Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № НМЕ 730716 з від 11 липня 2017 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5126 га, кадастровий номер 0522880400:05:001:0002, що розташована на території колишньої Бахтинської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького району Вінницької області. 11 серпня 2017 року в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право оренди цієї земельної ділянки на підставі договору оренди землі без номера від 31 липня 2017 року із ФГ «Інтер Агро» на сім років. ФГ «Інтер Агро» взяті на себе обов`язки по платі орендної плати за 2019, 2020 рік не виконало, орендну плату за вказані періоди не виплатило, що є систематичним порушенням умов договору оренди земельної ділянки. У зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати, що є істотним порушенням договору позивач 02 березня 2021 року звернувся до суду з вимогою розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0522880400:05:001:0002, укладеного між сторонами 31 липня 2017 року, та стягнути заборгованість за договором оренди за 2019-2020 роки в сумі 4525 гривень 10 копійок, пені та трьох відсотків річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ухвалою від 02 березня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 21). Ухвалою від 09 квітня 2021 року (а.с. 40) суд перейшов від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду в загальному позовному провадженні. Цією ж ухвалою у справі призначено підготовче провадження. Ухвалою від 28 квітня 2021 року (а.с. 49-51) до участі у справі залучено як третю особу на стороні відповідача ТОВ «Зернофарт», витребувано від відповідача та третьої особи оригінали договорів оренди та суборенди, а також зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника. Ухвалою від 12 липня 2021 року (а.с. 57) провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року (а.с. 67-68) до відповідача та третьої особи за неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, застосовано заходи процесуального примусу. Суду надано витребувані документи (а.с. 75-82, 89-92). Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року (а.с. 99) підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися. Представник позивача адвокат Майструк Н.Р. (а.с. 15, 16) через канцелярію суду подала клопотання (а.с. 112) про розгляд справи без її участі та без участі [PERSON] . Окремо представник позивача подала заяву (а.с. 112) про ухвалення заочного рішення. Відповідач - ФГ «Інтер Агро» - свого представника до суду не направив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с. 111). Представник третьої особи - ТОВ "Зернофарт" - адвокат Пинзар Ігор Віталійович (а.с. 87-88), будучи належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 100, 101, 103), в судове засідання не з`явився. Представники відповідача та третьої особи на стороні відповідача не повідомили суд про причину неявки, не просили про відкладення розгляду справи, не просили про розгляд справи без їх участі. Ці учасники справи не подали суду відзиву на позов чи пояснень щодо позову. Судом ухвалено на підставі ч. 3 ст. 211, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розглядати справи за відсутності сторін. Враховуючи обставину, що в наявності є всі умови, визначені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази на ствердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Обов`язок доказування відповідно зі статтею 12 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5126 га (кадастровий номер 0522883300:05:001:0002), що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № НМЕ 730716 з від 11 липня 2017 року (а.с. 7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8) право власності на земельну ділянку на території Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 5126 га, кадастровий номер 0522883300:05:001:0002 зареєстровано за позивачем 11 липня 2017 року. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав № 240288094 від 13.01.2021 (а.с. 8-9), 11 серпня 2017 року державний реєстратор Дерун В.Л. за № 21873171 зареєстрував право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0522883300:05:001:0002 (а.с. 8-9) на підставі договору оренди земельної ділянки від 31 липня 2017 року між [PERSON] та ФГ «Інтер Агро» (а.с. 79-81), строком на 7 років. Відповідно до акту прийому передачі земельної ділянки в оренду (а.с. 82) [PERSON] передав, а ФГ "Інтер Агро»" прийняв в оренду в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0522883300:05:001:0002 загальною площею 2,5126 га. Пунктом 8.3. Договору оренди землі від 31.07.2017 передбачено, що орендар має право передати орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі в суборенду без згоди орендодавця (а.с. 80). Судом встановлено, що 05 листопада 2020 року між ФГ «Інтер Агро» та ТОВ «Зернофарт» було укладено договір суборенди земельної ділянки № 2-52 (а.с. 89-91), відповідно до якого в суборенду передається земельна ділянка загальною площею 2,5126 га у тому числі ріллі (п. 2. Договору суборенди). Відповідно до акту прийому передачі земельної ділянки відповідно до договору суборенди землі № 2-52 від 05.11.2020 (а.с. 92) ФГ «Інтер Агро»» передав, а ТОВ "Зернофарт" прийняв у суборенду в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0522883300:05:001:0002 загальною площею 2,5126 га. Як слідує із інформації з Державного реєстру речових прав … № 252628449 від 14 квітня 2021 року (а.с. 45-46), державним реєстратором Роздолівської сільської ради Святою К.М. 21 січня 2021 року вчинено державну реєстрацію права суборенди ТОВ "Зернофарт" земельної ділянки з кадастровим номером 0522883300:05:001:0002 строком до 05 листопада 2027 року. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. В силу положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України. Аналогічні умови містить й договір оренди землі (а.с. 79-81). Зокрема, згідно п. 11.4 договору, дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Як вбачається зі змісту ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені умовами Договору, та не виплатив позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою у 2019 та 2020 роках. Ця обставина стверджується текстом позовної заяви, листом-повідомленням від 20 січня 2021 року (зворот а.с. 11) з вимогою виплатити орендну плату за землю за 2019 та 2020 роки, а також сплатити пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідач не спростував такі твердження позивача і не надав суду докази про виплату йому у 2019 та 2020 роках орендної плати. Повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши всі надані сторонами докази і проаналізувавши їх доводи за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про те, що відповідач систематично не виконував обов`язку зі сплати орендної плати за договором оренди землі, а саме не сплатив [PERSON] орендну плату у 2019, 2020 роках, що є підставою для розірвання вказаного договору. Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 07 жовтня 2020 року в справі № 313/780/19. Вказаний правовий висновок також викладено Об`єднаною платою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Щодо стягнення з відповідача заборгованості за орендою платою в сумі 4525 гривень, пені за прострочення внесення орендної плати в сумі 1379 гривень 50 копійок та 3% річних в сумі 157 гривень 25 копійок, суд зазначає наступне: Пунктами 4.1. та 4.3. оскаржуваного договору оренди землі (а.с. 79-81) визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі 2262 гривні 55 копійок до 31 грудня кожного року оренди. Судом встановлено факт невиплати відповідачем позивачу орендної плати за оренду його землі у 2019 та 2020 роках, цим рішенням суд прийшов до висновку про розірвання договору оренди, а тому порушене право підлягає поновленню шляхом стягнення заборгованості з орендної плати в заявленій позивачем сумі - 4525 гривень. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України). Неустойкою є штраф або пеня (ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Пунктом 4.8. договору оренди землі, укладеного між сторонами 31 липня 2017 року, передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Сплату позивачу орендної плати за 2019 року відповідач прострочив станом на сьогоднішній день на 617 днів (365 днів у 2020 році + 252 дні у 2021 році). Таким чином, розмір пені за прострочення сплати орендної плати за 2019 рік складає 1396 гривень (2262,55 грн орендної плати х 0,1% х 617 днів). Сплату позивачу орендної плати за 2020 року відповідач прострочив станом на сьогоднішній день на 252 дні у 2021 році. Таким чином, розмір пені за прострочення сплати орендної плати за 2020 рік складає 570 гривень (2262,55 грн орендної плати х 0,1% х 252 дні). Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення внесення орендної плати за 2019-2020 роки підлягає до задоволення станом на 09 вересня 2021 року в сумі 1966 гривень (1396 гривень + 570 гривень). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором оренди між сторонами досягнуто домовленості про інший розмір пені, ніж передбачено ст. 625 ЦК України, і такий розмір пені застосовано при вирішенні відповідної частини позовної вимоги [PERSON] , суд вважає, що відсутні підстави для задоволення частини позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 157 гривень 25 копійок. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом сплатив 908 гривень судового збору (а.с. 13), його вимога задоволена, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Виходячи із приписів ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката включають в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, суми компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлених умовами договору про надання правничої допомоги. Наданими стороною позивача документами, зокрема, квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 22.02.2021 (а.с. 14), ордером (а.с. 15) та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 16) доведено, що [PERSON] на правничу допомогу адвоката витратив 4 500 гривень. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом роботи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт . Відповідно до норм ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, зокрема, у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також і судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 4 500 гривень. Таким чином, позивач поніс у цій справі судові витрати на загальну суму 5 408 гривень (4500 грн + 908 грн), і вони в повному розмірі підлягають стягненню з відповідача. На підстав викладеного та

Outcome: partial