Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПОС» (надалі за текстом - відповідач), про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що 25.10.2013 р. на адресу позивача надійшов лист від відповідача без номеру від 23.10.2013 р. за підписом начальника відділу по роботі з персоналом [PERSON] про те, що відповідно до наказу від 22.10.2013 р. № 16 "Про внесення змін до штатного роспису та скорочення штату і чисельності працівників ТОВ "ЕПОС", посада "Виконавчий директор", яку обіймає позивач, скорочується з 01.01.2014 р. На звернення позивача до відповідача з проханням надати копію наказу від 22.10.2013 р. № 16 "Про внесення змін до штатного роспису та скорочення штату і чисельності працівників ТОВ "ЕПОС" позивач отримав відмову. Однак і у січні 2014 р., і протягом всього 2014 р. позивач продовжував виконувати обов'язки виконавчого директора, а ні скорочення посади, а ні звільнення позивача, а ні відсторонення останнього від роботи у 2014 р. не відбулося. 30.12.2014 р. на адресу позивача надійшов лист від відповідача без номеру від 23.12.2014 р. за підписом начальника відділу по роботі з персоналом [PERSON] про те, що відповідно до наказу від 19.12.2014 р. № 35 "Про внесення змін до штатного роспису та скорочення штату і чисельності працівників ТОВ "ЕПОС" посада "Виконавчий директор", яку обіймає позивач, скорочується. При цьому дата, з якої скорочується посада "Виконавчий директор", у листі не була зазначена. 05.01.2015 р. на адресу позивача надійшов лист від відповідача без номеру від 30.12.2014 р. за підписом начальника відділу по роботі з персоналом [PERSON] в якому повторно зазначалося про те, що відповідно до наказу від 19.12.2014 р. № 35 "Про внесення змін до штатного роспису та скорочення штату і чисельності працівників ТОВ "ЕПОС" «Виконавчий директор», яку обіймає позивач, скорочується. При цьому дата, з якої скорочується посада "Виконавчий директор", у листі не була зазначена. На звернення позивача до відповідача з проханням надати копію наказу від 19.12.2014 р. № 35 "Про внесення змін до штатного роспису та скорочення штату і чисельності працівників ТОВ "ЕПОС" позивач отримав відмову. 06.03.2015 р. позивач приступив до виконання своїх обов'язків Виконавчого директора, після тимчасової непрацездатності. Генеральний директор [PERSON] та інші посадові особи, а так само і працівники відповідача бачили виконання позивачем своєї роботи відповідно до посади "Виконавчий директор" протягом 06-11.03.2015 р. Відсторонення позивача від виконання ними своїх обов'язків, або інших дій, які б визначали про те, що посаду "Виконавчий директор" було скорочено, не відбувалося. 11.03.2015 р. позивачу було повідомлено, що його звільнено відповідно до наказу № 17/К від 11.03.2015 р. у зв'язку зі скороченням штату працівників. Заперечення позивача про те, що таке скорочення є незаконним, відбулося всупереч встановленому законодавством України і статутним документам товариства порядку, посадовими особами відповідача не сприймались. Після 11.03.2015 р., позивач до свого робочого місця не допускався. При цьому, позивачу не були передані його особисті речі, що залишилися на робочому місці, у тому числі, цінні речі. 28.03.2015 р. на адресу позивача надійшов лист № 51 від 23.03.2015 р. за підписом генерального директора С.А.Чеховського з повідомленням про те, що позивача звільнено та запропоновано забрати трудову книжку. У зв'язку з відсутністю у відповідача комісії з трудових спорів і неможливості відстоювання порушених трудових прав у позасудовому порядку, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених трудових прав, що виявилися у незаконному звільненні з посади "Виконавчий директор". У звязку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду та просить поновити його на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Генеральний директор Чеховський С.А. та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надала суду свої пояснення та письмові заперечення проти позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач працював на посаді виконавчого директора ТОВ «ЕПОС», що не заперечувалося сторонами. Наказом від 19.12.2014 р. № 35 були внесені зміни до штатного розпису та виведено зі штату посаду виконавчого директора (а.с. 49). 30.12.2014 р. позивачем за своєю адресою було отримано попередження про звільнення від 23.12.2014 р. на підставі ст. 40 КЗпП України, що не заперечувалось сторонами (а.с. 17). 05.01.2015 р. позивачем за своєю адресою було отримано попередження про звільнення від 30.12.2014 р. на підставі ст. 40 КЗпП України, що не заперечувалось сторонами (а.с. 18). Згідно акту ТОВ «ЕПОС» від 06.03.2015 р. позивач був відсутній на робочому місці 06.03.2015 р. (а.с. 51). Наказом ТОВ «ЕПОС» від 11.03.2015 р. за № 17/К позивача було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15). Відповідно до акту ТОВ «ЕПОС» від 11.03.2015 р. позивач відмовився отримувати трудову книжку (а.с. 50). Згідно штатного розпису ТОВ «ЕПОС» на 2015 рік від 01.03.2015 р., посади виконавчого директора не передбачено (а.с. 46 - 48). Листом ТОВ «ЕПОС» від 23.03.2015 р. наказ про звільнення було направлено позивачу (а.с. 14). 28.03.2015 р. на адресу позивача надійшов лист № 51 від 23.03.2015 р. за підписом генерального директора С.А.Чеховського з проханням зявитися для отримання трудової книжки або надання письмової згоди на відправлення документа поштою (а.с. 14). Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни. Згідно статті 49-2 КЗпП України в редакції закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 140 КЗпП України у трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Відповідно до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен забезпечувати трудову і виробничу дисципліну. Зі змісту статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Стаття 240-1 КЗпП України визначає, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». Згідно ст. 50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів, що також закріплено в статуті товариства. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Відповідно до п. 18 даної Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі зясованих обставин справи, суд дійшов висновку, що звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України, відповідачем дійсно було здійснене скорочення штату працівників, що підтверджується його штатним розписом, де відсутня вакантна посада виконавчий директор. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі зясованих обставин справи, з урахуванням наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження, а тому підлягають залишенню без задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed