Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

07.08.2019 року представник ДП "Завод імені В.О. Малишева" Генеральний директор Чурсін О.О. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 03.12.1996 Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, код ЄДРПОУ 14315629, п/р № [NUMBER] АБ «Укргазбанк», м. Київ, МФО 320478; ІПН 143156220397; свідоцтво платника ПДВ №200115228) грошові кошти у розмірі 58 645,68 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 27.05.2016 №111-к призначено [PERSON] за контрактом на посаду Генерального директора Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» з 30.05.2019 року. Враховуючи, що відповідача звільнено з 30.05.2019 року, позивачем виявлено зайве нарахування та виплату заробітної плати й добових на відрядження (згідно наказу 604-к від 28.05.2019) [PERSON] , а відповідачем безпідставно набуто грошові кошти за період з 30.05.2019 по 05.06.2019 на загальну суму 58 645,68 грн., з яких: 57 811,68 грн. - заробітна плата за період з 30.05.2019 по 05.06.2019; 834,00 грн. - добові на відрядження. Ухвалою судді від 03.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 04.11.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними, не підтверджені належними доказами та ґрунтуються на перекручуванні фактів і припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ч.6 цієї ж статі зазначається, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 27.05.2016 №111-к його призначено за контрактом на посаду Генерального директора Державного підприємства «Завод імені В. О. Малишева» з 30.05.2016 р. У травні 2019 року, не погодившись з визначенням у контракту № 27к/16 від 27.05.2016 року строку його дії, він звернувся з позовом до Комінтернівського районного суду м. Харкова про визнання частково недійсним контракту в частині визначення строку, на який він укладений, та визнати контракт таким, що укладений на невизначений строк. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 по справі № 641/4058/19 було відкрито провадження. Також ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 по справі №641/4058/19 задоволено заяву про забезпечення позову. На підставі вищевказаної ухвали він продовжував перебувати на посаді Генерального директора ДП «Завод імені В. О. Малишева» до вирішення питання по суті у судовому порядку. Всупереч зазначеного рішення суду, наказом ДК «Укроборонпром» від 27.05.2019 №74-к його звільнено з 29.05.2019 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України та призначено на цю посаду підприємства [PERSON] О. Про видання наказу ДК «Укроборонпром» від 27.05.2019 № 74-к про його звільнення ніхто не повідомив і не ознайомив. Про існування зазначеного наказу він дізнався та ознайомився тільки 04 червня 2019 року. Крім того, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 2019 року по справі №641/4058/19 заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього суду від 27.05.2019, скасовано та знято заборону ДК «Укроборонпром» до вирішення спору по суті приймати рішення щодо його звільнення з посади Генерального директора ДП «Завод імені В.О. Малишева» у зв`язку з закінченням строку контракту. Вищевказану ухвалу суду підприємство отримало 05 червня 2019 року, про це вказує і сам позивач у позовній заяві. На підставі отриманих підприємством 04 червня 2019 року наказу ДК «Укроборонпром» № 74-к про його звільнення та 05.06.2019 року ухвали Комінтернівського районного суду від 03.06.2019 про скасування та зняття заборони ДК «Укроборонпром» до вирішення спору по суті приймати рішення щодо його звільнення з посади Генерального директора ДП «Завод імені В.О. Малишева» у зв`язку з закінченням строку контракту, він 05.06.2019 р. звільнився з посади, про що видав наказ «Про припинення виконання обов`язків» №634 від 05.06.2019 року. Також зазначив, що призначений на посаду Генерального директора підприємства наказом ДК «Укроборонпром» від 27.05.2019 за №77-к з 30.05.2019 [PERSON] на заводі не з`явився і він його не бачив. Згідно наказу № 635-к від 05.06.2019 року «Про виконання обов`язків тимчасово відсутнього генерального директора», тимчасове виконання обов`язків генерального директора підприємства було покладено на головного інженера заводу [PERSON] з 06 червня 2019 року. В підтвердження того, що він у період з 27.05.2019 по 05.06.2019 абсолютно офіційно і законно здійснював свої функціональні обов`язки Генерального директора ДП «Завод імені В.О. Малишева» свідчать різні численні документи, які ним, як Генеральним директором, під час виробничої діяльності підприємства підписувались та погоджувались. Так, в зазначений період видавались накази (розпорядження) про прийняття на роботу на різні посади і про припинення трудового договору (контракту) з працівниками, які підписувались ним та начальником відділу кадрів підприємства [PERSON] , а саме: наказ (розпорядження) № 104 від 03.06.2019 «Про прийняття на роботу [PERSON] »; наказ (розпорядження) № 105 від 04.06.2019 «Про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] »; наказ (розпорядження) № 106 від 05.06.2019 «Про прийняття на роботу [PERSON] »; наказ (розпорядження) № 106 від 05.06.2019 «Про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] », тощо (копії зазначених наказів (розпоряджень) додаються). Крім того, відповідно до журналу реєстрації наказів по підприємству, у період з 28.05.2019 по 05.06.2019 ним, як Генеральним директором, було видано та підписано 34 накази по заводу. Також в період з 27.05.2019 по 05.06.2019 року ним видавались по підприємству накази на відрядження робітників довгострокові, тобто за кордон. В той же час, Позивачем не надано до суду жодного наказу по підприємству або документу, які були б підписані [PERSON] як Генеральним директором у період з 30.05.2019 по 05.06.2019 року. Це також підтверджує той факт, що [PERSON] приступив до виконання обов`язків Генерального директора заводу тільки після 06.06.2019 року, тобто після надходження до підприємства 04.06.2019 року наказу ДК «Укроборонпром» і 05.06.2019 року ухвали Комінтернівського райсуду м. Харкова від 03.06.2019 року про зняття заборони на його звільнення. 28.05.2019 [PERSON] по підприємству було видано наказ № 604-к про його відрядження для участі у нараді у апараті Ради національної безпеки та оборони України, м. Київ на 2 дні з 30.05.19 по 31.05.19 р., що підтверджується посвідченням про відрядження № 286. Виконуючим обов`язки Генерального директора заводу на період його відрядження залишався перший заступник [PERSON] . Згідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 454 від 03.06.2019, бухгалтерією заводу йому офіційно і законно здійснено перерахування добових витрат на відрядження у розмірі 834,00 грн. Відповідно до табелю обліку робочого часу Генерального директора ДП «Завод імені В.О. Малишева» Хлань О.В. № 011115 станом на 05 червня 2019 року, підписаний начальником відділу кадрів підприємства Латанською О.А., зазначено, що [PERSON] в червні 2019 року працював на посаді до 05.06.2019, а саме: 01.06.2019-субота вихідний день; 02.06.2019-неділя вихідний день; з 03.06.2019 по 05.06.2019 працював по 8.30 годин в день, а всього 25.30 годин. Табелю обліку робочого часу Генерального директора [PERSON] у період 30.05.2019 року позивачем не надано. Згідно довідки про заробітну плату [PERSON] з 01 січня 2019 по 05 червня 2019 № 17-974/р, та довідки № 17-977/р., які підписані виконуючим обов`язки першого заступника Генерального директора Бондарєвим А.О. і головним бухгалтером [PERSON] , за час роботи з 01.01.2019 по 05.06.2019 сума нарахованого йому доходу складає 1905338,14 грн., з яких сума утриманого податку 342960,87 грн., сума утриманого військового збору 28580,07 грн. Також у цих довідках зазначається, що в травні 2019 року [PERSON] було нараховано заробітну плату у сумі 218125,72 грн. Після утримання податків та інших платежів сума до сплати склала 173059,56 грн. У червні 2019 було [PERSON] нараховано заробітну плату у сумі 316106,15 грн. Після утримання податків та інших платежів сума до сплати склала 251204,59 грн. 05.06.2019 виплачено заробітну плату за травень 2019 року в сумі 171059,56 згідно платіжної відомості № 6690 та перераховано до бюджету податок з доходів в сумі 38815,43 грн., військовий збір в сумі 3234,62 грн. 05.06.2019 року виплачено заробітну плату за червень 2019 року в сумі 251204,59 грн. згідно платіжної відомості № 6691 та перераховано до бюджету податок з доходів в сумі 56899,11 грн., військовий збір в сумі 4741,59 грн. З урахуванням вищезазначеного вважає, що позовні вимоги ДП «Завод імені В. О. Малишева» не підлягають задоволенню у повному об`сязі, оскільки є надуманими, неправдивими, а всі докази ґрунтуються на припущеннях. 21.11.2019 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив, у якому він не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Дійсно, відповідачем було подано до Комінтернівського районного суду м. Харкова позов про визнання недійсним контракту, одночасно з яким було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року заяву про забезпечення позову у справі № 641/4058/19 задоволено. Проте, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.06.2019 р. по справі № 641/4058/19 заходи забезпечення позову скасовано та знято заборону ДК «Укроборонпром» до вирішення спору по суті приймати рішення щодо звільнення [PERSON] з посади Генерального директора Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] незаконно та неправомірно перебував на посаді Генерального директора підприємства з 30.05.2019 року по 05.06.2019 року. У постановах Верховного Суду України від 26.10.2016 року по справі № 6-1382цс16 та від 05.04.2017 року по справі № 6-1534цс16 зазначено, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Таким чином, ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року по справі № 641/4058/19 не має жодного правового наслідку, в тому числі при стягненні з [PERSON] грошових коштів у розмірі 58645,68 грн. Посилання відповідача на те, що він нібито продовжував перебувати на посаді Генерального директора підприємства з 30.05.2019 року по 05.06.2019 року на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року № 641/4058/19 з посиланням на принцип обов`язковості судових рішень, є недоречним. Відповідно до п.7.3 Статуту Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», затвердженого наказом ДК «Укроборонпром» від 29.01.2018 року №25, керівник підприємства призначається та звільняється з посади ДК «Укроборонпром». У разі тимчасової відсутності керівника підприємства його функції виконує працівник підприємства, який призначений наказом керівника підприємства. Крім того, переважне право призначати виконуючого обов`язки керівника підприємства у разі тимчасової відсутності керівника підприємства має ДК «Укроборонпром». Враховуючи зазначене, наказом ДК «Укроболонпром» від 27.05.2019 р. № 74-к припинено контракт з [PERSON] 29.05.2019 року. У зв`язку із цим, [PERSON] незаконно та неправомірно перебував на посаді Генерального директора підприємства з 30.05.2019 року по 05.06.2019 року, тому відповідачу нараховано та виплачено зайво грошові кошти у загальному розмірі 58645,68 грн. за період з 30.05.2019 року по 05.06.2019 року, які підлягають стягненню судом. Крім того, у рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.09.2019 р. по справі № 641/4058/19 чітко зазначено, що в обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що відповідно до умов укладеного 27.05.2016 року контракту його було призначено на посаду Генерального директора Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» на строк з 30.05.2016 року по 29.05.2019 року. Дане рішення набрало законної сили 15.10.2019 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Усі документи, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву та які до нього додані, неналежним чином завірені, оскільки не містять словосполучення «Згідно з оригіналом», посади особи, яка завірила документи, її прізвища та ініціалів, а також дати завірення документів. 21.11.2019 року від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач зазначив, що відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України, зміст якої наводить сам позивач у відповіді на відзив, зазначене судове рішення було на той час у період з 27.05.2019 по 03.06.2019 року обов`язкове для всіх органів державної влади, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, тобто і для ДК «Укроборонпром», і для ДП «Завод імені В. О. Малишева». Тільки 03.06.2019 р. ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова по зазначеній справі було знято заходи забезпечення позову, яка надійшла на підприємство, як зазначалось у відзиві на позовну заяву, 05.06.2019 року. Крім того, позивач безпідставно стверджує, що про видачу наказу ДК «Укроборонпром» від 27.05.2019 року №74-к про його звільнення [PERSON] нібито достовірно відразу знав. Але яким чином і коли він взнав про цей наказ позивач, крім припущення, не зазначає. Цей наказ надійшов на підприємство, як зазначалось у відзиві на позовну заяву, тільки 04.06.2019 року. Саме тоді [PERSON] і ознайомився з ним, а 05.06.2019 року з Ухвалою суду про зняття заходів забезпечення позову і відразу звільнився з посади. В главі 5 п. 5.6 Контракту 27к/16 від 27.05.2016 зазначено: «Контракт може бути продовжений за угодою Сторін шляхом укладання додаткової угоди до нього за умови, що загальний строк контракту при цьому не перевищує п`яти років». Тому до ознайомлення з наказом [PERSON] працював на посаді Генерального директора правомірно і законно з урахуванням зазначеної Ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року. Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно наказу Державного концерну «Укроборонпром» від 27.05.2016 року № 111-к [PERSON] призначено за контрактом на посаду Генерального директора Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева» з 30.05.2016 року. Строк дії контракту №27к/16 з 30.05.2016 року по 29.05.2019 року. У зв`язку із закінченням строку дії контракту, наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 27.05.2019 року № 74-к Генерального директора Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева» [PERSON] звільнено 29.05.2019 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п.п.7.3, 7.4 Статуту Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева», затвердженого наказом ДК «Укроборонпром» від 29.01.2018 року №25, керівник Підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Концерном. З керівником підприємства укладається контракт, у якому визначаються строк найму, його права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму, за погодженням сторін. Згідно наказу Державного концерну «Укроборонпром» № 77-к від 27.05.2019 року призначено на посаду Генерального директора Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева» [PERSON] Не погодившись із наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 27.05.2019 року № 74-к та строковим трудовим договором, відповідач звернувся з позовною заявою до Комінтернівського районного суду м. Харкова про визнання частково недійсним контракту в частині визначення строку, на який він укладений та визнання контракту таким, що укладений на невизначений строк. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року по справі № 641/4058/19 відкрито провадження. Відповідно до вимог ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Одночасно із позовом [PERSON] подав заяву, в якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони приймати рішення щодо звільнення [PERSON] з посади Генерального директора ДП «Завод імені В.О.Малишева» у зв`язку із закінченням строку дії контракту № 27К/16 від 27.05.2016 року. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року по справі № 641/4058/19 заяву про забезпечення позову задоволено. На підставі даної ухвали [PERSON] продовжував перебувати на посаді Генерального директора ДП «Завод імені В.О.Малишева». Згідно наказу ДП «Завод імені В.О.Малишева» № 604-к від 28.05.2019 року [PERSON] відряджено в м. Київ на два дні з 30.05.2019 року по 31.05.2019 року, що також підтверджується посвідченням про відрядження № 286. Згідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 454 від 03.06.2019 року [PERSON] здійснено перерахування добових витрат на відрядження у розмірі 834 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.06.2019 року по справі № 641/4058/19, яку підприємством було отримано 05.06.2019 року, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду від 27.05.2019 року скасовано та знято заборону Державному концерну «Укроборонпром» до вирішення спору по суті приймати рішення щодо звільнення [PERSON] з посади Генерального директора Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева» у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Підприємством проведено розрахунки при звільненні відповідача та здійснено перерахування заробітної плати за період травень 2019 - червень 2019, у загальному розмірі 422264,15 грн., що підтверджується відомостями № 6690 від 05.06.2019 року та № 6691 від 05.06.2019 року. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України визначені ознаки трудового договору, та зазначено в тому числі, що власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується оплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбаченої законодавством про працю, колективним договором та трудовою угодою. Як вказано у ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Частинами 1,2 ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Подібні висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа N 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа N 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа N 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа N 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа N 473/2859/17 та у постанові від 04.10.2018 року, справа №510/2500/15-ц. Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 року по справі № 641/4058/19 заяву [PERSON] про забезпечення позову у справі за позовною заявою [PERSON] до Державного концерну "Укроборонпром" Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про визнання частково недійсним контракту, задоволено. Заборонено Державному концерну "Укроборонпром" до вирішення спору по суті приймати рішення щодо звільнення [PERSON] з посади Генерального директора Державного підприємства "Завод ім. В.О.Малишева" у зв`язку із закінченнямстроку дії контракту № 27К/16 від 27.05.2016 р. Згідно даної ухвали [PERSON] фактично виконував обов`язки Генерального директора ДП Завод ім. В.О.Малишева" до 05.06.2019 року, не зважаючи на вимоги контракту. На підставі отриманих підприємством 04.06.2019 року наказу ДК "Укроборонпром" № 74-к про звільнення [PERSON] та 05.06.2019 р. ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.06.2019 року про скасування та зняття заборони ДК "Укроборонпром" до вирішення спору по суті приймати рішення щодо звільнення [PERSON] з посади Генерального директора ДП "Завод ім. В.О.Малишева" у зв`язку із закінченням строку контракту, [PERSON] звільнився з посади, про що видав наказ "Про припинення виконання обов`язків" № 634 від 05.06.2019 року. Враховуючи вищенаведене позовні вимоги про стягнення грошових коштів з [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed