Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.12.2006 року між позивачкою та ПАТ КБ "Приват Банк", було підписано кредитний договір № КЗБЮК15005278, згідно умов якого позивачці повинні бути надані кредитні кошти у розмірі 85 000 доларів США із строком повернення до 18.12.2026 року та сплатою 10.8% річних за користування кредитними коштами. Крім того, між вказаними сторонами також був укладений Договір іпотеки від 18.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. 21.12.2018 року позивачка отримала Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру [ADDRESS] . Приватним нотаріусом КМНО Швецом Р.О. було незаконно проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ПАТ КБ «Приват Банк», оскільки останнім не перевірено, чи має ПАТ КБ «Приват Банк» зареєстроване право власності на вказане майно. Крім того, окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя позивачка не укладала з жодною юридичною особою, а тому у Приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належну позивачці квартиру за ПАТ КБ «Приват Банк». Як вбачається з договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. З наведеного слідує висновок, що сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на об`єкт заставленого майна виникає лише у певному випадку, а саме: на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Водночас у позивачки відсутні докази укладання договору між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. Таким чином дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає па підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, є протиправними. Крім того, позивачка звертає увагу, що вказане житло підпадає під мораторій, визначений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.12.2016 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ КБ «Приват Банк»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» право власності на квартиру [ADDRESS] , що здійснена приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. 13.12.2016 року. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 21.01.2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. 28.02.2019 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву від представника відповідача приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. - Бута О.В . Відповідно до викладених у Відзиві заперечень зазначено, що з заявленими позивними вимогами до приватного нотаріуса представник відповідача не погоджується з наступних підстав. Суть спірних правовідносин є спором про право між Позивачем та Відповідачем 1 відносно права власності на предмет іпотеки, який випливає виключно з договірних правовідносин та зобов`язань виконання умов кредитного договору та договору іпотеки. Позовні вимоги до Відповідача про визнання дій державного реєстратора противоправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідними від вимог у приватно-правовому спорі, заявленому у позові. Скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно впливає тільки на Відповідача 1, який є власником нерухомого майна. Відповідач 2 до даного спору не має жодного відношення, він не є зацікавленою особою щодо предмету спору, судове рішення у справі жодним чином не впливає на права та обов`язки Відповідача 2. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №911/488/18. Також представник відповідача зазначив, що 13.12.2016 року до Відповідача 2, як державного реєстратора, звернувся Відповідач 1 («ПАТ КБ «Приватбанк») з метою реєстрації права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. 18.12.2006 року між Позивачем і Відповідачем 1 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Відутою О.В., за реєстровим № 3111. З наданого договору вбачалось, що предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею 71,40 кв. м., в тому числі житловою площею 41,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом першим договору іпотеки, передбачено, що предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 7, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекадержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця. Пунктом другим договору іпотеки визначено, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором від 18 грудня 2006 року № КЗ ПІ ЄК15005278, укладеного між Банком та Іпотекодавцем. Пунктом 15.7 договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані; звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за Кредитним договором у випадках: порушення Позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами Кредитного договору; порушення Іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язань цим договором. Пунктом 15.8 договору іпотеки визначено, що Сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право звернути на Предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконання зобов`язань на момент розірвання. Пунктом 21 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених п. 15.7.1, 15.7.2, 15.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Договір іпотеки містить Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про Іпотеку». Пунктом 26 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; продажу Предмета іпотеки будь-який особі та будь-яким способом, у порядку ст. 38 Закону України «Про Іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку», ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, посилання позивача, що у приватного нотаріуса Швеця Р.О. були відсутні підстави для прийняття рішення про реєстрацію прав на нерухоме майно за ПАТ КБ «ПриватБанк» через відсутність окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя є необгрунтованими. ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано копію вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від 05.11.2015 року № 567 та підтвердження отримання Позивачем 17.11.2015 року вимоги про усунення порушень. Підстави для відмови у державної реєстрації прав на нерухоме майно, передбачених статтею 24 Закону України № 1952- IV, були відсутні. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, відповідно до пункту 18 Порядку реєстрації № 1127, приватний нотаріус Швець Р.О., прийняв рішення щодо державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк». З урахуванням вищенаведеного представник зазначає, що рішення від 13.12.2016 року про державну реєстрацію прав з боку державного реєстратора - приватного нотаріуса прийняті у повній відповідності до діючого законодавства. Необгрунтованим також є посилання Позивача на порушення мораторію, передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Законом встановлено мораторій на примусове стягнення нерухомо житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку". Примусове стягнення проводиться виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче проваджене». На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю. 02.04.2019 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що відповідно до п. 21 Договору іпотеки від 18.12.2006 року у випадку порушення строків виконання зобов`язань, та інших випадках, передбачених цим договором, згідно до розділу V Закону України "Про іпотеку", може бути здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у цьому договорі. Таке застереження про задоволення вимог іпотекодержателя міститься у п. 26 договору іпотеки у відповідності до положень статті 36 Закону України "Про іпотеку" та передбачає звернення стягнення у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель письмово повідомляє Іпотекодавця. За наведеного, можна дійти до висновку, що договір іпотеки, укладений сторонами 18.12.2006 року містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та не потребує його окремого додаткового укладення. Доводи позивача стосовно обов`язковості укладення окремого договору, у випадку позасудового захисту порушеного права, є помилковим тлумаченням частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Дана позиція викладена у постановах ВС України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 та від 14.09.2016 року у справі №6-1219цс16. Тому, враховуючи вищенаведені обставини та

Outcome: approved