Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить: Стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість у розмірі 19253,33 гривень за кредитним договором від 05.01.2008 року та судові витрати. Відповідачка [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явилася. Відповідачка подала до суду заяву, в якій позов визнала повністю, просить розстрочити виконання рішення суду на 1 рік та розглядати справу у її відсутності. Представник позивача Яремчук А.П. подав до суду заяву, в якій просить слухати справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Судом досліджено такі інші докази: копія судового наказу від 3 грудня 2008 року виданого Кельменецьким районним судом Чернівецької області, розрахунок заборгованості за договором від 05.01.2008 року станом на 26.08.2014 року, копія анкети позичальника, копія Умови та правил надання банківських послуг, копія паспорта громадянки України [PERSON], серії [NUMBER], довідка АА № 241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), копія банківської ліцензії № 22 від 5 жовтня 2011 року, копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809, копія витягу із статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», копія виписки по особовому рахунку [PERSON], справа №2-н-283/08. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") та відповідачем 05.01.2008 року був укладений договір кредиту згідно якого [PERSON] отримала 3000 грн. кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та 180% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом при простроченні платежів. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно зазначеного вище договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати щомісячні платежі за кредитом. Проте, відповідач порушив свої зобов'язання за договором та не сплачував щомісячно встановлені договором платежі. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач 02.12.2008 року звернувся до суду з із заявою про видачу судового наказу і згідно судового наказу судді Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 2-Н-283/08 від 03.12.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача 4105 грн. 62 копійки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 05.01.2008 року. Даний наказ набрав чинності та був звернутий до виконання. Таким чином, є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В зв'язку з цим ухвалою судді Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2014 року по справі № 717/1561/14-ц відмовлено у відкритті провадження за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.01.2008 року: заборгованості по тілу кредиту в сумі 3000 грн., заборгованості по відсотках за період по 08.11.2008 року в сумі 1105,62 грн. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, з моменту ухвалення наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03.12.2008 року №2-н-283/08 про стягнення заборгованості з відповідача за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачем не припинилися. Таким чином, з урахуванням вказаного вище судового наказу станом на 26.08.2014 року відповідач прострочив заборгованість по процентах в сумі 12633,56 гривні. Також відповідно до умов договору відповідач має прострочену заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом в сумі 6619,77 грн. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач своєчасно виконала своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, а відповідач не надала відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 625 та ст.1049 Цивільного кодексу України борг у вигляді процентів в сумі в сумі 12633,56 гривні, щомісячної комісії за користування кредитом в сумі 6619,77 вона повернула позивачу. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач має заборгованість за кредитом у сумі 3000 гривень, а представник позивача не надав відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили дану обставину. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] підлягає задоволенню частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по процентах в сумі 12633,56 гривні та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 6619,77 грн., а в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. Відповідно до ч.1 ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Суд вважає за можливе розстрочити виконання даного рішення на 6 місяців, стягуючи з відповідача на користь позивача суму заборгованості рівними частками - по 3208,89 гривень щомісячно. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526,551,599,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України

Outcome: partial