Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області №524-29/2018 від 15 листопада 2018 року «Про затвердження акту комісії від 12 листопада 2018 року про погодження межі земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] » та зобов`язати відповідача розглянути питання погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] площею 0,2388 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . В обгрунтування позову покликається на те, що вона є власником будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2018 року. Дане будинковолодіння перейшло до неї після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2018 року. За життя її чоловік не оформив право власності на земельну ділянку, тому з метою її приватизації вона звернулась із заявою до Вигодської селищної ради. Рішенням сесії Вигодської селищної ради Долинського району Івано- Франківської області сьомого скликання двадцять п`ятої сесії № 472-25/2018 від 27.06.2018 їй надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2388 га, що знаходиться по [ADDRESS] . З метою виготовлення технічної документації на земельні ділянки, в тому числі і на вищевказану ділянку, вона звернулася до сертифікованого інженера землевпорядника ФОП [PERSON] , який виготовив Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При погодженні меж із сусідніми землекористувачами, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] відмовилися від погодження меж, що стало підставою зверненнядо до Вигодської селищної ради із заявою про погодження проекту землеустрою без погодження суміжних землевласників та землекористувачів. Вигодською селищною радою було скликано комісію в складі: голови земельної комісії- [PERSON] , члена земельної комісії- [PERSON]., спеціаліста-юриста - [PERSON] , спеціаліста по землевпорядкуванню- [PERSON]. , яка в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] скала акт від 12.11.2018 року, згідно якого комісія рекомендує залишити спільний заїзд до земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] згідно будівельного паспорта , а також межу з [PERSON] привести у відповідність до рішення суду (невідомо якого). Таке рішення комісії аргументовано тим, що частина земельної ділянки, яка зазначена в технічній документації між точками 1-2-6-26-1, згідно технічного паспорту, який був виданий [PERSON] , передбачений під`їзд із землі комунальної власності. Не погоджуючись із таким рішення комісії, даний акт вона не підписала. Рішенням сесії Вигодської селищної ради Долинського району Івано- Франківської області № 524-29/2018 від 15.11.2018 затверджено акт комісії від 12.11.2018, яким їй відмовлено у приватизації земельної ділянки площею 0,2388 га в [ADDRESS] без погодження суміжних землевласників та землекористувачів, а також вказано, що їй необхідно привести дану земельну ділянку у відповідність до будівельного паспорта, залишивши під`їзд у комунальній власності, а межу з [PERSON] , привести у відповідність до рішення суду. Акт комісії від 12.11.2017 вважає неправомочним, а рішення сесії Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області № 524-29/2018 від 15.11.2018 року - незаконним і таким, що підлягає до скасування з наступних підстав. Відповідно до рішення №5-1/2015 від 05.11.2015 року «Про утворення постійних комісій ради, затвердження їх складу, обрання голів комісії» було утворено постійну комісію Вигодської селищної ради з питань промисловості будівництва, архітектури, жилого-комунального господарства, малого, середнього бізнесу та земельних відносин у складі 4-ох осіб: [PERSON] -голови комісії, а також членів комісії: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Всупереч вимогам «Регламенту Вигодської селищної ради», «Положення про постійні комісії Вигодської селищної ради», рішення Вигодської селищної ради №5-21/2015 р. від 05.11.2015 «Про створення постійних комісій», 12.11.2018 було складено акт комісії, у складі якої було лише двоє представників постійної комісії Вигодської селищної ради з питань промисловості будівництва, архітектури, жилого-комунального господарства, малого, середнього бізнесу та земельних відносин - голова земельної комісії - [PERSON] та член земельної комісії- [PERSON] , а також двоє осіб, які не є членами даної комісії - [PERSON] (спеціаліст- юрист) і [PERSON] (спеціаліст по землевпорядкуванню). Оскільки, всі питання щодо земельних відносин на території Вигодської селищної ради повинні вирішуватися виключно постійно діючою комісією Вигодської селищної ради з питань промисловості будівництва, архітектури, жилого- комунального господарства, малого, середнього бізнесу та земельних відносин, а даний акт був складений лише двома представниками цієї комісії, то даний акт слід визнати незаконним, так як складений комісією, яка не мала на це повноважень. Вважає незаконним дане рішення через безпідставність відмови у приватизації земельної ділянки, покликаючись на наступне. Земельною комісією при складанні Акта, а потім і депутатами Вигодської селищної ради при прийнятті оспорюваного рішення не було враховано того, що: - земельна ділянка, з приводу якої є спір, ще в 1962 році була передана її чоловікові [PERSON] . Відповідно до протоколу засідання виконкому№ 19 від 30.10.1962 відбувся обмін земельними ділянками між [PERSON] та [PERSON] , в результаті якого зараз спірну земельну ділянку по [ADDRESS] було передано її чоловікові. Це підтверджується копією архівної виписки № 15 від 04.04.1987 року; - з 1962 року і дотепер площа земельної ділянки (0,2388 га) та її конфігурація залишались і залишаються незмінними, включно із заїздом, який постійно перебував у користуванні виключно її чоловіка. Це підтверджується копією технічного паспорта від 09.04.1990; - копією будівельного паспорта від 01.06.1992 ; -рішенням сесії Вигодської селищної ради від 21.05.1998, яким вирішено: «Вилучити самовільно захоплену під`їзну дорогу розміром 5,5 м.кв у [PERSON] і повернути її [PERSON] для під`їзної дороги до господарства [PERSON] шириною 4 м згідно плану райархітектури». - рішенням сесії Вигодської селищної ради № 627-23/2009 від 08.10.2009, пунктом 1 якого зазначено: «Передати у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2350 га» - схематичним планом земельної ділянки садибного житлового будинку Технічного паспорта, виданого ОКП Івано- Франківське ОБТІ 05.01.2018. Рішенням сесії Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області сьомого скликання двадцять п`ятої сесії № 472-25/2018 від 27.06.2018 їй надано дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку площею 0,2388 га, що є першим кроком у набутті права власності на земельну ділянку. Незважаючи на те, що таку документацію розроблено, площа земельної ділянки - 0,2388 га відповідає площі, вкзаній у рішенні селищної ради, рішення є актом одноразового застосування, селищна рада їй відмовила у його погодженні. За таких обставин, рішення сесії Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області №524-29/2018 від 15 листопада 2018 року «Про затвердження акту комісії від 12 листопада 2018 року про погодження межі земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] » вважає незаконним і таким, що підлягає до скасування. Повідомила також, що з аналогічним позовом до того ж відповідача і з тих самих підстав вона не зверталась в Долинський районний суд, ні до інших судів. Вищенаведені підстави слугували підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Представник відповідача 23 квітня 2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Вигодська селищна рада ознайомилась з позовом [PERSON] вважає його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Частинами 1, 3 статті 158 ЗК України визначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним рганом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. З огляду на викладене, розглядаючи земельні спори, комісія діє від імені селищної ради, у зв`язку із чим прийняті нею рішення у формі висновку по суті такого спору породжують певні права та обов`язки визначеного кола осіб. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. З аналізу наведених норм вбачається, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до належних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з вищезазначених рішень. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. У відповідності до п. "а" ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу Україниземлі комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність є землі загального користування населених пунктів, а зокрема - вулиці та проїзди. Згідно будівельного паспорта [PERSON] , спірна земельна ділянка є під`їздом до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що даний спір є публічно-правовим, оскільки не пов"язаний з вирішенням питання щодо речового права, а тому його слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. На підставі наведеного в задоволенні позову представник відповідача просив відмовити. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки- адвокат Кажук В.Б. позов підтримав, окрім задоволення заявлених вимог, просив стягнути з відповідача понесені позивачем всі судові витрати. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін , свідків, дослідивши письмові докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з копіями свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] від 05.02.2018 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] являється власником будинковолодіння з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с.9). З метою оформлення права власності на земельні ділянки після смерті чоловіка, позивачка звернулась із заявою до Вигодської селищної ради Долинського району Івано- Франківської області. Рішенням сесії Вигодської селищної ради № 472-25/2018 від 27.06.2018 [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в тому числі на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2388 га, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с 10). Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , вбачається, що при погодженні меж із сусідніми землекористувачами, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] відмовилися від погодження меж [PERSON] (а.с.12-13), у зв`язку із чим остання звернулася до Вигодської селищної ради із заявою про погодження проекту землеустрою без погодження суміжних землевласників та землекористувачів. Відсутність погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами не дає можливості позивачці завершити виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки та погодити технічну документацію з компетентними органами. Встановлено, що суміжні землекористувачі [PERSON] та [PERSON] відмовились погоджувати межі ділянки та підписувати відповідні акти мотивуючи це тим, що внаслідок набуття права власності на земельну ділянку позивачкою в тих межах, які зазначені в позовній заяві , частина земельної ділянки обмежить проїзд на їх земельні ділянки. Таким чином, між сторонами наявний спір саме щодо земельної ділянки, яка є заїздом у господарство [PERSON] . Як вбачається з акта комісії з питань промисловості, будівництва, архітектури житлово-комунального господарства, малого і середнього бізнесу та земельних відносин від 12.11.2018 в складі: голови земельної комісії- [PERSON], члена земельної комісії- [PERSON]., спеціаліста-юриста - [PERSON] , спеціаліста по землевпорядкуванню- [PERSON]. , який складено в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] встановлено, що комісія рекомендує залишити спільний заїзд до земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] згідно будівельного паспорта, а також межу з [PERSON] привести у відповідність до рішення суду, оскільки згідно будівельного паспорта на вказаній земельній ділянці передбачений під`їзд із земель комунальної власності, який [PERSON] згідно кадастрового плану віднесла в приватизацію (а.с.11). Суд відхиляє доводи представника позивача щодо незаконності даного акта, оскільки в ньому брала участь половина від загального складу комісії (двоє з чотирох (а.с. 75, 76)), а отже була правомочною у відповідності до ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Згідно з рішенням сесії Вигодської селищної ради Долинського району Івано- Франківської області № 524-29/2018 від 15.11.2018 затверджено вказаний вище акт комісії, яким [PERSON] відмовлено у приватизації земельної ділянки площею 0,2388 га в [ADDRESS] без погодження суміжних землевласників і землекористувачів та вирішено привести земельну ділянку у відповідність до будівельного паспорта, залишивши під`їзд у комунальній власності, а межу з [PERSON] привести у відповідність до рішення суду (а.с.14). Відповідно до частини другої та частини третьої ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно положень ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Положеннями статті 12 Земельного кодексу України передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок. Таким чином, у відповідності до Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають у комунальній власності. Таке розпорядження вони здійснюють шляхом безоплатної передачі земель у приватну власність громадянам. Реалізовуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування мають право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються. Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. У підтвердження незаконності прийнятого Вигодською селищною радою від 15.11.2018 рішення представник позивача покликається на те, що земельна ділянка, з приводу якої є спір, передана [PERSON] ще у 1962 році в результаті обміну між останнім та [PERSON] , що підтверджується копією архівної довідки. Однак згідно вказаної довідки, виданої Долинським державним районним архівом від 04.04.1987 за №15, не встановлено та не зазначено площу земельної ділянки, яка перейшла в результаті такого обміну до [PERSON] (а.с. 15). Вказуючи представником позивача про те, що [PERSON] є власником спірної ділянки, оскільки рішенням сесії Вигодської селищної ради від 21.05.1998, після захоплення [PERSON] 5,5 м кв під"їзної дороги, зобов"язано її повернути саме йому, а не суміжникам, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, згідно з рішенням сесії Вигодської селищної ради від 21.05.1998 про розгляд заяв громадян, на підставі заяви [PERSON] (а не суміжників) вилучено самовільно захоплену під"їзну дорогу розміром 5,5 м.кв у [PERSON] та повернуто [PERSON] , однак саме для під"їзної дороги до господарства (а.с. 21). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є суміжні землекористувачі з позивачкою, в судовому засіданні зазначили, що вони справді не користуються спірним заїздом, оскільки [PERSON] з дружиною обгородили спільну ділянку парканом та чинять перешкоди у користуванні нею. Викладене підтвердив в судовому засіданні представник позивача та вбачається з матеріалів судових дебатів (а.с.91), хоч право власності на вказану земельну ділянку не оформлено. Із копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(а.с.12-13) вбачається, що частина земельної ділянки по [ADDRESS] , визначена точками 1-2-6-26-1, являється під"їзною дорогою не тільки до господарства [PERSON] , але і до земель [PERSON] (від В до Г ), [PERSON] (від Г до Д). Про те, що спірна ділянка є під"їзною дорогою, вказують і копії будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, що виділена індивідуальному забудівнику [PERSON] та плану забудови земельної ділянки під будівництво житлового будинку в [ADDRESS] від 01 червня 1992 року (а.с. 18-20), технічного паспорта на житловий будинок, виданого 09 квітня1990 року [PERSON] (а.с. 16, 17) та викопіювання з Генерального плану смт. Вигода, де наявні схематичні зображення земельних ділянок, які примикають до спірної ділянки (а.с. 28). У підтвердження правильності своїх доводів, представник позивача покликався на кадастровий план земельної ділянки [ADDRESS] , виготовленого на замовлення [PERSON] , згідно якого площа земельної ділянки без заїзду до її господарства становить 0,2266 га, а площа заїзду- 0,122 га. Проте в судовому засіданні представник відповідача вказав, а сторонами не заперечувалось, що під час проведення обміру земельої ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2388 га,представники Вигодської селищної ради та землевпорядник участі не брали, а отже наведений доказ не може бути допустимим в розумінні ст. 78 ЦПК України. Положення частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняють до затвердження відповідної містобудівної документації саме передачу (надання) у власність чи користування земельних ділянок, проте вказана норма не містить заборони в наданні відповідних дозволів на розроблення проектів землеустрою, які є лише початком тривалої та послідовної процедури. Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Наведене спростовує доводи представника позивачки про те, що Вигодська селищна рада, маючи коордитати, площу та конфігурацію земельної ділянки [PERSON] та прийнявши на сесії рішення від 27.06.2018 про надання їй дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку площею 0, 2388 га, фактично підтвердила межі земельної ділянки та наявність у неї прав власника. Частиною 4 ст. 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Враховуючи викладене, а також те, що під час прийняття рішення про затвердження акта комісії від 15.11.2018 Вигодська селищна рада Долинського району діяла в межах своєї компетенції у спосіб та порядок, передбачений Конституцею та Законами України, порушень прав позивачки під час прийняття такого рішення не встановлено, тому суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки позовна вимога про зобов`язання відповідача розглянути питання погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] площею 0,2388 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] є похідною. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо віднесення даної справи до справ адміністративної юрисдикції, як про це зазначив представник відповідача, суд вважає за необхідне вказати наступне. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 15 ЦПК України (у вказаній редакції): суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Аналогічну норму закріплено й у частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАСУкраїни). Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій. Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Аналіз змісту статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір. За таких обставин оскільки звернення [PERSON] пов`язане із захистом права користування земельною ділянкою, яке перейшло до неї з переходом права власності на житловий будинок у порядку спадкування та на отримання у власність земельної ділянки , даний спір підлягає розгляд в порядку цивільного судочинства. Наведене узгоджується з висновком, викладеним в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 (справа №350/67/15-ц, провадження №14-652цс18) Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст.ст.39, 91, 83, 158 ЗК України ,

Outcome: dismissed