Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту постійного проживання, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року померла [PERSON], рідна сестра позивача та мати відповідача, після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 23 березня 2017 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Рева І.М. відмовлено відповідачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. 27 червня 2017 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні позову [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 12 вересня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року залишено без змін. 07 грудня 2017 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Рева І.М. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній факт постійного проживання зі спадковцем. У зв'язку з чим просить встановити факт проживання [PERSON] разом з її сестрою [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Під час підготовчого судового засідання позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просить встановити факт проживання [PERSON] разом з її сестрою [PERSON] у період з 31 липня 1999 року до дня її смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 20 серпня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 25 жовтня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що оскільки дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у м. Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, тому просить розгляд справи проводити за його відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Свідок [PERSON] пояснила, що 31 липня 1999 року вона буля присутня на дні народження позивача, тому знає про домовленність між рідними сестрами, а саме, позивачем та [PERSON] про проживання разом. Відповідач по справі-донька [PERSON] виїхала в Германію на постійне місце проживання, тому сестри вирішили укласти договір найма на квартиру [PERSON] та проживати однією сім"єю за адресою: [ADDRESS]. До дня сверті [PERSON] вони проживали разом. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], рідна сестра позивача та мати відповідача (а.с. 17, 18, 19, 20, 21 27, 28, 40, 41, 42, 43, 44, 45), після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22, 23, 24-25). Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом є відповідач [PERSON]. 23 березня 2017 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Рева І.М. відмовлено відповідачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 115). 27 червня 2017 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні позову [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено. (а.с.116-119). Ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 12 вересня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року залишено без змін (а.с.35-37). Позивачем заявлено позовні вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] разом з її сестрою [PERSON] у період з 31 липня 1999 року до дня її смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. Допитана свідок [PERSON] також підтвердила факт проживання [PERSON] разом з її сестрою [PERSON] у період з 31 липня 1999 року до дня її смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS]. Приписами частини 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням роз'яснень, які містяться в п. 21 постанови № 5 від травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Встановлені обставини свідчать, що позивач спільно проживала із [PERSON] у період з 31 липня 1999 року до дня її смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS], вони були пов'язані спільним побутом. З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині встановлення факту проживання [PERSON] разом з сестрою [PERSON] у період з 31 липня 1999 року до дня її смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню повністю. Також позивачем заявлено вимоги про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Порядку спадкування за законом та здійснення права на спадкування встановлений главами 86,87 ЦК України, та передбачає звернення спадкоємців до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини простягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Перелік документів, які спадкоємець зобов'язаний надати нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину деталізований в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Як передбачено п.4.11 Глави 10 зазначеного Порядку для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. 07 грудня 2017 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Рева І.М. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній факт постійного проживання зі спадковцем (а.с. 38). Оскільки позовні вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] разом з її сестрою [PERSON] у період з 31 липня 1999 року до дня її смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS], задоволено повністю, тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач вважається таким, що вже прийняв спадщину, що фактично усуває перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог в частині вимог про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року слід відмовити. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 640 грн. 00 коп. та судовий збір за позовні вимоги майнового характеру 2239,45 грн., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги немайнового характеру задоволено повністю, тому суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовні вимоги немайнового характеру , а саме у розмірі 320,00 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 320 грн. 00 коп. У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог майнового характеру відмовлено, тому суд приходить висновку про відсутність підстав для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовні вимоги майнового характеру.

Outcome: partial