Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ "СК "Провідна", [PERSON], посилаючись на те, що 31.03.2014 р. близько 07 год. 40 хв. в м.Черкаси по вул.Громова на перехресті з вулицею Хіміків відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Nexsa, д.н.з. [NUMBER], належного та під керуванням [PERSON], та автомобіля ZAZ Daewoo, д.н.з. [NUMBER], належного позивачці під керуванням водія [PERSON] ДТП сталась з вини [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ СК "Провідна". Внаслідок ДТП належний позивачці автомобіль був ушкоджений, чим завдана матеріальна та моральна шкода. 31.03.2014р. позивачка звернулась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, надала страховику 14.04.2015р. для огляду пошкоджений автомобіль, однак у передбачений законом 90-денний строк страхове відшодування не була виплачено, в зв'язку з чим позивачкою був наданий висновок авто товарознавчого дослідження від 14.07.2014р., згідно з яким сума збитку складала 16 499,13 грн., відповідачі були належним чином телеграмами повідомлені про час та місце проведення автоварознавчого дослідження. 25.07.2014 року страховою компанією було виплачено позивачу в рахунок відшкодування 9582,95 грн. Не погоджуючись з розміром відшкодування позивачка зверталась до страхової компанії з вимогою доплати страхової суми, у чому страховиком було відмовлено. Згідно з висновком експерта вартість матеріального збитку в ході судового розгляду справи був визначений 18 127,55 грн., в тому числі без урахування ПДВ 15 106,29 грн. Внаслідок невиконання страховиком свого обов'язку по страхуванню цивільно-правової відповідальності [PERSON] ПАТ СК «Провідна» допущено прострочення грошового зобов'язання, наслідком чого є сплата неустойки згідно з Законом України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також 3% річних та інфляційних збитків відповідно до ст.625 ЦК України. Уточнившись з позовними вимогами, просить суд стягнути з ПАТ "Страхова компанія" "Провідна" недоплачену суму страхового відшкодування в сумі 5523,34 грн., 3059,06 грн. пеня за прострочення сплати страхового відшкодування; 3276,08 грн. інфляційні збитки та 241,14 грн. - 3% річних за період прострочення грошового зобов'язання, всього 12099,62 грн. Стягнути з [PERSON] моральну шкоду 1500,00 грн, судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити. Вказував, що в зв'язку з непроведенням страховиком виплати відшкодування в 90-денний строк з моменту звернення потерпілої з заявою, позивачка в зв'язку з необхідністю ремонту ушкодженого автомобіля залучила судового-експерта-автотоварознавця з попереднім повідомленням відповідачів, на підставі висновку автотоварознавчого дослідження в зв'язку з незгодою з виплаченою страховою сумою зверталась до страховика, а після відмови у доплаті звернулась до суду. Вказував, що страховиком порушені права та законні інетереси позивачки на одержання страхової суми у строки та розмірах, визначених законом, також з вини особи, винної у ДТП, позивачці завдана моральна шкода в зв'язку з ушкодження належного їй автомобіля, необхідності його відновлення, вимушених негативних змін у її житті, просив позову задоволити. Представник відповідача ПАТ "Страхова компанія "Провідна" Медвідь О.І. в наданих суду запереченнях просив розглянути справу в його відсутність з урахування того, на що підставі висновку експерта страховою компанією може бути сплачене 5523,34 грн., оскільки при виплаті потерпілому сума ПДВ не враховується. Також вказували, що нарахування пені необхідно здійснювати за періоди прострочення з 30.06.2014р. по 21.07.2014р. в сумі 185,41 грн., а також з 22.07.2014р. по 25.03.2015р. в сумі 1148,40 грн., щодо періоду після відкриття провадження у даній справі з 25.03.2015р. заперечували проти нарахування неустойки з посиланням на ст.36.2 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Також заперечували про нарахування на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних збитків, оскільки це не передбачено вищевказаним Законом. Крім того, посилались на те, що позовні вимоги про стягнення неустойки позивачкою заявлені у листопаді 2015 року з пропуском річного строку позовної давності з моменту, коли остання могла довідатись про порушення свого права 30.06.2015р. Відповідач [PERSON] та його адвокат Ткаченко В.Л. позов визнали частково, не заперечували проти відшкодування моральної шкоди на суму 200 грн., в решті вимог просили відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. З матеріалів справи видно, що 31.03.2014р. близько 07 год. 40 хв. в м.Черкаси по вул.Громова на перехресті з вулицею Хіміків відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Nexsa, д.н.з. [NUMBER], належного [PERSON] , який не надав переваги у русі та скоїв зіткнення з належним позивачці автомобілем ZAZ Daewoo, д.н.з. [NUMBER]. Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія [PERSON], який постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.05.2014 року був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Вказаною постановою встановлено, що останній не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, чим порушив п.2.3б, 16.11 ПДР України. Згідно ст.61 ЦПК України вирок або постанова у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль ZAZ Daewoo, д.н.з. [NUMBER], належний позивачці відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] від 01.02.2008р., в зв'язку з чим позивачці завдана матеріальна шкода. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі. [PERSON] під час ДТП керував належним йому автомобілем, тому є особою, відповідальною за завдану позивачці шкоду внаслідок ДТП. Згідно ст.ст.9, 12, 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПАТ СК "Провідна" відповідно до полісу № АС/ 4733172 строком з 03.12.2013р. по 02.12.2014р., страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, завдану майну - 50 000 грн. на одного потерпілого, франшиза - 0 грн. 31.03.2014р. [PERSON] звернулась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, 04.04.2014р. за участю сторін був складений акт первинного огляду транспортного засобу. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 036/14 від 14.07.2014 року розмір матеріальних збитків, спричинених позивачці внаслідок пошкодження його автомобіля становить 16499,31 грн. При проведенні даного дослідження судовим експертом [PERSON] відповідачі участь не брали, будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення шляхом отримання відправлених за рахунок позивачки телеграм, що підтверджено поштовими повідомленнями в матеріалах справи. 25.07.2014р. позивачці страховою компанією в рахунок страхового відшкодування було виплачено 9582,95 грн. згідно з відомістю № ВПТ - 010609 від 20.07.2014р. на підставі визначеної аварійним комісаром суми відновлювального ремонту 12 423,02 грн., зменшеної на суму ПДВ. 01.08.2014р. позивачка звернулась до страхової компанії з заявою про здійснення доплати відшкодування в зв'язку з неповним відшкодуванням матеріальної шкоди, в чому 13.08.2014р. страховиком було відмовлено. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 80 від 12.10.2015 року вартість відновлюваного ремонту станом на 25.07.2014 року автомобіля ЗАЗ- DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] внаслідок пошкодження останнього в дорожньо-транспортній пригоді 31.03.2014 року складає 21524,29 грн. Розмір матеріальних збитків власнику з урахування зносу складає 18127,55 грн. Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Судом встановлено, підтверджено висновком експерта, що на момент виплати страхового відшкодування станом на 25.07.2015р. розмір матеріальних збитків з урахуванням зносу складав 18127,55 грн., дана сума підлягає зменшенню на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість 20% згідно розрахунку позивачки 18127,55/120% = 15 105, 29 грн., фактично оплачено страховиком 9582,95 грн., тому позовні вимоги про стягнення недоплаченого страхового відшкодування в сумі 15 106,29 - 9582,95 грн. = 5523,34 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а завідсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Встановлено, не оспорювалось відповідачами, що за заявою позивачки про виплату страхового відшкодування від 31.03.2014р. страхова виплата повинна була бути виплачена не пізніше 90-денного строку з моменту звернення потерпілої, тобто 29.06.2014р. Однак з вини страховика допущене прострочення виплати страхового відшкодування в повному обсязі з 30.06.2015р. по даний час, 25.07.2015р. страховиком була виплачена лише частина страхової виплати в сумі 9582,95 грн., після цього потерпілій було відмовлено у доплаті страхового відшкодування на підставі проведеного у відповідності до закону автотоварознавчого дослідження, після чого в ході судового розгляду висновком експерта було підтверджено обгрунтованість незгоди позивачки з виплаченим їй страховиком відшкодуванням, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають до задоволення. Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає неустойка з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення страхової виплати 15106,29 грн. з 30.06.2014р. по 25.07.2015р. в сумі 185,41 грн., за період прострочення страхової виплати 15106,29 грн. - 9582,95 грн. = 5523,34 грн. з 26.07.2014р. по 03.11.2015р. в сумі 185,41 грн. в сумі 2873,65 грн., всього на суму 3059,06 грн. згідно з розрахунком до заяви про збільшення позовних вимог від 03.11.2015р., з яким погоджується суд. Доводи представника відповідача про пропуск позивачкою строку позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову з таких підстав. Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рікзастосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов - з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права. Встановлено, що позивачка з 30.06.2015р. дізналась про порушення свого права на виплату страхового відшкодування у строк, визначений Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та в межах річного строку з дня виникнення права на позов 25.03.2015р. звернулась до суду з даним позовом про стягнення недоплаченого відшкодування, а також в зв'язку з простроченням його виплати пені і 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 ЦК України, після надання висновку експертизи позивачка збальшила збільшила заявлені вимоги на підставі ст.31 ЦПК України. Що стосується посилання представника страхової компанії на припинення нарахування пені протягом розгляду дорожньо-транспорнтної пригоди в цивільній справі, суд вважає обґрунтованими посилання представника позивачки на те, що позов в даній справі пред'явлений не з приводу встановлення обставин дорожньо-транспорнтої пригоди чи оспорення винності особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність, що з моменту ДТП не оспорювалось особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Статтею 992 ЦК України передбачено, якщо у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Верховний Суд України при розгляді 1 жовтня 2014 року справи № 6-113 цс 14, зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд виходить з того, що між позивачкою та страховою компанією виникли правовідносини з приводу виплати страховиком на користь потерпілої страхової суми в розмірах та строки, визначені Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки виплата страхового відшкодування є грошовим зобов'язання суд вважає обґрунтованими на ст.625 ЦК України та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення за період прострочення грошового зобов'язання 3% річних на суму 241,14 грн. та інфляційних збитків 3276,08 грн. згідно з розрахунком до заяви про збільшення позовних вимог від 03.11.2015р., з яким погоджується суд. Відповідно до ст.1167 ЦК україни моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених законом. Згідно з п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з із знищенням чи пошкодження її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що в результаті ДТП з вини відповідача [PERSON] позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях та стражданнях внаслідок ушкодження належного їй на праві власності транспортного засобу та пов'язаних з цим нервових переживань, що істотно порушило нормальні життєві зв'язки, та спричинило душевні переживання з приводу необхідності відновлення пошкодженого майна, тому суд з урахуванням принципів справедливості та доцільності, з урахуванням часткового відшкодування завданих збитків, вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача моральної шкоди 500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Види судових витрат визначено у ст. 79 ЦПК України, до таких витрат згідно ст.ст.84, 86 ЦПК України віднесено витрати на проведення судових експертиз, залучення спеціалістів, витрати на правовому допомогу, а також оплату судового збору. Встановлено, що позивачкою понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. оплаті автотоварознавчого дослідження спеціалістом в сумі 1024,20 грн., проведенню експертизи 1250 грн., що підтверджено квитанціями в матеріалах справи. Також позивачкою документально підтверджено понесення витрат на оплату правової допомоги в сумі 3212 грн., що підтверджено квитанціями, договором про надання правової допомоги від 16.03.2015р., актами приймання-передачі, розрахунком витрат, який не суперечить Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративний справах" Згідно із ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративний справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи викладене, на підставі ст.88 ЦПК України до стягнення з ПАТ СК «Провідна» підлягають понесені позивачкою судові витрати по залученню спеціаліста та проведенню експертизи, до стягнення з відповідачів в рівних частках підлягають витрати по наданню правової допомоги в сумі 2873 грн. з урахуванням тривалості судових засідань за участю адвоката позивачки, а також судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved