Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вказуючи, що 07 червня 2018 року між нею та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів в розмірі 36 864,00 грн.. Термін повернення позики відповідачем було визначено: 01 липня 2018 року. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути позику, позивач просить стягнути з неї зазначену суму та судові витрати по справі. До початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] подана зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання правочину недійсним, який відповідач обґрунтувала тим, що не отримувала від позивача грошові кошти, договір позики підписала під впливом тяжких для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, так як вони з позивачем спільно працювали у ФОП [PERSON], де [PERSON] була її безпосереднім керівником, а сума грошових коштів, визначених у договорі позики, фактично є сумою недостачі товару, який вони реалізовували на промисловому ринку "7 кілометр" м. Одеси . Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав, проти зустрічного заперечував, вважає його необґрунтованим та надуманим, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечували, вказуючи, що коштів за договором позики відповідач не отримувала, зустрічний позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, оскільки розписка була написана під впливом тяжких для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За положеннями ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ст.1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно положень ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до положень ст.231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно положень п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. За положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності ознак насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (ст.235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За положеннями ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом протягом розгляду спору в судовому засіданні роз'яснювалось право подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст.76-89 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 07 січня 2018 року, [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, посвідчено договір позики між [PERSON] та [PERSON] (а.с.65). Згідно п.1 вказаного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 36 864, 00 грн., а [PERSON] зобов'язалася повернути [PERSON] 36 867,00 грн. без отримання відсотків, строком повернення до 01 липня 2018 року, в п.3 договору зазначено, грошова сума, вказана в п.1 договору, передана позичальнику до підписання цього договору. Оригінал договору позики оглянутий судом в судовому засіданні. Оглянувши оригінал договору позики в судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала, що даний договір вона підписала власноруч. До того ж суд вважає за необхідне акцентувати увагу й на тому, що договір позики був складений 07 червня 2018 року, факт його укладання відповідач [PERSON] не заперечувала та протягом тривалого часу не ставила питання про визнання договору позики недійсним у зв'язку з складання розписки під психологічним тиском, під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах та укладеного з метою приховання договору про погашення недостачі, а відповідний позов подано нею до суду лише після пред'явлення вимог кредитором (жовтень 2018 року). Твердження відповідача [PERSON]В про те, що договір позики 01 червня 2018 року нею підписано під тиском позивача є взагалі голослівними, адже з тексту розписки не вбачається наявність жодних додаткових зобов'язань для позичальника, окрім повернення взятих в борг грошових коштів. В судовому засіданні встановлено, що вона не зверталась в правоохоронні органи з приводу яких-би то не було незаконних дій позивача з приводу примусу укладення оспорюваного договору. Також сторонами не оспорювався факт, що вони протягом певного періоду одночасно працювали в приватного підприємця [PERSON] та виконували роботу, яка полягала в реалізації жіночого одягу на промисловому ринку "7 кілометр" м.Одеси, разом з тим посилання відповідачки [PERSON], що [PERSON] у згаданих трудових відносинах була її безпосереднім керівником та змусила її підписати договір позики з метою приховання договору про погашення недостачі товару за місцем їх роботи, не знайшли свого підтвердження в суді належними та допустимими доказами. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], допитаних в ході розгляду справи (зокрема, співмешканця відповідача - [PERSON]М.), не мають суттєвого значення для вирішення спору, оскільки вони не були особисто присутніми при укладенні договору позики та не можуть достовірно підтвердити обставини його укладення, наявність або ж відсутність психологічного тиску на позичальника. Отже, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами наявності правових підстав, визначених статтями 231, 233, 135 ЦК України, для визнання спірного правочину недійсним. Вирішуючи спір, суд, враховуючи обставини справи, на підставі зібраних у справі доказів, дійшов висновку щодо необхідності задоволення первісного позову та відсутності підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір був укладений під впливом психологічного тиску зі сторони кредитора. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі.

Outcome: approved