Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ТзОВ " Лізингова компанія" ВАШ АВТО" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що у жовтні 2015р. він побачив обяву про продаж трактора Dongfeng DF-404, ціна якого була вказана 84 000 грн.. Після чого він звернувся за вказаним в оголошенні номером телефону і консультант підтвердила ціну товару. Також, запевнила, що трактор він отримає у власність протягом декількох днів після підписання договору і сплати частини вартості товару- 30000 грн.. У звязку з чим, 29.10.2015р. між ним та відповідачем було укладено договір № 001694. Того ж дня позивач перерахував на поточний рахунок відповідача кошти в розмірі 30 000 грн.. Після чого відповідачем було повідомлено, що приймання-передачі трактора не буде, так як для отримання товару позивачу необхідно виконати умови договору № 001694 від 29.10.2015р., які є для нього неприйнятними, у звязку з чим він направив відповідного листа відповідачу. Однак, відповіді на звернення він не отримав і кошти йому не були повернуті. Укладений договір не являється договором купівлі-продажу, на який позивач розраховував, а є договором лізингу. Зазначив, що у нього не було реальної можливості ознайомитись з умовами договору до його підписання, так як вони написані дрібним шрифтом, а представник відповідача всупереч вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" не надала достовірної інформації та завірила, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його підписати швидко, так як на неї чекають інші особи. Вважає, що умови договору від 29.10.2015р. фінансового лізингу не відповідають принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін в договорі. Окрім того, у відповідача відсутня ліцензія на здійснюваний вид діяльності та не дотримано вимог нотаріального оформлення договору. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є наступні умови, які присутні в оскаржуваному договорі: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача укласти або виконати договір; жорсткі обовязки споживача, тоді як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо у споживача такого права немає; надання продавцю не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця; установлення обовязкових для споживача умов, з яким він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд, можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір. Також, в укладеному договорі недостатньо визначено предмет лізингу, а саме: не вказано рік випуску трактора, що має суттєве значення для оцінки обгрунтованості вартості предмета лізингу, також не визначено комплектацію. Пунктом 4.1 договору передбачено передачу автомобіля протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу в розмірі 30 000 грн., який не підлягає поверненню та не являється частиною вартості трактора. окрім того, умови укладеного договору фінансового лізингу не визначають загального розміру лізингових платежів, тобто не дають споживачу, в даному випадку позивачу, можливості передбачити обсяг його фінансових зобовязань. Крім того, вказаним договором передбачена жорстка відповідальність лізингоодержувача за невиконання умов договору (п.12.1), зокрема лізингоодержувач, який ще не отримав транспортний засіб, не може відмовитись від запропонованого; в разі незгоди зі зміною розміру лізиногових платежів лізингоодержувач зобовязаний повернути предмет лізингу, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають (п.10.15). Лізингодавець навпаки не несе жодної відповідальності. Відповідачем ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" не враховано норми законодавства, згідно яких позивач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору, навпаки відповідач взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору. Просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001694 від 29.10.2015р. та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 30 000 грн. та 300 грн. комісії. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити, підтвердили все вищевикладене. Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив справу розглянути у його відсутності. Подав до суду заперечення, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що умови договору є несправедливими і завдають йому шкоди, не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Оспорюваний договір фінансового лізингу вчинений з дотриманням норм ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», містить встановлені законом основні істотні умови, вчинений у передбаченій законом письмовій формі, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Позивач погодився з усіма його умовами під час підписання договору і здійснив оплату комісії з організації та оформлення договору. Вважає, що наявні підстави для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 16.12.2015 р. в справі № 6-2766цс15, оскільки діяльність з надання послуг фінансового лізингу не ліцензується. ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», у відповідності до п. 2.1 ст.2 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами- субєктами господарювання, отримав довідку ФЛ № 551 (рішення про взяття на облік № 1335 від 11.06.2015р.), видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з якої вбачається, що відповідач взятий на облік як установа з правом надавати послуги з фінансового лізингу. Договір фінансового лізингу нотаріальному посвідченню не підлягає. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 29.10.2015 р. між [PERSON] та ТзОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" укладено договір фінансового лізингу № 001694 із додатками №№ 1, 2, 3, згідно якого відповідач-лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу, визначений у п.1.1 договору, а позивач-лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу за згідно з положеннями чинного законодавства, а також відповідно до п. 3.3.3 у встановлений термін і в повному обсязі зобовязаний сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору, а також компенсувати витрати лізингодавця. Спеціальним законом, що регулює лізингові відносини в Україні є Закон України «Про фінансовий лізинг», який визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу, як виду цивільно-правових відносин. Відповідно до ст.ст. 1, 2 цього Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За статтею 6 цього Закону, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Поняття договору лізингу регулюється і нормами Цивільного Кодексу, а саме ст..806 ЦК України, в якій вказується, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Отже, факт укладення такого правочину договору фінансового лізингу між сторонами є наявним. Відповідно до п.1.1 договору фінансового лізингу, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 договору), а саме: трактор марки Dongfeng DF-404. Згідно п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строки та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до п. 1.7 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Відповідно до п.10.1 договору, лізинговий платіж- це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає- відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування; - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків. Згідно п. 10.15 договору, у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (пяти) календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Пунктом 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та / або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Пунктом 12.4 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів, лізингоодержувач зобовязаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, а також зобовязаний сплачувати проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних за кожний день прострочення сплати лізингових платежів. Відповідно до п. 12.5 договору, за використання предмета лізингу не за призначенням, невиконання обовязку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника предмета лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження предмета лізингу, порушення умов п.п. 3.3.6 п.3.3 договору, лізингоодержувач зобовязаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 3% від загальної вартості предмету лізингу, за кожен випадок такого порушення. Пунктом 12.6 договору передбачено, що за створення перешкод представника лізингодавця в інспектуванні предмета лізингу, лізингоодержувач зобовязаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 5% від загальної вартості предмета лізингу, за кожен випадок такого порушення. Згідно п. 16.5 договору, лізингодавець може передати свої права і обовязки за даним договором третім особам в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача. Згідно п. 16.7 договору, у разі передачі лізингодавцем прав та обовязків за даним договором третім особам та при переході права власності на предмет лізингу до третьої особи, умови даногть договору може бути змінено на розсуд третьої особи, про що лізингоодержувач та третя особа зобовязані укласти відповідний договір про зміну умов договору. У разі відмови лізингодавця від підписання відповідного договору про зміну умов договору, лізингоодержувач, протягом 10 календарних днів, зобовязаний повернути предмет лізингу третій особі, а договір вважається розірваним, при цьому сплачені лізингоодержувачем кошти поверненню не підлягають. Із показів свідка [PERSON], дружини позивача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що вона знайшла в інтернеті оголошення про продаж трактора, передзвонила по вказаному номеру телефону і їй повідомили, що дійсно є такий трактор. Після чого вони з чоловіком поїхали в м. Чернівці, однак трактора там не було. Консультант запевнила їх в законності укладення договору лізингу та наявності ліцензії, а також те, що трактор є, сказала їм оплатити відсотки від вартості товару, і що трактор вони отримають через три дні. Квапила їх підписати всі документи, мотивуючи закінченням акції. При відсутності трактора, запевнила, що поверне гроші. Після того, як їх відправила консультант оплатити кошти за придбання трактора, вони їх оплатили та підписали договір, не читавши його змісту. Згодом, через деякий час вони з позивачем перетелефонували в ТзОВ "Лізингову компанію "ВАШ АВТО" з приводу того, коли буде трактор, і їм повідомили, що його вартість становить 300 000 грн.. Після чого вони подали заяву на розірвання договору, однак відповіді зі сторони відповідача не послідувало. Також свідок зазначила, що вони з позивачем мали намір придбати трактор, а не підписувати договір лізингу, тому їх ввели в оману. Із прочитаного оголошення вони з позивачем розраховували, що трактор коштує 84 000 грн., а не 300 000 грн., як повідомив консультант відповідача. Згідно з п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати аа страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Тобто лізингоодержувачу в даному випадку повинно бути надано право на розірвання договору впродовж 14 днів з моменту його укладення. Однак відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Тобто, позивач не мав часу детально ознайомитися з дванадцятьма сторінками договору за такий короткий строк. Йому повинна була надатись можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім цього, представник відповідача не надала достовірної інформації, переконала в тому, що всі істотні умови договору вона позивачу пояснила та спонукала підписати договір якнайшвидше. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 29.10.2015р., укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 12.4, 12.7 ст.12 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Крім того, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України, у відповідності до якої якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Що стосується нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, то у відповідності до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, відповідно до норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29.10.2015року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія "ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було. Відповідно до ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Виходячи із вимог статей 4 та 203 ЦК, зміст правочину має відповідати: ЦК; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, прийнятих відповідно до Конституції. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Дослідивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про недійсність договору фінансового лізингу, у зв'язку з його несправедливими умовами, наслідком яких є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, відсутністю нотаріального посвідчення договору фінанасового лізингу. Вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у Постанові ВСУ від 16.12.2015р. по справі № 6-2766цс15. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення 30 000 грн. адміністративного платежу за оформлення договору підлягають до задоволення. Що стосується позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 300 грн. комісії, то в цій частині позову слід відмовити, з тих підстав, що дані кошти були сплачені через банківську установу, а саме: у відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" як комісія, тобто послуга банку, а тому поверненню не підлягають. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 203, 204, 215, 220, 799 ЦК України, ст..1, 2, 6, 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»,

Outcome: partial