Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Ренесанс життя" про визнання трудових відносин між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством "Ренесанс життя" припиненими з 30 березня 2017 року. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що вона згідно з накозом № 131-К від 13 листопада 2006 року була призначена на посаду адміністратора адміністративного департаменту Миколаївської філії ЗАТ «Ренесанс Життя». 20 жовтня 2009 року ЗАТ «Ренесанс Життя» перейменовано на ПрАТ «Ренесанс Життя». 01 квітня 2014 року наказом № 30-К її переведено на посаду спеціаліста департаменту прямого продажу ПрАТ «Ренесанс Життя». Відповідно до наказу № 28-К від 04 квітня 2013 року позивачка пішла у відпустку з догляду за другою дитиною на період з 07 червня 2013 року по 07 червня 2016 року. Крім того, відповідно до наказу № 27-К від 18 березня 2016 року вона пішла в декретну відпустку по догляду за дитиною до шести років на період з 30 березня 2016 року по 29 березня 2017 року. За цей час ПрАТ «Ренесанс Життя» ліквідувало Миколаївську філію. Після закінчення декретної відпустки позивачка вирішила звільнитися за власним бажанням з посади спеціаліста департаменту прямого продажу ПрАТ «Ренесанс Життя», але всі контакти компанії, за якими вона зверталися, були недійсними. З мережі Інтернет позивачка дізналася, що ПрАТ «Ренесанс Життя» передало свій страховий портфель компанії «Форте Лайф». Намагаючись розшукати свою трудову книжку, позивачка звернулася з відповідним листом до ПрАТ СК «Форте Лайф». В результаті чого її трудову книжку було повернуто, але без відповідного запису про припинення трудових відносин з ПрАТ «Ренесанс Життя». Позивачка звернулася до ПрАТ СК «Форте Лайф», як можливого правонаступника ПрАТ «Ренесанс Життя» із заявою про звільнення. 02 квітня 2019 року вона отримала відповідь що ПрАТ СК «Форте Лайф» не укладало з позивачкою трудового договору та не є правонаступником ПрАТ «Ренесанс Життя». Після чого позивачка повторно звернулася до ПрАТ «Ренесанс Життя» рекомендованим листом за адресою: 01135, м. Київ, Шевченківський район, вул. Дмитрівська, 69 , але лист було повернуто по причині відсутності ПрАТ «Ренесанс Життя» за вказаною адресою. Відсутність запису в трудовій книжці про звільнення позивачки з посади спеціаліста департаменту прямого продажу ПрАТ «Ренесанс Життя» перешкоджає позивачці відповідно до ст. 45 Конституції України влаштуватись на іншу роботу та можливості заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або вільно погоджується. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2019 року матеріали позовної заяви [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Ренесанс життя" про визнання припиненими трудових відносин передано до Франківського районного суду м. Львова. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 06 грудня 2019 року справу за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Ренесанс життя" про визнання припиненими трудових відносин вирішено слухати в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено фактичні обставини справи. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] наказом № 131-К від 13 листопада 2006 року [PERSON] прийнято на роботу в ЗАТ «Ренесанс Життя» та призначено на посаду адміністратора адміністративного департаменту ЗАТ «Ренесанс Життя». 01 квітня 2014 року наказом № 30-К [PERSON] переведено на посаду спеціаліста департаменту прямого продажу ПрАТ «Ренесанс Життя». 20 жовтня 2009 року ЗАТ «Ренесанс Життя» перейменовано на ПрАТ «Ренесанс Життя» Відповідно до копії наказу № 28-К/с від 04 квітня 2013 року [PERSON] надано відпустку для догляду за другою дитиною на період з 07 червня 2013 року по 07 червня 2016 року. Крім того, відповідно до наказу № 27-К від 18 березня 2016 року [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення шести років на період з 30 березня 2016 року по 29 березня 2017 року. Генеральний директор ПрАТ «СК « Форте Лайф» [PERSON] листом вих. № 352 від 02 квітня 2019 року у відповідь на заяву позивачки від 20 березня 2019 року повідомив [PERSON] про те, що між ПрАТ «СК « Форте Лайф» та [PERSON] трудовий договір не укладався та ПрАТ «СК « Форте Лайф» не є правонаступником ПрАТ «Ренесанс Життя». Крім того, повернув трудову книжку та роз`яснив, що з питанням про звільнення їй необхідно звернутися за належністю, а саме до ПрАТ «Ренесанс Життя». Згідно з витягу реєстру юридичних осіб Приватне акціонерне товариство «Ренесанс Життя» зареєстроване за адресою: 01135 , м.Київ, Шевченківський район, вул. Дмитрівська, 69. 29 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Голови правління ПрАТ «Ренесанс Життя» з заявою про її звільнення із посади спеціаліста департаменту прямого продажу на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України з 30 березня 2017 року, яку [PERSON] скерувала до ПрАТ «Ренесанс Життя» рекомендованим листом за адресою: 01135, м. Київ, Шевченківський район, вул. Дмитрівська, 69 . Даний лист було повернуто по причині відсутності ПрАТ «Ренесанс Життя» за вказаною адресою. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що «визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації». Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з положеннями ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Аналогічне положення містить у ст. 28 цього Кодексу. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. З огляду на те, що позивачка скерувала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 30 березня 2017 року, на підставі за ст. 38 КЗпП України за юридичною адресою відповідача: 01135, м.Київ, Шевченківський район, вул. Дмитрівська, 69 , яка відповідає місцезнаходженню юридичної особи, зазначеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає, що заяву подано за належним місцем знаходження відповідача. Таким чином, суд прийшов переконання, що позивачка виконала вимогу закону щодо повідомлення власника про розірвання трудового договору за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, направивши відповідну заяву, в якій зазначено дату звільнення 30 березня 2017 року. А тому позов підлягає до часткового задоволення. Трудові відносини між Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя» та [PERSON] визнати припиненим на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 30 березня 2017 року. Щодо припинення трудових відносини на підставі ст. 39 КЗпП України, то в цій частині слід відмовити, оскільки ст. 39 КЗпП України застосовується до строкового трудового договору. Однак, як вбачається із матеріалів справи, з позивачкою був укладений трудовий договір на невизначений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved