Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (надалі позивачі) звернулись до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Другої вінницької державної нотаріальної контори (надалі відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити нотаріальні дії. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла тітка позивачів [PERSON] . На майно померлої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] нікого зі спадкоємців першої черги вже не було. Мати позивачів та рідна сестра спадкодавця [PERSON] (спадкоємець 2 черги за законом (ст. 1262 ЦК України) померла [INFO] . Відтак позивачі по справі вказують, що вони є племінницями спадкодавця спадкоємцями за правом представлення, відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України, які у визначений законом 6 місячний строк звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У володіння спадкове майно прийняли з часу відкриття спадщини. Інші особи, що мають такі ж права на спадкове майно відсутні. Незважаючи на наведене, 27.09.2019 року позивачам було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок лише у розмірі по ј частці кожній. 12.10.2019 року державним нотаріусом Малою Н.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на решту спадкового майна, тобто на 1/2 частку спадкового житлового будинку у зв`язку з наявністю в с/с 491/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] інформації про іншого спадкоємця. Рішення нотаріуса [PERSON] ґрунтується на тому, що 19.03.2019 року на адресу Другої державної нотаріальної контори надійшла заява з повідомленням про прийняття спадщини племінником померлої гр. [PERSON] . При цьому зазначено, що він проживає в [ADDRESS] . Реквізити конверту вказують, що лист відправлено з адреси будинку померлої. Інформація, що наведена у вказаній заяві жодним чином не підтверджена, документи відсутні, підпис особи не засвідчено, немає посилань на ступінь родинних відносин/споріднення, зв`язок з конкретними особами, з якими пов`язано право представлення, тощо. Позивачі вказують, що їх баба [PERSON] народила двох доньок рідних сестер [PERSON] та [PERSON] . В спадковому будинку в свій час проживали лише баба позивачів [PERSON] та її донька [PERSON] . Після проведення поховання лише позивачі доглядають за садибою, інші особи участі в її утриманні не приймали. Посилаючись на ст.ст. 42, 43, 46, 46 1 Закону України «Про нотаріат» позивачі просили визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на решту спадкового майна від 12 жовтня 2019 року, що видана державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. та зобов`язати Другу вінницьку державну нотаріальну контору вчинити нотаріальну дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Вказаною ухвалою суду до участі у справі залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] 21.02.2020 року на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №49/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідач Друга вінницька державна нотаріальна контора своїм правом на відзив не скористалась, 25.02.2020 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов лист, згідно якого відповідач просив розгляд справи провести без участі представника відповідача, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Ухвалою суду від 17.03.2020 року підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 16.00 год. 08.04.2020 року. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити з підстав, що у ньому наведено. Представник позивачів додатково зазначила, що підставою звернення до суду стала протиправна відмова нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину, а тому саме вона має бути відповідачем у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона може однозначно стверджувати, що у їх бабусі було лише дві дитини і про [PERSON] як про племінника їх тітки їй нічого не відомо. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є старшою донькою своєї матері і провела з бабусею та тіткою дуже багато часу. Вона також може однозначно стверджувати, що у їх тітки інших племінників, окрім позивачів, немає. В судове засідання представник відповідача Другої вінницької державної нотаріальної контори не з`явився, просив провести розгляд справи у його відсутність. Відповідач з приводу вирішення справи на протязі судового розгляду покладався на розсуд суду, про що неодноразово надсилав на адресу суду відповідні заяви. 08.07.2020 року на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] , відповідно до якої вказаний представник відповідача просив відмовити у стягненні з відповідача на користь позивачів витрат на правову допомогу. Залучений судом до участі у справі в якості третьої особи гр. [PERSON] в судове засідання не з`явився, попри те, що п`ять разів викликався до суду як шляхом направлення судових рекомендованих повідомлень про вручення судових відправлень так і шляхом розміщення на офіційному веб порталі Судової влади повідомлень про його виклик. За наведених обставин, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , оскільки судом вжито вичерпних заходів, що передбачені процесуальним законом для його виклику до суду, а також у відсутність представника відповідача, оскільки підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи немає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі (які з`явились до суду), оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, що врегульовані нормами сімейного та спадкового права, що їм відповідають. Як встановлено судом з свідоцтва про народження [PERSON] № [NUMBER] остання народилась [INFO] (а.с. 60). Батьками [PERSON] , згідно наведеного вище свідоцтва, являлись [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини також підтверджуються архівною довідкою Державного архіву Вінницької області від 31.07.2019 року №07-1970/07, згідно якої у книзі актових записів про народження громадян по м. Вінниця, Вінницького району Вінницької області за 1937 рік є актовий запис №199 за [INFO] про народження [PERSON] [INFO] з зазначенням батька [PERSON] та матері [PERSON] (а.с. 20). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.11.1944 року [PERSON] народилась [INFO] (а.с. 61). Батьками [PERSON] , згідно наведеного свідоцтва, являлись [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини також підтверджуються архівною довідкою Державного архіву Вінницької області від 31.07.2019 року №07-1971/07, згідно якої у книзі актових записів про народження громадян по м. Вінниця, Вінницького району Вінницької області за 1942 рік є актовий запис №20 за [INFO] про народження [PERSON] [INFO] з зазначенням батька [PERSON] , та матері [PERSON] (а.с. 21). З огляду на викладе суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] походять від однієї матері [PERSON] , а тому, в розумінні закону, являлись неповнорідними єдиноутробними сестрами. Як вбачається з довідки про укладення шлюбу №1146 від 20.04.2019, [PERSON] 19.12.1970 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що в органі запису цивільного стану (відділ ЗАГС адміністрації міста Мурманська) є запис за №3412. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 61 зворот). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 14.04.1977 року серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 14.04.1977 року внесено відповідний актовий запис за № 69. При державній реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] залишила собі шлюбне прізвище (а.с. 62 зворот). За час перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у них [INFO] народилась дочка [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.1972 року (а.с. 65). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.10.1982 року у [PERSON] та [PERSON] [INFO] дочка [PERSON] (а.с. 67). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] походять від однієї матері [PERSON] , а тому являються неповнорідними єдиноутробними сестрами, та, відповідно, племінницями сестри їх матері [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2011 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 60 зворот). Її рідна сестра [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.01.2019 року померла [INFO] (а.с 59 зворот). Як встановлено ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Таким чином [PERSON] , згідно диспозиції ст. 1262 ЦК України, мала б отримати право на спадкування майна її сестри [PERSON] , якби вона була живою на час відкриття спадщини щодо майна її сестри [PERSON] , разом з тим [PERSON] померла раніше. Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1266 ЦК України якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Як встановлено ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи 49/2019, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , позивачі по справі у встановлений законом шестимісячний термін звернулись до Другої вінницької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с. 56 зворот, 59). Разом з заявами про прийняття спадщини позивачами нотаріусу представлено всі необхідні документи, які підтверджували їх родинні відносини з спадкодавцем [PERSON] , документи про право спадкодавця на спадкове майно, документи з оцінки спадкового майна, тощо (а.с. 60 80). В ході перевірки належності спадкодавцю спадкового майна нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. встановлено, що станом на 29.12.2012 року за [PERSON] в цілому зареєстрований житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 06.06.1969 р. за реєстровим № 1340, реєстрація проведена «ВООБТІ» 23.06.1969 р. за № 0-19 (а.с. 69 73 зворот). 26.09.2019 року позивачами по справі до Другої вінницької державної нотаріальної контори подано заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок з прибудовою та господарською будівлею [ADDRESS] що [ADDRESS] [ADDRESS] . (а.с. 67 зворот, 68). 27.09.2019 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. на ім`я позивачів по справі видано два свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадщини кожній, що складається з житлового будинку з прибудовою та господарською будівлею номер [ADDRESS] що знаходиться [ADDRESS] . У свідоцтві про право на спадщину, що видано [PERSON] зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаного спадщини, ще не видано (а.с. 80 зворот, 81). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №49/2019, 12.03.2019 року на адресу Третьої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від гр. [PERSON] , який повідомив, що він є племінником померлої [PERSON] , та все спадкове майно, яке залишилось на день смерті спадкодавця, він приймає. Окрім наведеного в заяві зазначив, що крім нього інших спадкоємців передбачених законом, а також осіб, з якими б померла проживала однією сім`єю та пережилого чоловіка немає (а.с. 100). Жодних документів до вказаної заяви, які б підтверджували факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , останній не долучив, лише зазначив, що необхідні для оформлення спадщини документи ним будуть надані додатково. 19.03.2019 року вказану заяву отримано Другою вінницькою державною нотаріальною конторою, та о 15:45 здійснено її реєстрацію за № 145 (а.с. 99 зворот, 100). При цьому суд відзначає, що гр. [PERSON] у своїй заяві про прийняття спадщини зазначив, що він проживає в [ADDRESS] . Разом з тим, свого листа на адресу нотаріальної контори він відправив з м. Вінниці з 21 відділення, зазначивши свою адресу проживання: [ADDRESS] (а.с. 100, 101). Враховуючи надходження на адресу Другої вінницької державної нотаріальної контори заяви гр. [PERSON] про прийняття спадщини державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. на зазначену [PERSON] адресу 09.08.2019 року направлено листа, згідно якого повідомлено останнього, що з огляду на незасвідчення справжності підпису [PERSON] нотаріусом, та у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують, що [PERSON] є його тіткою, просить направити до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщину завірену нотаріально та надати документи, що підтверджують його родинні відносини зі спадкодавцем. Встановлено місячний строк на подання наведених документів. [PERSON] роз`яснено, що в разі ненадання затребуваних документів, право власності на майно померлої [PERSON] може перейти до спадкоємців, які належним чином прийняли спадщину та надали необхідні документи, що підтверджують їх родинні відносини з померлою (а.с. 84). Згідно пояснень нотаріуса начальнику ГТУЮ у Вінницькій області наведений вище лист було повернуто у зв`язку з закінченням строку зберігання в поштовому відділенні (а.с. 94 зворот, 95). Окрім наведеного, державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори 23 та 30.07.2019 самостійно намагалась встановити факт родинних відносин [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] за витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, разом з тим, встановити факт родинних відносин вказаного громадянина зі спадкодавцем не вдалося (а.с. 85 90). Дослідженням матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] судом встановлено, що станом на 19.02.2020 року вони не містили нотаріально засвідченої заяви гр. [PERSON] про прийняття спадщини, відсутні в ній також документи, що підтверджують його родинні відносини зі спадкодавцем, з огляду на викладене суд не може констатувати, що [PERSON] в розумінні закону є спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] . На заяву [PERSON] від 25.07.2019 року про сприяння у вирішенні проблемної ситуації ГТУЮ у Вінницькій області 22.08.2019 надано відповідь, якою повідомлено, що після спливу місячного строку на відкладення вчинення нотаріальної дії їй запропоновано з усіма необхідними документами звернутись до Другої вінницької державної нотаріальної контори (а.с.13, 14, 92). 12.10.2019 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на решту спадкового майна, а саме на 1/2 частку спадкового будинку у зв`язку з наявністю в спадковій справі №49/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] інформації про іншого спадкоємця (а.с. 12). Вказану постанову спадкоємці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] вважають незаконною, а тому просять її скасувати та зобов`язати Другу вінницьку державну нотаріальну контору вчинити нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового житлового будинку, а саме на його 1/2 частку. Як встановлено ч. 1 ст. 7 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла станом на час винесення оскаржуваної постанови) нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Як встановлено ч. 2, 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). З огляду на вказане нормативне регулювання діяльності нотаріусів в Україні, встановлення особи, яка звернулась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії є обов`язком нотаріуса. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Як регламентовано ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Як встановлено ч.ч. 2,3 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця. Відповідно до п. 1.2 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що затверджено Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Як встановлено п. 3.3 3.5 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. 3.23 4.2 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Встановивши наявність в матеріалах спадкової справи щодо майна Померлої [PERSON] заяви [PERSON] про прийняття спадщини, підпис в якій нотаріально не засвідчений, та у зв`язку з відсутністю в матеріалах спадкової справи документів, які б дали можливість встановити особу заявника, та які б підтверджували факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] як племінника і тітки відповідно, нотаріус 09.08.2019 року звернулась до [PERSON] з пропозицією подати нотаріально засвідчену заяву про прийняття спадщини з представленням документів, що підтверджують родинні зв`язки [PERSON] з спадкодавцем. Разом з тим, як у встановлений законом місячний термін, так і станом на час розгляду справи в суді [PERSON] не виконав встановленого законом обов`язку та не надіслав нотаріусу вказаних документів, внаслідок чого суд констатує, що [PERSON] не підтвердив факту родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] та в розумінні закону не може вважатись її спадкоємцем. Основною та єдиною причиною ухвалення державним нотаріусом Малою Н.С [PERSON] оскаржуваної постанови від 12.10.2019 № 3087/02-31 являлась наявність у матеріалах спадкової справи №49/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] інформації щодо іншого спадкоємця. Разом з тим, з огляду на викладене вище, суд вважає, що нотаріус, приймаючи рішення про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину позивачам та ґрунтуючи його на матеріалах спадкової справи, безпідставно прийшла до висновку, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , оскільки [PERSON] факту його родинних відносин зі спадкодавцем жодним чином не підтверджено, його особу при зверненні до нотаріуса останнім не встановлено. Як визначено ч. 3 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Заперечення відповідача з посиланням на п. 18 наведеної вище Постанови Пленуму ВСУ, що він не може бути відповідачем у цій справі судом до уваги не приймаються, оскільки нотаріус може бути відповідачем у справі в разі оскарження відмови нотаріуса у вчинення нотаріальної дії з підстав порушення процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного (а не адміністративного) судочинства як спір про право. За наведених обставин суд встановив, що позивачами оскаржується відмова нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину, з підстав того, що нотаріус протиправно відмовив у їх видачі. Спору про право на майно з іншими особами, які б в розумінні закону являлись спадкоємцями спадкодавця [PERSON] немає. Право на спадкове майно позивачів заперечується виключно нотаріусом, про що останнім ухвалено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, та існування якої унеможливлює позивачам реалізацію у встановленому законом порядку прав на спадкове майно. З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що постанова державного нотаріуса Малої Н.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.10.2019 року №3087/02-31 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки винесенням вказаної постанови порушено права позивачів у справі на набуття у власність спадкового майна у встановленому законом порядку. Приймаючи вказане рішення, суд також враховує і те, що відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який позивачі ніколи не претендували, вони просили видати свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Посилання в оскаржуваній постанові на матеріали спадкової справи №491/2019 також не ґрунтується на фактичних обставинах справи, оскільки матеріали спадкової справи, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , зареєстровані за номером №49/2019. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільного права особи. Вказаною статтею закону також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Оскільки судом встановлено порушення прав позивачів оскаржуваною постановою, їх право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити нотаріальну дію з видачі свідоцтв про право на спадщину у відповідних частках. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов підлягає до задоволення з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 1681,60 грн., на користь кожного з позивачів по 840 грн. 80 коп. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. суд зважає на наступне. 22.06.2020 року на адресу суду надійшла заява позивачів про відшкодування витрат, понесених у зв`язку з наданням позивачам професійної правничої допомоги в розмірі 8000 грн. (а.с. 166). Додатками до вказаної заяви долучено договір про надання правничої допомоги від 02.01.2020 року, розрахунок судових витрат від 16.06.2020 року та дві розрахункові квитанції про оплату правової допомоги на загальну суму 8000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 наведеного Закону. Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. При цьому суд звертає увагу, що 08.07.2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Дослідивши додані до заяви квитанції про сплату витрат на професійну правничу допомогу, а також відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів, оскільки види правової допомоги, що наведено у розрахунку по деяким позиціям є однотипними та не зумовлюють необхідності витрачання додаткового часу представника позивачів на надання такої допомоги. Зокрема по п. 1 розрахунку представником позивачів витрачено час на проведення попередньої консультації, визначення предмету спору та необхідних доказів, у п. 2 розрахунку зазначено, що представником позивачів витрачено час на вивчення наданих документів, аналіз правових відносин, визначення обсягу документів. Аналіз предмету спору та визначення правових відносин є по своїй суті однією дією представника, що вчиняється за результатами вивчення представлених клієнтом документів (доказів). Визначення необхідних доказів та визначення обсягу документів (п. 1 та п. 2 розрахунку) аналогічно є однією і тією ж дією представника позивачів, а тому не може двічі обраховуватись для оплати витрат на правову допомогу та є штучно створеним. В п. 3 розрахунку зазначено, що представником позивача витрачено час на підготовку та складання позовної заяви та інших процесуальних документів (без конкретизації суми витраченого часу). Якщо витрати на підготовку та складання позовної заяви безспірно підлягають стягненню з відповідача то витрати на складання інших процесуальних документів (без зазначення яких саме) не можуть бути стягнуті з позивача, оскільки позивачами не конкретизовано на складання яких саме процесуальних документів їх представником витрачено свій час, що унеможливлює вирішення судом питання чи відносяться вони до предмету спору у цій справі. У п. 4 розрахунку зазначено, що представником позивача затрачено час на проведення консультацій, що знову ж таки дублює п. 1 розрахунку. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу не є перед судом належним чином обґрунтованим та відповідно доведеним. За таких обставин витрати позивачів на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 2000 грн., оскільки саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та поза межами судового засідання, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому суд враховує заперечення представника відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа N 755/9215/15-ц провадження N 14-382цс19). На підставі викладеного,

Outcome: approved