Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

26 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «Гранфінресурс» на її користь грошових коштів у розмірі 103866 грн 71 коп., сплачених за договором №209471 від 18 вересня 2012 року; стягнення 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 20104 грн 18 коп.. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 18 вересня 2012 року вона уклала з приватним підприємством (надалі ПП) «Грандфінресурс» договір №209471 з метою отримання на умовах діяльності програми «Альянс Україна» позики у розмірі 250000 грн. Для отримання цих коштів на вимогу підприємства вона 18 вересня 2012 року сплатила на користь ПП одноразовий комісійний внесок у розмірі 8750 грн та в подальшому на протязі 2012-2015 років сплачувала щомісячний чистий внесок у розмірі 1388,89 грн, а також оплачувала адміністративні витрати в розмірі 1050 грн. Всього нею було перераховано на користь підприємства коштів у сумі 103 866 грн. Крім того, 18 вересня 2012 року позивачка підписала додаткову угоду про заміну сторони в зобов'язанні, за якою права та обов'язки адміністратора програми «Альянс Україна» перейшли від ПП «Грандфінресурс» до ТОВ «Гранфінресурс». Оскільки до теперішнього часу позику [PERSON] не отримала, виявила, що в договорі взагалі відсутні часові межі та чіткі умови, за яких відповідач зобовязаний виконати умови договору, вважаючи, що відповідач ввів її в оману, [PERSON] звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивачки заявила клопотання про збільшення позовних вимог, просила визнати договір недійсним та стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» 207\~733 грн 42 коп (а.с. 62). Представник також вважала, що діяльність ПП «Грандфінресурс» та ТОВ «Гранфінресурс» містить ознаки пірамідальної схеми, вводить споживачів в оману, а тому укладений правочин здійснений відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики і відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним (нікчемним). Крім того, умови договору є несправедливими, оскільки має місце істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача, тоді як надання послуги обумовлено власним розсудом виконавця. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Письмову заяву про збільшення позовних вимог направлено відповідачу та отримано ним, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 82) Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 41, 61, 68, 73). Від відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких він посилається на те, що сторони, укладаючи договір, керувались закладеним в цивільному законодавстві принципом свободи договору. При цьому, позивачці було розяснено зміст угоди та надано відповідні консультації. Відповідач також заперечує наявність пірамідальної схеми, оскільки відсутня сукупність всіх необхідних ознак, а саме: здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; відсутність продажу або споживання товару. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши позовну заяву, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року між [PERSON], з одного боку, та ПП «Грандфінресурс», з другого боку, був укладений договір №209471 (а.с. 25-30). Тоді ж, 18 вересня 2012 року, сторони підписали додаткову угоду про заміну сторони в зобов'язанні, за якою права та обов'язки адміністратора програми «Альянс Україна» перейшли від ПП «Грандфінресурс» до ТОВ «Гранфінресурс» (а.с. 31). Судом також встановлено, що на підставі укладених договору та додаткової угоди до нього [PERSON] 18 вересня 2012 року сплатила одноразовий комісійний внесок у сумі 8\~750 грн (а.с. 6); щомісячні чисті внески протягом 2012-2015 років в кількості 39 платежів по 1388 грн 89 коп., а всього на суму 54\~166 грн 71 коп. (а.с. 7-23); адміністративні платежі протягом 2012-2015 років в кількості 39 перерахунків по 1050 грн, а всього на суму 40\~950 грн (а.с. 7-23). Таким чином, на підставі оспорюваного договору позивачкою сплачено всього 103\~866 грн 71 коп.. Разом із тим, на час розгляду справи судом [PERSON] позику не отримала, що підтверджується, зокрема, листом директора ПП «Грандфінресурс» від 01 червня 2013 року (а.с. 32) та не спростовано відповідачем у наданих письмових запереченнях. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом укладеного між сторонами договору, а саме п. 1.1 статті 1, Адміністратор, за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної у додатку №1 до даного договору, на умовах діяльності програми "Альянс Україна", що міститься в додатку №2, який є невід'ємною частиною цього договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності програми. Згідно з п.1.2 Договору розмір грошової суми, заявленої Учасником для придбання на умовах діяльності Програми, та строки розрахунків за даним договором зазначаються у відповідних додатках до цього договору. Статтею 2 договору та додатком № 1 до нього передбачені обов'язки учасника, а саме: сплатити одноразовий комісійний внесок, що становить 8750 грн.; щомісячно сплачувати загальний платіж в сумі 2438 грн 89 коп.. Так, з Додатку №1 вбачається, що розмір заявленої [PERSON] грошової суми становить 250\~000 грн, яка надається на умовах внесення одноразового комісійного внеску в розмірі 8\~750 грн з періодичною сплатою (180 платежів) чистих внесків в розмірі 1\~388 грн 89 коп. кожний та періодичних платежів з адміністративних витрат (180 платежів) по 1050 грн кожний (а.с. 26). При цьому, Додатком №1 до Договору №209471, в порушення умов п. 1.2 Договору, не встановлено строк отримання позивачкою заявленої суми позики. Таким чином, позивачка позбавлена можливості вимагати виконання ТОВ «Гранфінресурс» зобовязань з його боку, оскільки строки виконання в договорі не визначені. Водночас, п. 2.1.2 Договору передбачено, що Учасник зобовязується своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати Загальний платіж, який включає Чистий внесок, за рахунок якого Адміністратор здійснює оплату вартості товару, та адміністративні витрати, що є сплатою за послуги Адміністратора з організації діяльності Програми. Вказане положення дубльоване в п. 3.2 Додатку №2 до Договору (а.с. 27-30). З викладеного вбачається, що виконання обовязків Учасником обмежено часовими проміжками, тоді як строки виконання зобовязань Адміністратором не визначені взагалі. При цьому, в разі прострочення Учасником платежів наступають наслідки, передбачені п. 8.2 Додатку №2 до Договору (а.с. 27-30). Так, при невиконанні Учасником п. 3.2 Додатку №2 до Договору, Договір може бути розірваний Адміністратором і в такому випадку одноразовий комісійний внесок та адміністративні витрати не повертаються. На таких самих умовах Договір може бути розірваний за ініціативою Учасника. Отже, Учасник, який уклав договір з метою отримати позику, сплативши певну кількість періодичних платежів та не отримавши суму позики, перестає сплачувати та автоматично втрачає одноразовий платіж та всі сплачені адміністративні витрати. Адміністратор, отримавши кошти від Учасника, не надавши позику, збагачується за рахунок зазначених платежів. При цьому, Адміністратор не несе відповідальність за невиконання умов Договору, адже в Договорі не визначено строки виконання Адміністратором його обовязку. Таким чином, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг (навіть коли таку послугу не було надано) у разі розірвання договору як за ініціативою споживача, так і за ініціативою відповідача, а також звільнив себе від будь-яких негативних наслідків від порушення прав позивача як споживача послуг у разі розірвання договору, в тому числі і не з вини позивача, що, на думку суду, приводить до дисбалансу договірних відносин. Суд також звертає увагу, що в разі повного виконання зобовязань [PERSON], сплачена нею сума становитиме 439\~000 грн 20 коп., тоді як заявлена сума позики становить 250\~000 грн. Вказане свідчить про те, що позика буде надана позивачці з її власних коштів, решта з яких є безпідставним збагаченням відповідача. З умов договору також слідує, що Учасники можуть контролювати хід виконання Договору іншою стороною. Так, п. 2.23 та 2.4.3 Договору визначено, що Учасник має право отримувати, а Адміністратор зобовязується надавати будь-яку необхідну інформацію стосовно ходу виконання цього Договору в порядку, визначеному Адміністратором. При цьому, порядок отримання такої інформації в Договорі не визначений. Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року у відповідача витребувано належним чином завірені копії реєстру, до якого включена [PERSON], із зазначенням прізвищ всіх учасників цього реєстру, номерів і дат укладених ними договорів із зазначенням наданих їм сум позик (а.с. 64). В ухвалі суду також розяснено зміст ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Копію ухвали ТОВ «Гранфінресурс» отримало 28 грудня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 68). Згідно з ч. 1 ст. 159 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. Всупереч припису зазначеної процесуальної норми відповідач ухвалу суду не виконав, витребувані документи на адресу суду не надав, пояснень не надіслав, свого представника в судове засідання не направив. 28 січня 2016 року відповідачу повторно було направлено копію ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2015 року про витребування доказів (а.с. 72). 01 лютого 2016 року ТОВ «Гранфінресурс» отримало поштове відправлення (а.с. 73), проте рішення суду не виконало, докази не надало. Задовольняючи позов про визнання договору недійсним та стягнення подвійного розміру понесених збитків, суд виходить з того, що оспорюваний договір є таким, що вводить позивачку в оману та порушує її права. Так, відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. У відповідності до ч. ч. 1, 2, п. п. 2 - 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч. ч. 4 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. В ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до змісту ч.1 ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Наслідки недійсності правочину визначені також спеціальними нормами Цивільного кодексу України. Так, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч. 1 ст. 230 ЦК України). Враховуючи викладене, а також аналізуючи зміст та умови оспорюваного договору, суд дійшов висновку, що укладена між сторонами угода вводить споживача в оману, оскільки не містить конкретної та зрозумілої інформації щодо строків отримання коштів, що є істотною обставиною, мітить посилання на закріплення в договорі порядку отримання інформації, що повязана з його виконанням, хоча відповідні положення в Договорі відсутні. Так, умова про надання грошей у позику залежить від певних обставин, які можуть взагалі не настати. При цьому споживач несе збитки не з власної вини. Відтак, оспорюваний договір, відповідно до ст. 230 ЦК України, є недійсним, а збитки стягуються в подвійному розмірі, тобто в сумі 207\~733 грн 42 коп.. За змістом п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору звільняються, зокрема, інваліди I та II груп, а тому при подачі позову [PERSON] судовий збір не сплачувався. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, судовий збір стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved