON] перед третіми особами застраховано ПАТ «Страхова група «ТАС». Право вибору особи, з якої належить здійснити стягнення належить безпосередньо позивачу. Однак реалізація відповідного права здійснюється позивачем відповідно до змісту ст. 16 ЦК України з правових підстав та у порядку, що встановлені законом або договором. Доказу наявності договору між [PERSON] та застраховано ПАТ «Страхова група «ТАС» про їх солідарну відповідальність позивач та його представник суду не надали. Солідарного обов`язку для [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» не встановлено законом. В ст. 541 ЦК України вказано, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже позивачем не доведено обставину солідарного обов`язку відповідачів. Право на відшкодування збитків реалізується шляхом подання позову безпосередньо на винну в ДТП особу або на страхову компанію. Такий висновок зробив ВС в постанові №754/1114/15-ц. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) вказано, що право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачено у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим було пред`явлення позову до фізичної та юридичної осіб стосовно стягнення з них коштів, навіть якщо ці особи не були солідарними боржниками, якими їх вважав позивач. Крім того, спільний розгляд таких вимог не створив солідарного обов`язку для відповідачів. Однак позивач свого обов`язку за змістом закону не виконав. Однорідні позови до відповідачів не пред`явив. Натомість подав позов про стягнення з відповідачів спірних грошових коштів в солідарному порядку. Так у справі «Трегубенко проти України» Європейського суду з прав людини (2004 р.) зроблено категоричний висновок про те, що суспільна потреба передбачає і правильне застосування закону. У свою чергу Велика Палата ВС в постанові №917/1739/17 в п. 85 вказала, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові ВП ВС від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові КЦС від 23 жовтня 2019 року у справі №761/6144/15-ц). У рішенні у справі «Чопенко проти України» (п.62) ЄСПЛ повторно наголосив, що саме національні органи, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. З огляду на невиконання позивачем обов`язку щодо правових підстав та форми позову щодо зазначених однорідних претензій до кількох відповідачів та визначення Великою Палатою Верховного Суду положення щодо застосування судом закону позов в частині солідарного обов?язку та стягнення з відповідачів грошових коштів не доведено перед судом, разом з цим позивач звернувся до суду із проханням компенсувати йому завдану шкоду, внаслідок порушення його прав відповідачами. Тому позов в частині майнових вимог позивача про відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню в частині претензій позивача до ПАТ «Страхова група «ТАС», яка застрахувала відповідальність [PERSON] . В постанові ККС ВС від 11 лютого 2020 року у справі № 489/2170/17 вказано, що згідно із ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже в рішенні Верховного Суду застосовано аналогічний правовий підхід у вирішенні спору, що вказаний в цьому рішенні. Разом з цим відповідно до ст. 33.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Відповідно до ст. 37.1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже позивач зберіг автомобіль в стані, в якому він перебуває після ДТП. Обставини відновлення позивачем автомобіля перед судом не доведено. Демонтування експертом під час огляду автомобіля окремих частин для отримання можливості огляду пошкоджень, що перебувають за такими частинами не є відновленням автомобіля чи зміни його стану, що унеможливив оцінку. Зняття окремих частин здійснено за обставин надіслання страховиком експерта для огляду, а не позивачем; лише після огляду встановлено, що відповідач уклала договір з іншим страховиком ,якого не попередила про перестрахування. Неможливості для страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди перед судом не доведено. Натомість позивачем спростовано доводи ПАТ «Страхова група «ТАС» про відновлення автомобіля позивачем, відсутність можливості встановити пошкодження. Відповідність на час виникнення спору стану автомобіля після такого ж, в якому він перебував одразу після ДТП доведено позивачем висновком експерта. В ст. 3 ЦК України встановлено справедливість, добросовісність та розумність в якості загальних засад цивільного законодавства, що для відповідача, який застрахував відповідальність [PERSON] означає необхідність діяти з правових підстав та у спосіб, що встановлений законом, а не зазначати на неможливості здійснити оцінку вартості збитків та встановити перелік пошкоджень, за тих умов, що позивачем доведено, що інші особи здійснили оцінку відповідної вартості та встановили перелік пошкоджень автомобіля позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже моральна шкода за порушення прав позивача підлягає стягненню безпосередньо з [PERSON] , оскільки саме її дії призвели до завдання позивачу майнової шкоди, нею своєчасно та в повному обсязі не забезпечено поновлення порушених прав позивача у будь-який із способів, що встановлені законом, або могли бути погоджені нею з позивачем. [PERSON] не виявлено поведінки, яка б була спрямована на вирішення порушення порядку звичайного способу життєдіяльності позивача, усунення перешкод в користуванні його майном, відновлення майнового стану позивача, відновлення його майна, при тому що вона є безпосереднім винуватцем порушення такого майнового стану позивача та його звичного способу життєдіяльності. Відповідно до змісту ЦК України моральна шкода відшкодовується з підстав, що встановлені законом. Так, відповідно до ст. 26- 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже позивачем не доведено правових підстав для відшкодування моральної шкоди ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС", що не пов`язана з правовими підставами, визначеними в ст. 26- 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з цим позивачем доведено, що [PERSON] порушила прав позивача, самостійно не виконала встановлені для неї законом обов`язки, незручності позивача, пов`язані із неможливістю користуватись його майном безпосередньо пов`язані із діями [PERSON] . Саме [PERSON] створила ситуацію, в якій позивача не зміг своєчасно поновити порушення його прав, в тому числі і внаслідок надання [PERSON] неповної інформації позивачеві з приводу дійсного стану обставин страхування її відповідальності. [PERSON] не забезпечила позивача відповідною підмінною річчю на час відновлення автомобіля позивача. Саме [PERSON] є зобов`язаною перед позивачем особою в деліктному зобов`язанні. Зазначене обґрунтовує стягнення доведеної позивачем моральної шкоди в розмірі 5000 гривень за рахунок [PERSON] . Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16. Відповідно до квитанції №1307В71А7301/02/2019 позивач сплатив 4000 гривень за юридичні послуги, надані адвокатом «Західноукраїнської правничої компанії». 29/01/2019 складено акт приймання виконаних робіт адвоката «Західноукраїнської правничої компанії» Шургот О.В. на суму 4000 гривень у спорі позивача12/07/2018 складено договір про надання правничої допомоги №2-20/19 між позивачем та АО «Західноукраїнської правничої компанії» Шургот О.В. Разом з цим судом встановлено, що позивачем без належних правових підстав подано позов про солідарну відповідальність відповідачів, невірно визначено правові підстави солідарної відповідальності, всупереч встановленому правовому порядку пред`явлено позов про солідарний обов`язок відповідачів, що вказує на позбавлення правовими підставами прохань позивача про компенсацію правової допомоги в сумі 5000 гривень. Крім цього в договорі про правову допомогу не визначено переліку послуг правничої допомоги, не встановлено їх вартості і порядку обчислення. Так в ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. У свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Отже виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору вартість послуг правничого характеру відповідного переліку, кількості і якості не може бути оцінено більше 1000 гривень. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір підлягає покладенню на сторони в частках, оскільки правові підстави позову передбачають можливість пред`явлення відповідного позову до зазначених відповідачів, за що позивачу належало сплатити відповідний розмір судового збору. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial