Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

21 січня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на житловий будинок, розташований по вул.Степовій(до перейменування - Будьоного), 3 в с.Очеретня Кривоозерського району Миколаївської області, вказуючи на те, що вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 26 листопада 2007 року. Кривоозерською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно, яке належало чоловікові спадкодавця [PERSON], який помер 03 червня 2003 року, після смерті якого [PERSON] прийняла спадщину, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 11 листопада 2004 року, оскільки правовстановлюючий документ на вказане майно виданий після смерті спадкодавця. Посилаючись на те, що спадкодавець є законним власником спадкового майна, позивач просить про задоволення позову. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, відповідно до якої просив справу слухати за відсутності представника [PERSON] сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем. За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі позивача та представника відповідача, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Дослідивши матеріали справи, надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 червня 2003 року помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії 1-ФП №159442, виданого [PERSON] сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 05 червня 2003 року(а.с.6), та є батьком позивача, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії ЯЯ №506940, виданого [PERSON] сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 08 липня 1950 року та даними свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЯК №0116786, виданого м.Первомайськ міськ ЗАГС Миколаївської області 01 вересня 1970 року(а.с.30). [PERSON], на праві приватної власності, належав житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, розташований по вул.Степовій(до перейменування - Будьоного), 3 в с.Очеретня Кривоозерського району Миколаївської області, що підтверджується даними технічного паспорту та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5403789 від 11 листопада 2004 року, виданого Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 8380657, номер запису 129, книга №1(а.с.8). Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняла його дружина - [PERSON], та частину спадкового майна було оформлено, що підтверджується даними свідоцтва про право на спадкування за законом серія ВВК №536321, зареєстроване в реєстрі за №1786, видане державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори [PERSON] 10 вересня 2004 року(а.с.10). Згідно з даних матеріалів справи встановлено, що [PERSON], померла 26 листопада 2007 року, що підтверджено даними свідоцтва про смерть серії 1-ФП №062164, виданого [PERSON] сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 27 листопада 2007 року(а.с.28), та є матір'ю позивача, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії ЯЯ №506940, виданого [PERSON] сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 08 липня 1950 року та даними свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЯК №0116786, виданого м.Первомайськ міськ ЗАГС Миколаївської області 01 вересня 1970 року(а.с.30). Заповітом, посвідченим [PERSON], секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської\~ради Кривоозерського\~району Миколаївської області 31 травня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за №61, [PERSON] все їй належне майно, заповіла позивачу - [PERSON], що підтверджується даними вказаного заповіту(а.с29). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами, розташованого по вул.Степовій(до перейменування - Будьоного), 3 в с.Очеретня Кривоозерського району Миколаївської області. Нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно, яке належало чоловікові спадкодавця [PERSON], померлого 03 червня 2003 року, після смерті якого [PERSON] прийняла спадщину, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 11 листопада 2004 року, оскільки правовстановлюючий документ на вказане майно виданий після смерті спадкодавця(а.с.3). Як вбачається із спадкової справи №155/2008(а.с.26-37), [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до даних довідки №553 від 05 серпня 2008 року, виданої [PERSON] сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області, встановлено, що останнім, постійним місцем проживання [PERSON], яка померла 26 листопада 2007 року, було вул.Будьоного,3 с.Очеретня Кривоозерського району Миколаївської області(а.с.31). Розпорядженням Очеретнянського сільського голови №4-р від 18 лютого 2016 року вулицю Будьоного перейменовано на Степова. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2013 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою вулиця Будьоного №3 в с.Очеретня Кривоозерського району Миколаївської області, виготовленого Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації 06 жовтня 2004 року, власником будинку вказано - [PERSON]М.(а.с.4-5). Відповідно до положень ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1975 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно положень ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок. Пункт 2 [PERSON] від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та [PERSON] від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. В даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого [PERSON] Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року. Відповідно до приписів п.49 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН А3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів". Таким чином для реєстрації будинку, особою, яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по суті підтверджує факт відповідності будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Отже, судом встановлено, що будинок №3 по вулиці Степова(до перейменування - Будьоного) в с.Очеретня Кривоозерського району Миколаївської області, не є самочинним будівництвом та може спадкуватись після смерті [PERSON] як об'єкт права власності - нерухоме майно. У відповідності до нормативних положень ЦК України - статей 1216, 1218, 1222, 1268 право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Тому наявні підстави для визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями і побутовими спорудами, розташований по вулиці Степова(до перейменування - Будьоного), 3 в с.Очеретня Кривоозерського району\~Миколаївської області, за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Положеннями п.23 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Положеннями ст.1\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Таким чином,\~право на\~спадщину є\~самостійним майновим\~правом,\~яке виникає\~на підставі\~факту її\~прийняття та\~підлягає захисту\~в передбачений\~законом спосіб,\~і через\~відмову нотаріуса\~у видачі\~спадкоємцю свідоцтва\~про право\~на спадщину.\~Даний спір\~підлягає розгляду\~в судовому\~порядку,\~оскільки іншим\~шляхом його\~вирішити не\~можливо,\~а набуття\~позивачем права\~власності на житловий\~будинок з\~відповідними господарчими\~будівлями та\~побутовими спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб. Суд враховує те, що відповідач - [PERSON] сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області - не заперечує проти задоволення позову, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved