Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що згідно рішення Коростенського міськрайонного суду №2-1949/01 від 18.10.2001 року відповідач [PERSON] сплачував на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що син досяг повноліття, але є інвалідом дитинства і на даний час навчається у Комунальному закладі "Березівський навчально-реабілітаційний центр" Житомирської обласної ради та знаходиться на її утриманні. Згідно довідки навчального закладу №464 від 25.11.2016 року строк навчання [PERSON] закінчується 30.05.2018 року. Відповідач є інвалідом третьої групи загального захворювання і отримує пенсію. Крім того має неофіційні заробітки, однак матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв'язку з чим просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення ним навчання або до досягнення 23 річного віку. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що від подружнього життя сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства і на даний час навчається у Комунальному закладі "Березівський навчально-реабілітаційний центр" Житомирської обласної ради, що стверджується довідкою вказаного закладу, наявною у справі. Запланований термін закінчення навчання згідно навчальної програми 30.05.2018 року. Виходячи з наведеного позов ґрунтується на вимогах ст.199 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Пленум Верховного Суду України надав розяснення щодо підстав виникнення обов"язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України, а саме: стану здоровя та матеріального становища дитини; стану здоровя та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Обовязком батьків, зокрема відповідача, є надання посильної матеріальної допомоги своїй дитині для отримання освіти, що в подальшому дозволить їй забезпечити своє життя матеріально. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В позовній заяві зазначено, що відповідач не має офіційного постійного місця роботи, має нерегулярні доходи. Відповідач в наданій суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а тому може бути прийнято судом, у зв"язку з чим позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки підлягає задоволенню, за винятком періоду канікул, оскільки даний вид утримання аліментів пов"язаний саме із навчанням, а навчання студентів на канікулах припиняється, тому в цей період аліменти стягненню не підлягають.

Outcome: approved