Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

01.03.2021 року на електронну пошту Вінницького міського суду Вінницької області від представника [PERSON] надійшла заява про постановлення додаткового рішення про розподіл судових витрат в цивільній справі №127/478/20 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком. Заяву мотивовано тим, що Вінницьким міським судом Вінницької області 24.02.2021 року ухвалено рішення у цивільній справі №127/478/20, яким задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком. Питання щодо розподілу судових витрат вирішено не було, хоча представник [PERSON] під час розгляду справи по суті зробила заяву про те, що буде звертатись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат. Представник, посилаючись на п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, просить стягнути з [PERSON] (відповідача за зустрічним позовом) на користь [PERSON] (позивача за зустрічним позовом) витрати на правову допомогу, які поніс останній, в розмірі 10\~000 гривень. В судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, остання подала до суду заяву, в якій просила заяву задовольнити, судовий розгляд проводити за її відсутності. В судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, останній надіслав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести за його відсутності, проти задоволення заяви про постановлення додаткового рішення заперечив з підстав, наведених в його запереченнях, поданих до суду 20.04.2021 року. Зазначені заперечення ґрунтуються на тому, що [PERSON] не має фінансової можливості сплатити судові витрати, які поніс [PERSON] на правову допомогу в розмірі 10\~000 гривень, оскільки вона працює у військовій частині і отримує дохід лише у виді заробітної плати. [PERSON] має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , яка після розірвання шлюбу батьків 12.02.2021 року залишилася проживати з матір`ю [PERSON] . Остання з донькою проживає в орендованій квартирі. Крім того, на утриманні [PERSON] перебуває мати [PERSON] , яка в 2011 році хворіла онкологічним захворюванням, була оперована, має третю групу інвалідності, не працює, для підтримання здоров`я їй потрібні дороговартісні ліки. В березні 2021 року [PERSON] та [PERSON] захворіли на РНК SARS-CoV-2, на лікування якого було витрачено значну суму коштів. Окрім зазначеного [PERSON] як позивач у первинному позові понесла значні витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 15\~000 гривень, судового збору в розмірі 840,00 гривень, витрат на проведення судово-психологічної експертизи в розмірі 13\~075 гривень (кошти отримала в кредит). [PERSON] в запереченнях вказав на те, що витрати [PERSON] не оформленні у встановленому законом порядку, документально не підтвердженні, що також є підставою для відмови в задоволенні заяви про постановлення додаткового рішення. 21.04.2021 року адвокат Мишковська Т.М. подала до суду оригінали квитанцій про сплату [PERSON] витрат на правову допомогу згідно договору про надання правничої допомоги від 20.12.2019 року в загальному розмірі 10\~000 гривень, оригінал договору від 20.12.2019 року, опис виконаних робіт у справі №127/478/20. Дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи заяви [PERSON] , заяву та заперечення [PERSON] , суд дійшов наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5\~ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі»\~роз`яснив: додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених\~статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи 24.02.2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення, яким в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] відмовлено; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком [PERSON] задоволено; визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . (а.с.44-49 т.ІІ). Рішенням суду питання про судових витрат в частині витрат на професійну правову допомогу не вирішувалося. Судом встановлено, що 20.12.2019 року між [PERSON] та адвокатом Мишковською Т.М. укладено договір про надання правової допомоги у справі щодо визначення місця проживання дитини (а.с.54 зворотній бік т.ІІ). Розмір плати (гонорару) за надання правової допомоги, яка обумовлена договором складає 10\~000 гривень (а.с.53 зворотній бік т.ІІ). [PERSON] здійснив оплату адвокату гонорару в розмірі 10\~000 гривень двома частинами по 5 000 гривень 20.12.2019 року та 26.02.2021 року (а.с.53 зворотній бік т.ІІ). В обґрунтування вказаного розміру гонорару адвокат Мишковська А.М. склала опис виконаних робіт по справі №127/478/20 від 26.02.2021 року до договору про надання правничої допомоги від 20.12.2019 року, згідно якого адвокатом було виконано наступні роботи: вивчення документів для подання відзиву та зустрічного позову, перегляд судової практики, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції по справі, надання консультацій, збір доказів - 6 годин, підготовка відзиву, зустрічного позову та доказів, направлення його сторонам 4 години, формування правової позиції. Підготовка до судових засідань 4 години, участь в судових засіданнях по справі 8 засідань (а.с.53 зворотній бік т.ІІ). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Згідно з пунктом 4 частини першої "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 наведеного Закону. Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Дослідивши додані представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] до заяви квитанції про сплату витрат на професійну правничу допомогу, а також опис виконаних робіт по справі №127/478/20, складеного його представником адвокатом Мишковською Т.М. 26.02.2021 року, суд дійшов висновку, що розмір витрат [PERSON] на правничу допомогу є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат (постанова Верховного Суду у справі №755/15364/17 від 29.01.2020 року). При цьому суд звертає увагу, що представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] клопотав перед судом про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 гривень. Як на підставу такої відмови адвокат [PERSON] послався на те, що [PERSON] не має фінансової можливості сплатити [PERSON] суму витрат у вказаному розмірі за наявності у неї на утриманні малолітньої доньки від другого шлюбу, який розірвано в лютому 2020 року, матері [PERSON] , яка має інвалідність, не працює, перенесла в минулому онкологічну хворобу, витрати на лікування РНК SARS-CoV-2, якими в березні 2021 року перехворіли сама [PERSON] та [PERSON] , витрати на оренду квартири, в якій проживає [PERSON] з донькою. Крім того, [PERSON] послався на те, що витрати [PERSON] на правничу допомогу є документально не доведеними, оскільки до суду надано лише копії доказів понесення таких витрат. З приводу останнього суд зазначає, що адвокат Мишковська Т.М., крім копій доказів, як зазначалось вище, надала суду їх оригінали, тому вказана підстава для відмови в задоволення заяви судом до уваги не береться. Крім того, суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що [PERSON] здійснює витрати на оренду квартири, в якій проживає з донькою, оскільки такі витрати, згідно з довідки ВЧ [NUMBER] від 15.04.2021 року, щомісячно їй компенсуються. Так само суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що [PERSON] у первинному позові понесла значні витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 15\~000 гривень, судового збору в розмірі 840,00 гривень, витрат на проведення судово-психологічної експертизи в розмірі 13\~075 гривень (кошти отримала в кредит), оскільки вказані витрати сторона у справі понесла за власною волею, реалізуючи свої процесуальні права, доказів щодо витрат на правову допомогу та на проведення експертизи суду взагалі не представлено. Разом з тим при вирішенні питання розподілу витрат суд зважає на перебування на утриманні у [PERSON] малолітньої доньки [PERSON] та матері [PERSON] , яка є інвалідом третьої групи безтерміново, не працює, факт перенесення 2 місяці тому останньою (як і самою [PERSON] ) РНК SARS-CoV-2. На думку суду всі зазначені обставини в сукупності є підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу [PERSON] , які підлягають стягненню з [PERSON] на користь останнього з 10\~000 гривень до 5\~000 гривень. При цьому суд враховує заперечення представника [PERSON] щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа N 755/9215/15-ц провадження N 14-382цс19). Враховуючи викладене суд вважає, що заява представника позивача [PERSON] про постановлення додаткового рішення про розподіл судових витрат в цивільній справі №127/478/20 підлягає до часткового задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial