Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

25.10.2016 року позивач звернувся\~ до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою та просив визнати недійсним п. 5.3 договору іпотеки № 3000Z47 від 21.06.2004 року, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер №28079726 від 04.02.2016 року на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект". Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та наполягав на задоволенні позову. Наголосив, що не має заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк". Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 18.06.2004 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ\~\~«Укрсибанк») та [PERSON]\~\~укладено кредитний договір № 130004Н49 на суму 14390 дол. США, що в еквіваленті складає 76576 грн. 39 коп. під 10 % річних, строком до 16 червня 2014 року. 06.12.2005 року Додатковою угодою № № 130004Н49-2 до кредитного договору № 130004Н49 від 18.06.2004 року змінено розмір кредиту на суму 18390 дол. США, що в еквіваленті 92869 грн. 50 коп. Для забезпечення виконання вказаного Договору, 21.05.2004 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON]\~\~укладено Договір іпотеки квартири, зареєстрований в реєстрі за № 1970, посвідчений приватним нотаріусом\~\~Чернігівського міського нотаріального округу\~\~[PERSON], згідно умов якого, [PERSON] передав в іпотеку\~\~ПАТ\~\~«Укрсибанк» належну йому на праві власності квартиру за адресою: вул. Мстиславська, 175/66, м. Чернігів. 06.12.2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON]\~\~було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №30004Z47 від 21.05.2004 року. У подальшому, ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 2 від 13.02.2012 року відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за кредитним договором № 130004Н49 від 18.06.2004 року. Відтак, внаслідок укладення вказаної угоди ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу Іпотекодержателя\~\~за Договором іпотеки від 21.05.2004 року квартири за адресою: вул. Мстиславська, 175/66, м. Чернігів 1. Позивач зазначив, що 11.07.2016 року року він отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 63251986, згідно якого, ТОВ «Кей-Колект»\~\~ є власником квартири за адресою: вул. Мстиславська, 175/66, м. Чернігів. 04.02.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28079726, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності\~\~на квартиру за адресою: вул. Мстиславська, 175/66, м. Чернігів, за ТОВ «Кей-Колект». Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно\~\~від 11.07.2016 року, № 63251986, підставою для\~\~ виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» є Договір іпотеки (квартири) від 21.05.2004 року зареєстрований в реєстрі за № 1970, посвідчений приватним нотаріусом\~\~Чернігівського міського нотаріального округу\~\~[PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що приватним нотаріусом було незаконно проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: вул. Мстиславська, 175/66, м. Чернігів за ТОВ «Кей-Колект», оскільки договір факторингу № 2 від 13.02.20012 року укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (правонаступник Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» як на заміну кредитора за кредитним договором № 30004Н49 від 18.06.2004 року та іпотекодержателя за договором іпотеки №3000Z47 від 21.06.2004 року є безпідставним, так як у відповідності до умов договору факторингу № 2 від 13.02.2012 року було здійснено відступлення за кредитним договором № Ф30004К49 від 18.06.2004 року, відтак ТОВ «Кей-Колект» не є ні кредитором за кредитним договором № 30004Н49 від 18.06.2004 року ні іпотекодержателем за договором іпотеки №3000Z47 від 21.06.2004 року, що виключає можливість переоформлення прав власності на нерухоме майно, яке належить на праві власності [PERSON], а тому у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належну їй квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~\~державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до\~статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В силу\~статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно\~статті 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону\~(ч. 2\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою\~\~статті 36 Закону України «Про іпотеку». Так, за приписами ч. 3\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Судом встановлено, що ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17.12.2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Як вбачається з п. 5 Договору іпотеки квартири, зареєстрованого реєстрі за № 1970 №3000Z47 від 21.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом\~\~Чернігівського міського нотаріального округу\~\~[PERSON], сторони досягли згоди про можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя та шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторони погодили, що у випадку невиконання (часткового виконання) іпотекодавцем своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або цим договором іпотеки предмет іпотеки переходить у власність іпотеко держателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, що набуває чинності з моменту, вказаному у п. 5.3.3. іпотечного договору. Згідно п. 5.3.3. договору, у випадку невиконання (часткового виконання) іпотекодавцем своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та цим договором іпотеки нотаріус на вимогу іпотекодержателя здійснює виконавчий напис нотаріуса на цьому договорі. Іпотекодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмета іпотеки іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду чи на підставі виконавчого напису нотаріуса після невиконання іпотекодавцем у 30-денний строк вимоги згідно до повідомлення надісланого у порядку ст. 35 «Закону України «Про іпотеку». З урахуванням наведеного слідує висновок, що сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на обєкт заставленого майна виникає лише у певному випадку, а саме: на підставі рішення суду чи за виконавчим написом нотаріуса, але лише після невиконання іпотекодавцем вимоги про добровільну передачу у власність предмета іпотеки. Водночас, в матеріалах справи відсутнє рішення суду чи виконавчий напис нотаріуса, на підстав яких відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, суд вважає, що дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, є протиправними. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що реєструючи право власності на належну позивачу квартиру за Іпотекодержателем, відповідачем порушено вимоги ст.ст.\~3,\~15,\~16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», оскільки вчинена ним дія не була повязаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Крім того, підставою для виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» приватний нотаріус вказав у оскаржуваному рішенні Договір іпотеки (квартири) від 21.06.2004 року зареєстрований в реєстрі за № 1970 №3000Z47 від 21.06.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом\~\~Чернігівського міського нотаріального округу\~\~[PERSON] З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 1\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки або виконавчий напис нотаріуса на договорі іпотеки. Відтак, наведені положення Закону дають змогу дійти висновку, що договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно, чого приватним нотаріусом при прийнятті відповідного рішення до уваги враховано не було. Окремо суд звертає увагу,\~\~що згідно\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~\~та/або предметом іпотеки згідно із\~\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію\~\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника; загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. Усі вищенаведені обставини свідчать про те, що у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для прийняття рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер №28079726 від 04.02.2016 року на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект". Так, відповідно до пункту 4 частини 1\~статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині\~\~визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер №28079726 від 04.02.2016 року на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект". Згідно п. 5.3. іпотечного договору сторони домовились, що добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, наведеному в п. 5.3.1. Разом з тим, суд не знаходить правових підстав для визнання недійсним п. 5.3 договору іпотеки № 3000Z47 від 21.06.2004 року, оскільки даний пункт здійснює відсилку на п. 5.3.1 договору, яким передбачено, що сторони погодили, що у випадку невиконання (часткового виконання) іпотекодавцем своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або цим договором іпотеки предмет іпотеки переходить у власність іпотеко держателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, що набуває чинності з моменту, вказаному у п. 5.3.3. іпотечного договору. Втім. п. 5.3.1 не оспорюється позивачем.

Outcome: partial