Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що з 1986 року з [PERSON] почали проживати разом у її будинку за [ADDRESS] Чернігівської області. Разом з ними проживав син позивача з сім»єю. [PERSON] та [PERSON] стосунки не реєстрували, але проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, між ними були розподілені обов»язки, фактично перебували у шлюбних стосунках. За рахунок спільних сімейних заощаджень в березні 1997 року вони придбали будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] Чернігівської області, де проживали разом до вересня місяця 2013 року. При реєстрації домоволодіння [PERSON] один набув права власності на нерухоме майно. Через відсутність реєстрації їх шлюбу, не було враховано право позивача на спільну сумісну власність на вказане домоволодіння. Вважає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об»єктом їх спільної сумісної власності, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім»ї, інше не встановлено письмовою угодою між ними. Позивач з відповідачем майже 10 років прожили як одна сім»я до того часу , як спільно купили будинок з надвірними будівлями , всі їх трудові зусилля , спільні кошти з сімейного бюджету за спільною згодою витратили на придбання будинку. Просить суд встановити факт проживання однією сім»єю без державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], визнати об»єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] Чернігівської області та визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Позивач [PERSON] та її представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, пославшись на підстави задоволення позову, викладені у позовній заяві . Відповідач [PERSON] до суду не з"явився , проте подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] Суд, заслухавши позивача та її представників, свідків, враховуючи думку відповідача, викладену у заяві до суду , дослідивши матеріали справи та оцінюючи докази в їх сукупності , приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в суді, з 12 серпня 1987 року по 19 травня 1999 року [PERSON] проживав разом з [PERSON] по [ADDRESS], вели спільне господарство, що вбачається з довідки Срібяннської селищної ради № 1508 від 08.10.2014 року , підтверджено поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 березня 1997 року [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] Чернігівської області . Після купівлі вказаного будинку [PERSON] та [PERSON] стали проживати в [ADDRESS] , що підтвердили свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON] 09.11.1961 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що вбачається із відомостей про сімейний стан у паспорті [PERSON] та підтверджується її поясненнями. Вказаний шлюб [PERSON] не розривала та не надала суду інших доказів, що свідчать про його припинення. Таким чином з 1987 року по 2013 рік, за час проживання з [PERSON], [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] Відповідно до частини 1 пункту 5 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо вони не знаходяться в іншому шлюбі. У тому випадку, якщо чоловік та жінка, які спільно проживають, знаходяться (знаходиться) в іншому шлюбі, суд повинен відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки таке встановлення факту відповідно до статті 74 СК не породжує прав і обов'язків цих осіб щодо спільного майна. Заява про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, які не знаходяться в іншому шлюбі, приймається судом щодо тих правовідносин, які виникли після 1 січня 2003 року. Ті правовідносини, які виникли раніше, не породжують юридичних наслідків. Пленум Верховного Суду України в пункті 20 своєї постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ майна подружжя» чітко визначив права фактичного подружжя, які повинен мати на увазі суд при розгляді спорів про майно: «При застосуванні статті 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю». Таким чином, правові підстави для встановлення факту проживання однією сім»єю без державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] відсутні. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» передбачено, що відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність",таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Статтею 13 КпШС України передбачено, що права і обов»язки подружжя породжує лише шлюб, уклалений у державних органах запису актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов»язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах запису актів громадянського стану. Право власності на спірний будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] Чернігівської області у [PERSON] виникло 21 березня 1997 року, дати укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, коли [PERSON] не була дружиною [PERSON], а перебувала в шлюбі з [PERSON] Виходячи з наведеного, підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання об»єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] Чернігівської області та визнання права власності за [PERSON] на1/2 частину вказаного домоволодіння відсутні, то в задоволенні позову суд відмовляє. Також суд стягує з [PERSON] недоплачену суму судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 7 грн. 68 коп. за подання до суду позовної заяви майнового характеру, виходячи із суми позову , встановленої в ході судового розгляду- 25128 грн.

Outcome: approved