Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивачка звернулая до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що спірний житловий будинок належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був чоловік. Після смерті чоловіка вона залишилася проживати у будинку, користується ним, підтримує у належному стані. В даний час вона звернулася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак постановою № 438/02-31 від 18.08.2017 року державний нотаріус Жидачівської державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про праву на спадщину на вказане майно у зв"язку з тим, що спадкове майно є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Оскільки в нотаріальній конторі йому не може бути видане свідоцтво про право на спадщину, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], подали до суду заяви про визнання позову, просять розгляд справи проводити без їх участі. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та додані до неї письмові документи, об`єктивно оцінивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.12.1988 р., виданого на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів № 401 від 01.12.1988 р., жилий будинок в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого являється [PERSON]. Жилий будинок зареєстрований Стрийським МБТІ та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 45 від 15.12.1988 р. Витягом з погосподарської книги с. Лютинка Жидачівського району Львівської обалсті встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] рахувається за: [PERSON], 1956 р.н. - голова колгоспного двору, помер [INFO] року; [PERSON], дружина, член двору; [PERSON], дочка, член двору; [PERSON], дочка, член двору; [PERSON], дочка, член двору. У відповідності до ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів колгоспного двору, кожному із них фактично належала 1/5 частина колгоспного двору. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що [PERSON], помер [INFO] року. Після смерті члена колгоспного двору [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом, спадкоємці першої черги є в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Судом встановлено той факт, що [PERSON] постійно проживала разом із померлим [PERSON], до дня його смерті, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] у вигляді житлового будинку. Інші спадкоємці за законом, які згідно витягу погосподарських книг по с. Лютинка, будинковолодіння по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року проживали у будику: [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, від належних їм часток у майні колгоспного двору та від права на спадкування частки, яка належала їх батькові [PERSON] - відмовилися в користь позивачки [PERSON]. З Постанови № 438/02-31 від 18.08.2017 року, вбачається факт відмови нотаріуса Жидачів-ської державної нотаріальної контори у видачі позивачу як спадкоємцю по закону після смерті чоловіка [PERSON], свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкове майно є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Враховуючи вищевикладене та з врахуванням неможливості оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд вважає за можливе задовольнити його вимоги в повному обсязі, оскільки у нього відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів. Таким чином, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обгрунтованими, оскільки позивачка, являючись спадкоємцем по закону після смерті чоловіка має право на оформлення своїх спадкових прав, а тому позов слід задоволити та визнати за нею право власності на житловий будинок в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року в с. Лютинка Жидачівського району Львівської області.

Outcome: approved