Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У листопаді 2019 р. Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі також - Управління освіти, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 68 044,46 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. На балансі Управління освіти перебуває спеціальна школа І-ІІ ступенів № 10 Дарницького району м. Києва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На території цієї школи розташований житловий будинок, що був побудований у 1960 році для працівників цієї школи. [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку з 11.08.1992. Позивач як балансоутримувач будинку щомісяця нараховує мешканцям квартирну плату та плату за користування комунальними послугами. Теплопостачання та водопостачання будинку здійснюється на підставі договорів, укладених з ПАТ «Київенерго» та ПАТ АК «Київводоканал». ПАТ «Київенерго» проводить нарахування за спожиту теплову енергію на підставі фактичних показників лічильників, встановлених на території спеціальної школи № 10, та по закінченню розрахункового періоду направляє Управлінню освіти платіжні документи з поділом нарахувань за спожите тепло. Відповідно до розрахунків енергопостачальної організації позивач здійснює нарахування мешканцям будинку шляхом розподілу кількості теплової енергії пропорційно площі кожної квартири. Оскільки житловий будинок пов`язаний зі школою інженерними мережами і відокремлення їх неможливе, позивач здійснює обслуговування зовнішніх інженерних мереж усіх будівель школи. Також позивачем укладаються договори про вивезення побутових відходів. У мешканців будинку, які користуються комунальними послугами, відсутні договори з організаціями, що їх надають, а тому позивач змушений сплачувати по рахунках за усі спожиті послуги для уникнення відключення школи від теплопостачання, водопостачання тощо. Позивач є бюджетною установою і видатки на утримання вищевказаного будинку його кошторисом не передбачені. У період з 01.07.2012 по 01.10.2019 відповідач не здійснював в повному обсязі оплату спожитих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворився борг в розмірі 68 044,46 грн. Управління освіти у грудні 2016 р. зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, проте у видачі судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за заявлений період суд відмовив. 16.01.2017 судом видано судовий наказ у справі № 753/23790/13-ц про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, проте за заявою [PERSON] вказаний наказ було скасовано. Ухвалою від 06.10.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 05.05.2020, яке було відкладене у зв`язку з неявкою сторін та карантинними обмеженнями на 22.10.2020. 20.05.2020 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів. В судовому засіданні 22.10.2020 представник позивача подала ще одне клопотання про приєднання додаткових доказів. Суд задовольнив усі клопотання позивача про приєднання доказів, зобов`язав позивача надіслати їх копії відповідачу та відклав розгляд справи на 11.12.2020. 27.10.2020 від позивача надійшло підтвердження надіслання відповідачу додаткових доказів. У зв`язку з хворобою судді судове засідання 11.12.2020 не відбулося та було перенесене на 12.04.2021. В судовому засіданні 12.04.2021 суд заслухав вступні промови представників сторін, дослідив письмові докази та оголосив перерву в судовому засіданні до 05.05.2021, зобов`язавши позивача надати розрахунки заборгованості з обґрунтуванням здійснених нарахувань із застосуванням тарифів для населення. 28.04.2021 від позивача надійшли письмові пояснення разом з розрахунком заборгованості з обґрунтуванням здійснених нарахувань. В суді представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Додатково пояснила, що нарахування плати за утримання будинку та прибудинкової території здійснюється відповідно до розпорядження КМДА від 19.05.2000 № 748 (зі змінами) по категорії «Будинки, не обладнанні ліфтами», тариф - 0,86 грн. за 1 кв.м. загальної плащі квартири. Плата за теплову енергію також нараховується за тарифом, встановленим для потреб населення. У будинку встановлений лічильник, який обліковує споживання холодної води лише мешканцями будинку, і саме з урахуванням їх показників здійснюються нарахування шляхом ділення об`єму фактичного споживання на кількість мешканців будинку, та отримана сума множиться на кількість осіб, що проживають у квартирі. Показники лічильників, установлених у квартирах, до уваги не беруться, оскільки ці лічильники не опломбовані. Що стосується електроенергії, то окремого лічильника для будинку у комплексі немає, у зв`язку з чим розрахунки здійснюються відповідно до підпункту 7 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409, але із застосуванням тарифу, встановленого для Управління освіти. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, проте в судовому засіданні його представники заявили про невизнання позову в частині вимог про стягнення заборгованості за постачання холодної води та за електроенергію. За міркуванням представника відповідача [PERSON] застосовуваний позивачем механізм нарахування плати за воду несправедливий, оскільки не ураховує осіб, які проживають у будинку без реєстрації. Не погоджуючись з розміром плати за електроенергію, представник відповідача вказала, що позивач безпідставно не ураховує показники встановленого у квартирі відповідача електролічильника. Також представники відповідача заявили про сплив позовної давності за частиною вимог Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Спеціальна школа І-ІІ ступенів № 10 Дарницького району м. Києва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади м. Києва та передана на баланс Управління освіти згідно з розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 11.08.2011 № 373 «Про закріплення майна, переданого до сфери управління Дарницької Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації». На території школи розташований житловий будинок, який був побудований у 1960 р. для її працівників. Житловий будинок входить до комплексу будівель спеціальної школи № 10 Дарницького району м. Києва, пов`язаний зі школою спільними інженерними мережами та обліковується на балансі позивача як основний необоротний актив під інвентарним номером 1013203010. Представники відповідача не оспорюють, що [PERSON] є власником квартири під [ADDRESS] , розташованої у вказаному житловому будинку. Згідно з даними особових рахунків на вказану квартиру у ній мешкає три особи, що відповідачем не спростовано. Позивач як балансоутримувач забезпечує надання комплексу послуг по утриманню усього комплексу будівель школи, в тому числі і житлового будинку з прибудинковою територією та створення необхідних умов мешкання у ньому. Тепло-, електро- та водопостачання комплексу будівель школи здійснюється (здійснювалось) на підставі договорів, укладених з ПАТ «Київенерго», КП "Київтеплоенерго", ТОВ "Київські енергетичні послуги", ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", ПрАТ АК «Київводоканал». Постачальник здійснює нарахування позивачу сум за спожиту теплову енергію у гарячій воді на підставі фактичних показників лічильників, встановлених на території школи. По закінченню розрахункового періоду постачальник направляє позивачу платіжні документи з поділом нарахувань за спожите тепло. Позивач нараховує мешканцям будинку плату за спожите тепло шляхом розподілу кількості теплової енергії пропорційно площі кожної квартири за тарифом, встановленим для потреб населення. Нарахування сум за електроенергію мешканцям будинку здійснюється на підставі отриманих від постачальника даних про фактичне її споживання усіма будівлями школи із застосуванням встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання. При нарахуванні мешканцям будинку сум за електроенергію позивач застосовує тарифи, по яким здійснюється їх фактичне постачання. Нарахування сум за спожиту воду здійснюється шляхом ділення отриманих від постачальника даних про об`єм фактичного споживання води будинком на кількість осіб, зареєстрованих у будинку із застосуванням тарифу, по якому здійснюється її фактичне постачання. Також позивач на підставі низки господарських договорів, що містяться в матеріалах справи, забезпечує надання інших послуг, необхідних для функціонування усіх будівель школи, в тому числі і житлового будинку, зокрема, послуг з технічного обслуговування інженерних мереж та сантехнічного обладнання, підготовки до опалювального сезону, з вивезення твердих та побутових відходів тощо. Нарахування плати за утримання будинку та прибудинкової території здійснюється відповідно до розпорядження КМДА від 19.05.2000 № 748 (зі змінами) по категорії «Будинки, не обладнанні ліфтами», тариф - 0,86 грн. за 1 кв.м. загальної плащі квартири. Суду не надано доказів, які б свідчили про наявність у відповідача прямих договорів з виробниками житлово-комунальних послуг, так само відповідачем не доведено, що житлово-комунальні послуги надаються не позивачем, а іншою особою. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). За нормою статті 3 Закону № 1875-IV предметом його регулювання є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Вказаний Закон містить визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, та покладає на балансоутримувача будинку обов`язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном (підпункти 1, 3, 10 пункту 1 частини 1 статті 1). Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов`язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статті 162 Житлового кодексу України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. За приписом статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Аналізуючи вищенаведені положення закону та підзаконних актів, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а отже відсутність оформленого письмового договору на надання таких послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати. Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з липня 2012 р. не виконує належним чином покладений на нього законом обов`язок з оплати спожитих житлово-комунальних послуг. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем були надані довідки про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг, відповідно до яких загальний розмір заборгованості відповідача станом на 01.10.2019 становить 68 044,46 грн. За результатами дослідження доказів суд установив, що при нарахуванні відповідачу сум за електроенергію та за водопостачання Управлінням освіти були застосовані тарифи, по яким здійснюється фактичне постачання цих послуг. Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. З огляду на викладене суд дійшов до переконання, що покладення на відповідача обов`язку сплатити вартість комунальних послуг у заявленому позивачем розмірі порушить принцип справедливості, оскільки для побутових споживачів (населення) в Україні встановлені більш низькі тарифи у порівнянні з тарифами для підприємств, установ і організацій. Саме тому суд протокольною ухвалою зобов`язав позивача розрахувати заборгованість із застосуванням тарифів для населення, на виконання якої було надано уточнюючі довідки-розрахунки заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги, відповідно до яких загальний розмір заборгованості відповідача становить: за період з 01.07.2012 по 01.12.2016 - 24 463,05 грн; за період з 01.12.2016 по 01.10.2019 - 34 470,22 грн. Зважаючи на те, що у вказаних розрахунках містяться відомості про види наданих послуг, складові нарахувань та сплачені відповідачем суми, вони проведені на основі законодавчо встановлених тарифів, державних соціальних стандартів і норм споживання та узгоджуються з даними особових рахунків відповідача, суд їх приймає до уваги як достовірний доказ розміру наявної у відповідача заборгованості і покладає в обґрунтування свого рішення. За положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація особи за певною адресою - це офіційне визнання і підтвердження державою місця проживання особи, а відтак є безпідставними доводи представника відповідача про необґрунтованість розподілу позивачем загального обсягу спожитої води лише на зареєстрованих мешканців будинку без урахування осіб, які проживають у будинку без реєстрації. До того ж відповідач не обмежений у праві ініціювати здійснення перевірки відповідності фактичного проживання осіб їх зареєстрованому місцю проживання. Ствердження представника відповідача про неврахування позивачем показників встановленого у квартирі відповідача лічильника електроенергії також не заслуговують на увагу, оскільки позивач не є енергопостачальною організацією і доказів, що лічильник відповідача, якщо навіть він і встановлений, приймався на баланс позивача та опломбовувався у встановленому порядку, суду не надано. Водночас представниками відповідача заявлено вимогу про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заборгованість, яку просить стягнути позивач, виникла за період з 01.07.2012 по 01.10.2019, а позов поданий 07.11.2019, тобто більше, ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов. Аргументи позивача щодо звернення до суду в межах строку позовної давності зводяться до того, що в даному випадку позовна давність перервалася внаслідок звернення до суду із заявами про видачу судового наказу. Дійсно, за правилами частини 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох божників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 3 статті 264 ЦК України). Проте суд не може погодитися з доводами позивача щодо переривання перебігу позовної давності за вимогами про стягнення боргу з огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 07.07.2020. Зокрема, у пункті 38 вказаної постанови зазначено, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. Відтак за вимогами, які заявлені за період з 01.07.2012 по 30.11.2016, позовна давність є такою, що спливла. Отже на підставі викладених у заявах по суті справи аргументів і оцінки наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог Управління освіти про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.12.2016 по 01.10.2019 в сумі 34 470,22 грн. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги на суму 68 044,46 грн. і поніс витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволено на 34 470,22 грн., тобто на на 51/100 частин від заявлених вимог (34470,22х100/68 044,46), суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 979,71 грн.(1921х51%). На підставі викладеного,

Outcome: partial