Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.07.2013 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б\\н, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 8000,00 гривень зі сплатою 30% річних за користування кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2014 року становить 12105,79 грн, з яких: 7793,64 грн - заборгованість за кредитом; 3159,49 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн - заборгованості з комісії за користування кредитом; 500,00 грн - штрафу (фіксована частина); 552,66 грн - штрафу (процентна складова). З огляду на зазначене позивач просив позов задовольнити та стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість та суму судових витрат у вигляді в розмірі 243,60 грн та витрат, пов»язаних з розглядом справи у зв»язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у пресі. В судове засідання представник позивача - Щирий А.М. не з»явився, надавши заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З заяви представника позивача також вбачається, що останній не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр» від 25 березня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Судом встановлено, що 29.07.2013 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із Заяви позичальника, Пам»ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, згідно з яким відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн на платіжну карту зі сплатою за користування кредитом 2,5 % в місяць на суму залишку заборгованості(а.с.9-11). Відповідно до п.2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк видає Клієнту Карту, її вид визначений в Пам»ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, вказаної в Заяві. Позичальнику була видана відповідна платіжна картка кредитка «Універсальна GOLD 55+» та відкритий картрахунок [NUMBER], вказане підтверджується довідкою позивача від 20.02.2015 року(а.с.8). При оформленні кредитної картки позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29.07.2013 року (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29.07.2013 року, відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банка складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг (а.с.9).Таким чином відповідачем укладено кредитний договір, що не суперечить положенням статей 627, 639 ЦК України. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29.07.2013 року, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов"язковим ( ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішення Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" від 20.02.2015 року(а.с.8) підтверджується, що з моменту підписання договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт в розмірі 8000,00 грн., який станом на 29.07.2013 року не змінювався. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил, відповідач зобов»язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання. За перервитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів. Позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором не виконував, передбачені умовами договору платежі вносив не в повному обсязі, у зв'язку із чим станом на 31.12.2014 року має заборгованість у розмірі 12105,79 грн, з яких: 7793,64 грн - заборгованість за кредитом; 3159,49 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн - заборгованості з комісії за користування кредитом; 500,00 грн - штрафу (фіксована частина); 552,66 грн - штрафу (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-7). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved