Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 19040,05 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу розмірі 11863,80 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.07.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №7919557-02-10-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до умов даного договору ПАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Представник позивача зазначає, що 03.05.2020 року в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Представник позивача вказує, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 28.05.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Представник позивача зазначає, що згідно рахунку-фактури, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 58228,79 грн. Представник позивача вказує, що за заявою [PERSON] та виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільною страхування наземного транспорту, на підставі страхового акту №2029769 від 22.05.2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 58228,79 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Транспортний засіб, яким керував відповідач, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АО/5708860 на момент ДТП 03.05.2020 року в ПАТ «HACK «ОРАНТА». ПАТ «HACK «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Полісом №АО/5708860 з врахуванням амортизаційного зносу та вирахуванням розміру франшизи у сумі - 37 188, 74 грн. Враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди відповідач повинен сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страхової ПАТ «HACK «ОРАНТА». Таким чином, як стверджує представник позивача, у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 22.05.2020 року. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 03.05.2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 19 040. 05 грн. У подальшому, як стверджує представник позивача, 16.11.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « [PERSON] » було укладено договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16.11.2020 року, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 7919557-02-10-01 від 17.07.2019 року. Представник позивача зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, 16.12.2020 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідач проігнорував дану вимогу та не почав проводити ніяких платежів позивачу. З урахуванням викладеного, у зв`язку з тим, що відповідач не відшкодував страхове відшкодування, а до Фізичної особи - підприємця « [PERSON] » перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, Фізична особа - підприємець « [PERSON] » звернувся до суду із відповідним позовом. 13.07.2021 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі в зв`язку з тим, що позивачем не подано до суду копію постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 28.05.2020, та не повідомлено його про відступлення права вимоги. 20.07.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, а також, долучити до матеріалів справи копію постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 28.05.2020. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи, 17.07.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №7919557-02-10-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Hyundai Elantra, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до умов даного договору ПАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а.с.6-9). Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 по справі №761/14339/20, встановлено, що відповідач 03.05.2020 о 08 год. 40 хв. по пл. Перемоги 2 в м. Києві, керуючи автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , виїхав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai Elantra д.р.н. [NUMBER] , який рухався по вул. Дмитрівській в сторону вул. Старовокзальна на зелений сигнал світлофора, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Таким чином, відповідач порушив п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.10,73). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рахунку - фактура ТОВ «ДАР-АВТО» №1381 від 07.05.2020 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу модель Hyundai Elantra д.р.н. [NUMBER] , складає 58228,79 грн. (а.с.27). ПАТ «СК «ВУСО» визнала подію, що мала місце 03.05.2020 року в м. Києві по пл. Перемоги 2, страховим випадком, у зв`язку з чим, 22.05.2020 року, згідно платіжного доручення № 13864 від 22.05.2020 року, страхового акту №2029769-1 від 22.05.2020 року, перерахувало на рахунок ТОВ «ДАР-АВТО» суму страхового відшкодування за ремонт автомобіля у розмірі 28228,79 грн. (а.с.33-34). 16.11.2020 року між ПАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] » було укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 7919557-02-10-01 від 17.07.2019 року (а.с.35-37). У зв`язку з тим, що відповідач не відшкодував страхове відшкодування, Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] » було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідачем ніяких виплат здійснено не було (а.с.41,43-44). Відповідно до ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з виконанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому. Визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст.ст. 29, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в процесі розгляду адміністративної справи встановлено, що [PERSON] винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, ПАТ «СК «ВУСО» визнало подію страховим випадком, виплатило суму страхового відшкодування за ремонт автомобіля, а право вимоги щодо стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування перейшло до Фізичної особи - підприємця [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] повинний відшкодувати Фізичній особі - підприємцю [PERSON] суму страхового відшкодування в прядку регресу у розмірі 19040,05 грн. Щодо вимог Фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. У наданій позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 11 863,80 грн. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача у суді представляв адвокат Трикоз Дмитро Євгенович на підставу ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору №07 про надання правової (правничої) допомоги від 08 вересня 2020 року. Згідно акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 02.03.2021 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №07 від 08.09.2020 року, вартість послуг за надання правової (правничої допомоги) складає 11 863,80 грн., які повинні бути оплачені у безготівковій формі на реквізити АО «АДВОКАТУС». Так, 02.03.2021 року грошові кошти у розмірі 11 863,80 грн. за надання правової (правничої) допомоги були перераховані ФОП « [PERSON] » на рахунок АО «АДВОКАТУС», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 02.03.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. Враховуючи викладене, з урахуванням об`єму виконаних робіт та принципу розумності, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. в рахунок понесених витрат на отримання послуг адвоката. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial