Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 грудня 2015 року відповідач керуючи автомобілем "Богдан-2110", державний номер [NUMBER], по вул.Дніпровьскій у м.Павлограді поблизу заправної станції "Амік" не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та здійснив з'їзд на узбіччя та зіткнувся зі стовпом, в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження. Вказаний автомобіль позивачу було передано на підставі договору лізингу, укладеного з ПАТ "КБ "Приват Банк". Провину відповідача у скоєнні ДТП було встановлено постановою суду, а провадження по справі закрито у зв'язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно висновку експертного автотранспортного дослідження вартість матеріального збитку складає 126439,50 грн. За послуги по складанню висновку позивачем було сплачено 800 грн., а також понесено витрати на евакуацію автомобіля у сумі 1100 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 128339,50 грн., а також судові витрати, понесені при зверненні до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини , викладені у позовній заяві. Представник третьої особи згідно наданої заяви просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що вважає суму матеріальної шкоди завищеною. Факт керування автомобілем позивача та скоєння ДТП не заперечував. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 28 грудня 2015 року водій [PERSON] керуючи автомобілем Богдан 2110 державний номер [NUMBER] по вул.Дніпровській у м.Павлограді поблизу заправної станції "Амік" не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та здійснив з'їзд на узбіччя та зіткнувся зі стовпом, в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження. Вказані обставини встановлені постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року, тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. У судовому засіданні сторони підтвердили, що відповідач керував автомобілем зі згоди позивача. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля "Богдан-2110", державний номер [NUMBER] є ПАТ КБ "Приватбанк" /а.с.23/. Між позивачем, як лізингоодержувачем, та ПАТ КБ "Приватбанк", як лізингодавцем, було укладено договір лізингу шляхом подання позивачем заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу №DN00A@0000592040 від 23.06.2014р. За умовами договору лізингу лізингодавець передав лізингоодержувачу в лізинг автомобіль "Богдан-2110", державний номер [NUMBER] /а.с.56-58/. Як встановлено п.2.8 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною договору фінансового лізингу, приймання лізингоодержувачем предмета лізингу оформлюється шляхом складання Акту. З моменту підписання сторонами Акту, лізиноодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації предмета лізингу. (п.2.8.4.3.2). На період строку лізингу лізингоодержувач проводить ремонт предмета лізингу в тому числі капітальний (п.2.8.4.3.5.). Як встановлено ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч.1 ст.809 ЦК України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки позивач згідно акту від 17.07.2014р. прийняв предмет лізингу /а.с.57/, строк дії договору лізингу не сплив, на позивача за умовами договору лізингу покладено обов'язок здійснювати ремонт транспортного засобу, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимагати відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №012/2/16 від 28 березня 2016 року вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Богдан 2110 державний номер [NUMBER] складає 126349,50 грн. /а.с.6-20/. Позивачем також понесено витрати по сплаті вартості проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 800 грн. та сплату послуг евакуатора у сумі 1100 грн./а.с.21,22/. Оцінюючи висновок експертного дослідження №012/2/16 від 28 березня 2016 року, суд враховує, при дослідженні та складанні висновку дотримано вимоги Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, транспортний засіб було оглянуто експертом, зафіксовано пошкодження та відображено їх у дослідницькій частині висновку, розрахунок збитків здійснено з урахуванням вартості відновлювального ремонту, фактичного зносу та втрати товарної вартості. Доводи відповідача про необґрунтованість розміру завданого збитку суд не приймає. За клопотанням відповідача судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Проте, у зв'язку з тим, що відповідач не здійснив оплату, ухвалу суду про призначення експертизи було скасовано у відповідності до ст. 86 ЦПК України. Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено ту обставину, що розмір завданого збитку є меншим, ніж зазначено позивачем. Відповідачу було надано можливість подавати докази та доводити їх переконливість, за клопотанням відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої не відбулося через не сплату її вартості відповідачем. Враховуючи, що неправомірними діями відповідача, які виразились у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду та пошкодження транспортного засобу, позивачу було завдано матеріальну шкоду, розмір якої позивачем доведено належними і допустимим доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1283,39 грн. , сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Outcome: approved