Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити дії. Посилався на те, що квартира [ADDRESS] належала йому на підставі договору дарування з встановленням особистого сервітуту від 20.06.2005 року. Однак, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017 року позов [PERSON] було задоволено та визнано недійсним договір дарування квартири від 20.06.2005 року. У подальшому, 17.07.2018 року право власності позивача було скасовано та 07.11.2018 року на підставі рішення суду від 12.06.2017 року та договору купівлі-продажу від 27.11.2002 року право власності на зазначену вище квартиру було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.12.2018 року заочне рішення суду від 12.06.2017 року у справі №725/1173/17 було скасовано та 29.08.2019 року позов [PERSON] про визнання договору дарування недійсним залишено без розгляду. Також позивач зазначив, що 07.12.2018 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужив спірну квартиру [PERSON] . Із такими діями [PERSON] він не погодився та звернувся до суду з позовом про витребування належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.04.2019 року у справі №725/397/19 позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та витребувано на його користь належну йому на праві власності на підставі договору дарування з встановленням особистого сервітуту від 20.06.2005 року квартиру [ADDRESS] . З метою державної реєстрації права власності на квартиру позивачем до Центру надання адміністративних послуг було подано оригінали документів: дублікат договору дарування з встановленням особистого сервітуту від 20.06.2005 року; рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11.04.2019 року у справі №725/397/19; ухвалу суду від 29.08.2019 року у справі №725/397/19 про скасування арешту; довіреність. Після цього державним реєстратором ЧМР Карвацькою Г.Ф. на підставі ухвали суду від 29.08.2019 року у справі №725/397/19 було припинено обтяження на квартиру, накладене на підставі ухвали суду №725/397/19 від 12.02.2019 року. Згодом, 17.10.2019 року державним реєстратором ЧМР Добко О.Г., замість рішення про державну реєстрацію права власності за позивачем, неправомірно було прийнято рішення №49205288 про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2018 року, внаслідок чого у держаному реєстрі було поновлено запис про те, що спірна квартира належить [PERSON] . Свої дії державний реєстратор пояснив тим, що адміністратором Центру надання адміністративних послуг було сформовано заяву про скасування, яка передує державній реєстрації прав. 18.10.2019 року позивачем для державної реєстрації права власності до Центру надання адміністративних послуг повторно було подано документи. Проте, після розгляду поданих документів державним реєстратором ЧМР Шевчук Н.С. 24.10.2019 року було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав №49334092, оскільки встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, яке полягає в тому, що в резолютивній частині рішення від 11.04.2019 року у справі №725/397/19 зазначено про витребування на користь [PERSON] належної йому на праві власності на підставі договору дарування з встановленням особистого сервітуту від 20.06.2005 року квартири [ADDRESS] з незаконного володіння відповідача [PERSON] , а в державному реєстрі міститься інформація, що власником квартири є [PERSON] . Вважає, що такі дії державних реєстраторів суперечать вимогам п.67 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та ст.18, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Внаслідок неправомірних дій державних реєстраторів ЧМР рішення суду від 11.04.2019 року у справі №725/397/19 залишається невиконаним, а у Державному реєстрі речових прав міститься запис про те, що власником квартири є [PERSON] , що порушує права позивача на володіння та розпорядження належним йому майном. Просив скасувати рішення державного реєстратора ЧМР Добка О.Г. за індексним номером 49205288 від 17.10.2019 року та рішення про відмову у державній реєстрації прав №49334092 державного реєстратора Шевчук Н.С. від 24.10.2019 року та зобов`язати Відділ з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради провести державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.04.2019 року у справі №725/397/19. Ухвалою суду від 04.11.2019 провадження у справі було відкрито та за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову. Відповідачем державним реєстратором Шевчук Н.С. було подано відзив на позов. У поданому відзиві відповідач позовні вимоги не визнала та вказувала на те, що під час розгляду поданої заяви про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, поданої представником позивача, нею було встановлено наявність суттєвих суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, які виникли в результаті неправомірного прийнятого рішення державного реєстратора № 49205288 від 17.10.2019 року. Зазначеним рішенням було скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та відновлено запис про те, що квартира належить на праві власності [PERSON] . Вказані суперечності унеможливили виконання рішення суду від 11.04.2019 року у справі №725/397/19. Вважає, що нею було правомірно відмовлено у державній реєстрації права власності [PERSON] . Просила відмовити в задоволенні позову. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені у ньому обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач державний реєстратор Шевчук Н.С. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просила відмовити в задоволенні позову. Державний реєстратор Добко О.Г. у судовому засіданні також позов не визнав. Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради заперечувала проти позову. Представник відповідача Відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради та третя особа: [PERSON] у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом, на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.04.2015 року, встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] . Підставою виникнення права власності останнього на квартиру став дублікат договору дарування квартири з встановленням особистого сервітуту від 20.06.2005 року (а.с.10). У подальшому, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017 року позов [PERSON] було задоволено та визнано недійсним договір дарування квартири від 20.06.2005 року. 17.07.2018 року право власності позивача на квартиру було скасовано та 07.11.2018 року на підставі рішення суду від 12.06.2017 року та договору купівлі-продажу від 27.11.2002 року право власності на зазначену вище квартиру було зареєстровано на ім`я [PERSON] 07.12.2018 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №16128 відчужив квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Того ж дня право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] (а.с.11). Проте, ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.12.2018 року заочне рішення суду від 12.06.2017 року у справі №725/1173/17 було скасовано та 29.08.2019 року позов [PERSON] про визнання договору дарування недійсним залишено без розгляду. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.04.2019 року у справі №725/397/19 позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та витребувано на його користь належну йому на праві власності на підставі договору дарування з встановленням особистого сервітуту від 20.06.2005 року квартиру [ADDRESS] . Як видно із змісту ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом (ст.328 ЦК). З урахуванням зазначеного, суд вважає, що [PERSON] правомірно набув право власності на квартиру [ADDRESS] та є її законним власником. Разом із тим, положеннями ст.182 ЦК України\~визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом в порядку, встановленому законом. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком №1127, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року. Відповідно до\~статті 2 Закону № 1952-IV\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна. Згідно з частиною першою\~статті 3 Закону № 1952-IV\~речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини третьої\~статті 10 цього Закону\~визначено,\~що державний\~реєстратор,\~зокрема,\~встановлює відповідність\~заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першої\~статті 11 Закону, \~державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Як було встановлено судом, 16.10.2019 року представник позивача [PERSON] звернулась до Центру надання адміністративних послуг з заявою про скасування, картка прийому заяви №184919651 (а.с.13) До заяви представником було долучено: рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі №725/397/19; дублікат договору дарування квартири з встановленням особистого сервітуту; довіреність. За результатами розгляду поданої заяви, державним реєстратором ЧМР Добко О.Г. було прийнято рішення №49205288 від 17.10.2019 року, яким скасовано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2018 року. Право власності на зазначену квартиру за позивачем зареєстровано не було. 18.10.2019 року представником позивача до Центру надання адміністративних послуг було повторно подано документи про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду №725/397/19 (а.с.16зв). Однак, після розгляду поданих документів державним реєстратором ЧМР Шевчук Н.С. 24.10.2019 року було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав №49334092, оскільки встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, яке полягає в тому, що в резолютивній частині рішення від 11.04.2019 року у справі №725/397/19 зазначено про витребування на користь [PERSON] належної йому на праві власності на підставі договору дарування з встановленням особистого сервітуту від 20.06.2005 року квартири [ADDRESS] з незаконного володіння відповідача [PERSON] , а в державному реєстрі міститься інформація, що власником квартири є [PERSON] (а.с.16). Позивач із вказаними діями та рішеннями державного реєстратора не погоджується, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права. За змістом\~статті 18\~Закону№ 1952-IV\~ перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 67 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені\~статтею 27\~Закону України\~Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень та\~цим Порядком,\~що підтверджують\~право власності\~на нерухоме\~майно належного\~власника. Відповідно до ст.27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Як було встановлено судом, представник позивача, звертаючись до реєстраційної служби з заявами про проведення державної реєстрації на підставі рішення суду від 11.04.2019 року, подала уповноваженому органу усі необхідні документи для його виконання. Аргументи відповідачів щодо реєстрації заяви від 16.02.2019 року як заяви про скасування, що передує державній реєстрації прав, суд відхиляє та вважає їх необґрунтованими. Так, у резолютивній частині рішення суду від 11.04.2019 року чітко зазначено про витребування на користь [PERSON] , належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] , що безумовно свідчить про намір останнього зареєструвати право власності на вказану квартиру. Відповідно до\~ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.1\~ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",\~записи до\~Державного реєстру\~прав вносяться\~на підставі\~прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Проаналізувавши вище наведене, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд зауважує, що при прийнятті оскаржуваних рішень державні реєстратори не в повній мірі дотрималися вимог ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При цьому суд керується вимогами ст.ст.76-80 ЦПК України щодо належності, допустимості та достовірності доказів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved