Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

В грудні 2016 року Липовецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 10 960 гривень. 18.05.2017 року ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області до справи було залучено правонаступника Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, - Іллінецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області. Підставність позову, з урахуванням поданої 18.05.2017 року заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач обґрунтовує таким. Громадянка [PERSON], [INFO], по досягненню пенсійного віку 12.09.2012 року звернулася до Управління із заявою про призначення пенсії за віком, яка їй була призначена з 09.09.2012 року відповідно до протоколу №132111 від 21.09.2012року. Відповідно до Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191), Відповідачу було виплачено одноразову грошову допомогу на підставі протоколу №132111 від 21.09.2012 р. у розмірі - 10 873,10 грн. та відповідно до розпорядження №132111 від 06.02.2014 року було проведено допризначення пенсії і у березні місяці 2014 року та виплачено грошової допомоги в сумі - 87,80 грн., протокол від 10.02.2014 р. Загальна сума виплаченої допомоги становить: 10873,10 грн.+ 87,80 грн. = 10960,90 грн. При проведенні нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 10960,90 грн., Управлінням було враховано дані трудової книжки [PERSON] та надані довідки, де зазначено, що вона працювала музичним керівником в дошкільних навчальних закладах. Загальний стаж роботи Відповідача на дату призначення пенсії за віком становив: - 38р.06міс.04 дн., з них -30р.07 міс.07 дн. страховий стаж, що дає право на призначення та виплату грошової допомоги. 04.05.2016 року Управлінням було встановлено, що допущено рахункову помилку при підрахунку стажу роботи гр.[PERSON], а саме: за період з 16.03.1994 року по 02.09.1997 року, де відповідач працювала музичним керівником дитячого садку Турбівського машинобудівного заводу, який має приватну форму власності. Управлінням було проведено зустрічну перевірку, за результатами якої 17.06.2016 року було складено акт за №94, згідно якого з 16.03.1994 року на базі Турбівського машинобудівного заводу шляхом приватизації було створено ВАТ „АТЕКО" (Турбівський машинобудівний завод), тобто, було змінено форму власності підприємства на приватну. Тому період роботи Відповідача з 16.03.1994 року по 02.09.1997 року - 03р.05 міс. 17 дн. не може бути зараховано до страхового стажу, що дає право на призначення та виплату грошової допомоги, а тому такий стаж складає 27р. 00 міс.02 дн. 04.05.2016 року Управлінням було в телефонному режимі повідомлено Відповідача про даний факт. 17 травня 2016 року гр. [PERSON] було написано заяву про утримання з її пенсії щомісячно по 20 відсотків переплати в сумі - 10960,90 грн., до повного її погашення, що виникла при виплаті грошової допомоги. Протягом червня-серпня 2016 року Управлінням було утримано з пенсії [PERSON] переплати на загальну суму -762,15 грн. На підставі заяви гр. [PERSON] від 09.08.2016 року утримання в розмірі 20 відсотків з її пенсії було припинено. Залишок переплати по виплаченій грошовій допомозі станом на 15.05.2017 року становить: 10 960,90 грн. - 762,15 грн. = 10 198,75 грн. (Десять тисяч сто дев'яносто вісім грн.75 копійок), які відповідач у добровільному порядку не повертає, тому позивач просить суд стягнути у примусовому порядку з [PERSON] на користь Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області заборгованість в розмірі 10 198,75 грн.. В судовому засіданні представник позивача Огороднік Н.А. позовні вимоги підтримала у заявленому обсязі, з урахуванням заяви, яка подана була про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та доповнені нею пізніше. Просить суд позов задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, аргументувавши свою позицію в письмовому запереченні, що додане до справи, відповідно до якого відповідач зазначає, що при подачі документів вона не вчинила ніяких зловживань та надала пенсійному фонду лише витребовувані ними документи відносно рівня заробітної плати, трудової книжки з записами посадових осіб підприємств, де вона працювала, належним чином завірені, довідки з підприємств про роботу в дитячих садочках цих підприємств є законними, правдивими та не несуть ніякої недостовірної інформації, ніяких зловживань з її боку позивачем не наведено. При цьому, позивач наділений повноваженнями здійснювати перевірку документів та інформації, що йому надані та повідомлені, однак не скористався наданим йому правом. Відповідач вважає, що позивач не навів доказів, що одноразова допомога була ним незаконно виплачена по вині відповідача. Саме працівник Управління пенсійного Фонду особисто викликала її та пояснила, що вона має можливість отримати таку допомогу, про яку їй не було відомо. Наведене свідчить про вину посадових осіб позивача, які здійснили нарахування та таку виплату, допустивши, на їх думку, нібито, незаконне нарахування. Відповідач, вважає, що позовна заява та додані до неї документи не доводять факту умисних її дій щодо подання недостовірних відомостей чи приховування відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на допомогу та визначення її розміру, а також не доведено, що шкода Управлінню завдана саме з її вини. Також матеріали справи не містять доказів наявності рахункової помилки та письмові докази недобросовісності пенсіонера. Тому відповідач вважає, що позов є необґрунтованим та безпідставним, в зв'язку з чим не вбачається й підстав застосування норм, передбачених ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для стягнення зазначеної в позові суми заборгованості. Крім цього, відповідач звернула увагу на те, що позивач звернувся з даним позовом 29.09.2016 року, пенсія та одноразова допомога були їй нарахована та виплачені у вересні 2012 року. Таким чином пройшло чотири роки з тих пір, однак позивач в позові не зазначає, з яких підстав він пропустив строк для звернення до суду з даним позовом та не просить його поновити, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та їй призначена 09.09.2012 року пенсія за віком згідно протоколу №132111 від 21.09.2012 року. На підставі протоколу №132111 від 21.09.2012 року та відповідно до розпорядження №132111 від 06.02.2014 року, [PERSON] було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі відповідно 10 873,10 грн. та після проведеного допризначення пенсії у березні місяці 2014 року в сумі - 87,80 грн., протокол від 10.02.2014 р., а всього виплачено допомоги: 10873,10 грн. + 87,80 грн. = 10 960,90 грн. згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення " та відповідно до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1191, оскільки загальний стаж роботи Відповідача на дату призначення пенсії за віком, за підрахунками позивача, становив : - 38р.06міс.04 дн., з них - 30р.07 міс.07 дн. страховий стаж, що давав право на призначення та виплату грошової допомоги. Вказані обставини сторонами спору визнавались, отож в силу ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. 13.05.2016 року позивач направив в адресу відповідача лист (а.с.15), відповідно до якого повідомив, що [PERSON] було помилково зараховано періоди роботи з 16.03.1994 року по 02.09.1997 року до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення ", оскільки з 16.03.1994 року вищевказане підприємство має приватну форму власності, внаслідок чого виникла переплата при виплаті одноразової грошової допомоги в сумі 10 960,90 грн., оскільки страховий стаж після перерахунку склав 27 років 2 дні, що не дає права на отримання відповідачеві одноразової грошової допомоги. Суд вважає, що саме з вказаної дати починає перебіг строку позовної давності для звернення позивача до суду із даним позовом, тобто дати коли йому стало достовірно відомо про порушення його прав та особу, яка допустила такі порушення, отож суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, про які заявлено відповідачем у справі. Крім цього, суд вважає, що позов не доведено, з огляду на таке. Із матеріалів справи судом встановлено, що 17.05.2016 року [PERSON] подала до управління Пенсійного фонду заяву, в якій вказала, що не заперечує стосовно утримання переплати по 20% щомісячно. Як убачається із Акта №04 зустрічної перевірки факту роботи для підтвердження стажу від 17.06.2016 року, який було складено комісією у складі головного спеціаліста Липовецького об'єднаного УПФУ Вінницької області Качанюк І.О. та завідувачем Турбівським ДНЗ №1, гр.. [PERSON] дійсно працює в Турбівському ДНЗ №1 «Ромашка» з 02.09.1997 року і по даний час на посаді музкерівника, куди була переведена з дитсадка, який знаходився на балансі Турбівського машинобудівного заводу. Період з 05.06.1986 року по 02.09.1997 року [PERSON] працювала музпрацівником в дитсадку Турбівського машзаводу, про що свідчить наказ №116 від 04.06.1986 року та наказ про закінчення трудового договору №57 від 20.08.1997 року. Дані довідки №2 від 10.02.2015 року видані Турбівським дитячим закладом безпідставні, оскільки первинні документи, що підтверджують періоди роботи [PERSON] з 1986 по 1997 роки знаходяться на зберіганні в районному архіві. Згідно архівної довідки про реорганізацію підприємства №266/01-17 від 15.06.2016 року на базі Турбівського машинобудівного заводу шляхом приватизації було створено ВАТ «АТЕКО» (Турбівський машинобудівний завод), тобто було змінено форму власності підприємства на приватну, тому період з 16.03.1994 року по 02.09.1997 року дитячий садок Турбівського машзаводу знаходився на балансі підприємства з приватною формою власності. Згідно довідки Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 03.04.2017 року, з відповідача утримано 762,15 гривень, залишок переплати становить 10 198,75 грн., однак відповідно до поданої пізніше заяви [PERSON] утримання переплати призупинено з 01.09.2016 року(а.с.19). Пенсійний фонд України з метою організації своєї діяльності має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Наведене врегульовано Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого указом Президента України, від 06.04.2011, № 384/2011. Згідно з ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що стягнення сум пенсії, надміру виплачених пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Крім того, вимоги ст. 1212 ЦК України зобов'язують особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Приписами ст.1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналізуючи зібрані у справі докази в контексті правових норм регулювання спору, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що суми одноразової грошової допомоги були виплачені [PERSON] надміру внаслідок її зловживань чи недобросовісності з її боку. Судом встановлено, що висновок Управління Пенсійного фонду щодо зміни форми власності підприємства, де працювала відповідач в період з 16.03.1994 року по 02.09.1997 року, ґрунтується на архівній довідці, що була надана Комунальним підприємством «Районний трудовий архів» Липовецького району Вінницької області №266/01-17 від 15.06.2016 року. Наведена вище довідка була предметом дослідження судом (а.с.18), відповідно до якої районний трудовий архів повідомив, що ВАТ «АТЕКО» (Турбівський машинобудівний завод) відповідно до наказу міністерства машинобудування, військово - промислового комплексу і конверсії України №373 від 16 березня 1994 року утворено на базі Турбівського машинобудівного заводу шляхом приватизації через корпоратизацію і являється його правонаступником. Утім із вказаної довідки не можливо встановити, чи було змінено форму власності товариства на приватну. Інших належних та допустимих доказів в контексті вимог ст.58, 59 ЦПК України, щодо того, що дитячий садок Турбівського машинобудівного заводу, де працювала відповідач в період з 16.03.1994 року по 02.09.1997 року знаходився на балансі підприємства з приватною формою власності, матеріали справи не містять. В судовому засіданні представник позивача вказала на наявність рахункової помилки при підрахунку стажу роботи гр.[PERSON], а саме: за період з 16.03.1994 року по 02.09.1997 року, де відповідач працювала музичним керівником дитячого садку Турбівського машинобудівного заводу. У постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року, надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. У постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 р. по справі 6-151цс13, прийнятою за наслідками неоднакового застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права (а значить є обов'язковою для застосування усіма судами та державними органами), встановлено, що стаття 1215 ЦК України може застосовуватись лише при наявності підтвердженої доказами рахункової помилки, а безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Судом встановлено, що зарахування роботи [PERSON] в період з 1986 по 1997 рік не може бути рахунковою помилкою як стверджує позивач. Уп.71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки № 58, у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги заявлені позивачем у позові не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами щодо наявності при виплаті одноразової грошової допомоги відповідачеві рахункової помилки, недобросовісності пенсіонера, отож суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави стягувати з пенсіонера такі грошові кошти. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України, тому з урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, вважає, що усі понесені судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed