Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

В квітня 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Управління справами Верховної Ради України, РЖ ВРУ ? Віче ?, в якому просила суд: стягнути з відповідачів Управління справами Верховної Ради України та РЖ ВРУ ? Віче ? на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період з квітня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 107 920, 93 грн.; стягнути з відповідачів Управління справами Верховної Ради України та РЖ ВРУ ? Віче ? на її користь середній заробіток за весь час затримки по день винесення судового рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 березня 1996 року ВРУ була заснована державна організація РЖ ВРУ ? Вче ?. В цей же день, Постановою ВРУ №82/96-ВР був затверджений Статут журналу ? Віче ?. 25 квітня 2005 року розпорядженням Голови ВРУ за № 570 її було призначено головним редактором журналу ? Віче ?. Розпорядженням Голови ВРУ за № 570 від 27 грудня 2016 року її було звільнено з посади головного редактора журналу ? Віче ?. Однак, в період часу з 01 квітня 2016 року по 30 листопада 2016 року заробітна плата їй взагалі не виплачувалась, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 107 920, 93 грн. 03 січня 2017 року до ЄДР було внесено відомості про реорганізацію ( перетворення ) журналу ? Віче ? та встановлено строк для заявлення кредиторських вимог до 04 березня 2017 року. 01 березня 2017 року нею була подана заява голові комісії з реорганізації ( перетворення ) журналу ? Віче ? про визнання кредиторських вимог. 03 квітня 2017 року на її заяву, головою комісії з реорганізації ( перетворення ) журналу ? Віче ?, направлено відповідь, щодо відмови в задоволенні її заяви через відсутність в журналу ? Віче ? грошей та майна. На думку позивачки, в силу ст.3 Закону України ? Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації ? вищезазначену заборгованість по заробітній платі повинен погасити саме відповідач - Управління справами Верховної Ради України. Станом на час звернення до суду вищезазначена заборгованість по заробітній платі їй не виплачена, а тому, вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В послідуючому, позивачкою було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила суд: стягнути солідарно з відповідачів Управління справами Верховної Ради України та РЖ ВРУ ? Віче ? на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01 квітня 2016 року по 12 грудень 2016 року в сумі 107 920, 93 грн.; стягнути солідарно з відповідачів Управління справами Верховної Ради України та РЖ ВРУ ? Віче ? на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 13 грудня 2016 року по день винесення судового рішення. Протокольною ухвалою суду від 10 грудня 2018 року за клопотання представника позивачки [PERSON] - [PERSON] було проведено заміну неналежного відповідача Редакція Журналу ВРУ ? Віче ? на належного відповідача ТОВ Редакція Журналу ? Віче ?. В судовому засіданні представник позивачки, заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просив суд, позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Управління справами Верховної Ради України проти задоволення позовних вимог в частині заявлених вимог позивачки до відповідача Управління справами ВРУ заперечував, в частині позовних вимог до відповідача ТОВ РЖ ? Віче ? покладався на думку суду. Свої заперечення представник відповідача обґрунтував тим, що Управління справами трудовий договір з позивачкою не укладало і роботодавцем по відношенню до неї не є, а тому, є неналежним відповідачем у справі. Представник відповідача ТОВ РЖ ? Віче ? в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.6 ст.43 Конституцій України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу ( ст.47 КЗпП України ). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 квітня 2005 № 570 року [PERSON] було призначено на посаду головного редактора журналу Верховної Ради України ?Віче? ( а.с.20 ). Розпорядження Голови Верховної Ради України від 27 грудня 2016 року за № 803-к [PERSON] звільнено 12 грулдня 2016 року з посади головного редактора журналу Верховної Ради України ? Віче? за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (с.38 КЗпП України) ( а.с.26 ). Із довідки, виданої [PERSON] 28 грудня 2016 року за № 254/12, вбачається, що остання працювала у редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? на посаді головного редактора і заборгованість з виплати заробітної плати з квітня по листопад 2016 року становить 107 920, 93 грн. (а.с.27 ). В той же час, представником позивачки не доведено факту перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем - Управління справами Верховної Ради України. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч.1 ст.1 Закону України ? Про оплату праці ?, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Поняття ? роботодавця ? визначено іншими законодавчими актами. Так, в підпункті 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України зазначено, що роботодавець - юридична особа ( її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво ) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами. Роботодавець - юридична ( підприємство, установа, організація ) або фізична особа, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб ( ч.3 ст.1 Закону України ? Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів) ?). Судом встановлено, що виробничі, майнові, фінансові та інші умови діяльності журналу Верховної Ради України ? Віче ? регулюються Статутом редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? ( надалі по тексту - Статут ), затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1996 року № 82/96-ВР ( а.с.11-15 ). Відповідно до п.п.1, 4, 11 17 Статуту, засновником журналу ? Віче ? є Верховна Рада України. Редакція є юридичною особою, реєстрація якої здійснюється в установленому чинним законодавством України порядку, має самостійний баланс, відповідні рахунки в установах банків, печатку, штамп, інші реквізити, необхідні для здійснення поставлених перед нею завдань. Керівництво редакцією здійснює головний редактор, який призначається на посаду і звільняється з неї Головою Верховної Ради України за поданням профільного комітету Верховної Ради України та за письмовим погодженням ( візуванням ) з керівниками фракцій (груп ) народних депутатів України. Головний редактор: організовує роботу редакції, виконання завдань, визначених програмою журналу та цим Статутом, несе персональну відповідальність за їх здійснення та виконання вимог до діяльності журналу відповідно до чинного законодавства України; за погодженням з Головою Верховної Ради України затверджує штатний розпис редакції та її структуру, встановлює посадові оклади, надбавки, доплати працівникам в межах фонду оплати праці; видає накази і розпорядження, затверджує положення про структурні підрозділи, посадові та службові інструкції, здійснює інші повноваження, визначені рішенням засновника; приймає на роботу, переміщує і звільняє працівників у порядку, передбаченому чинним законодавством і цим Статутом. Джерелом формування майна, фонду оплати праці та інших видів фінансування редакції є кошти державного бюджету. Відповідно до статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Згідно з Положенням про Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 05 жовтня 2015 року № 1371, редакція журналу Верховної Ради України ? Віче ? не належить до сфери управління Управління справами ( п.3.4 Положення ). Крім того, відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 ? Про практику застосування судами законодавства про оплату праці ?, судам необхідно враховувати, що згідно зі статті 21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа ( підприємство, установа, організація ), з якою позивачем укладено трудовий договір. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивачка та її представник наголошували, що згідно з ч.3 ст.3 Закону України ? Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації ?, засновники ( співзасновники ) друкованого засобу масової інформації та редакції зобов`язані сплатити заборгованість із податків та обов`язкових платежів, ліквідувати заборгованість із заробітної плати та виконати інші фінансові зобов`язання відповідно до законодавства. Разом з тим, Управління справами не є засновником ( співзасновником ) редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ?. Твердження представника позивача в тім, що Управління справами Верховної Ради України є центральним органом виконавчої влади, сфера дії якого розповсюджується на редакцію журналу Верховної Ради України ? Віче ?, судом не приймаються до уваги, так як, Управління справами, відповідно до свого положення до органів виконавчої влади не відноситься. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачкою та її представником не надано доказів, які б свідчили, що з боку Управління справами Верховної Ради України порушено трудові права [PERSON] не було їх встановлено і під час розгляду справи судом. 16 листопада 2016 року ВРУ прийнято Постанову ? Про вихід Верховної Ради України із засновників редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? ( а.с.22 ). 13 грудня 2016 року Першим заступником Керівника Апарату Верховної Ради України винесено розпорядження № 257 ? Про реорганізацію ( перетворення ) редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? ( а.с.23-24 ). Згідно відомостей, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ТОВ ? Редакції журналу ? Віче ? є правонаступником - редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? Із матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2017 року [PERSON] звернулась до Голови комісії з реорганізації ( перетворення ) редакції журналу ВРУ ? Віче ? із заявою про визнання кредиторських вимог (а.с.28-29). Повідомленням Голови комісії з реорганізації ( перетворення ) редакції журналу ВРУ ? Віче ? від 03 квітня 2017 року [PERSON] повідомлена, що її заява про визнання кредиторських вимог в сумі 107 920, 93 грн. розглянута. Згідно даних бухгалтерського обліку редакції журналу ? Віче ? нарахована заробітна плата [PERSON] складає 107 920, 93 грн., з урахуванням податку з доходів фізичних осіб - 19 425, 76 грн., військового збору - 1 618, 82 грн. та членських профспілкових внесків - 1 079, 21 грн. Водночас, зазначають, що відповідно до рішень Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України ( протокол № 36 від 11 листопада 2015 року, протокол № 50 від 20 квітня 2016 року, протокол № 53 від 18 травня 2016 року ) надання фінансової підтримки журналу ? Віче ? з 01 квітня 2016 року було припинено. Відповідно до ч.6 ст.105 ЦК України, кожна окрема вимога кредитора розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора. Враховуючи відсутність у редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? коштів та майна для задоволення вимог кредиторів, задовольнити заяву [PERSON] неможливо ( а.с.30 ). Як вбачається із довідки Форма ОК-7, виданої Пенсійним Фондом України, нарахування для страхового стажу [PERSON] в період часу з 01 квітня 2016 року по листопад 2016 року вчинено саме редакцією журналу Верховної Ради України ? Віче ?, правонаступником якого є - ТОВ ? РЖ ? Віче ? ( .ас.118-119 ). Вищезазначені обставини свідчать про те, що саме з боку ТОВ ? РЖ ? Віче ? мається обов`язок перед [PERSON] щодо виплати нарахованої заборгованості по заробітній платі у розмірі 107 920, 93 грн. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП України). Аналогічна правова позиція викладена в Постановах ВСУ №6-1033цс17 від 05 липня 2017 року, №6-1462цс17 від 11 жовтня 2017 року, №6-331цс17 від 06 грудня 2017 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що з ТОВ ? РЖ ? Віче ? на користь [PERSON] підлягає стягненню нарахована але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 квітня 2016 року по листопад 2016 року ( як зазначено у довідці про заборгованість по заробітній платі від 28 грудня 2016 року ) у розмірі 107 920, 93 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Під час розгляду справи, судом встановлено, що саме з вини ТОВ ? РЖ ? Віче ? [PERSON] не було проведено своєчасну виплату у зазначені законом строки заробітну плату, а тому, з ТОВ ? РЖ ? Віче ? на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови ? Про практику застосування судами законодавства про оплату праці ? від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто, застосування принципу співмірності при визначення розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України в справі № 6-54цс11 від 12 січня 2012р., № 6-113цс16 від 27 квітня 2016р., № 6-259цс17 від 13 березня 2017р. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці ", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року " Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати ". Відповідно до п.2 зазначеної Постанови - середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного ( годинного ) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин ), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, з урахуванням викладеного, розмір середнього заробітку вираховується за період часу з 13 грудня 2016 року по 20 листопада 2019 року, за весь період затримки розрахунку при звільненні та складає 516 175, 80 грн. (заробітна плата [PERSON] за жовтень 2016 року - 20 975, 67 грн. ( 20 робочих днів ) + листопад 2016 року - 8 520, 40 грн. ( 22 робочих дні ) = 29 496, 07 грн. : 42 робочих дні = 702, 28 грн. ( заробітна плата за один робочий день ) х 735 дні ( час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 грудня 2016 року по 20 листопада 2019 року ( а саме: 2016 рік - 14 днів, 2017 рік - 249 днів, 2018 рік - 250 днів, 2019 рік - 222 дні )) = 516 175, 80 грн.), без утримання відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Однак, як вбачається із наданих позивачкою довідок за №№ 13, 14, 15, 16 від 11 листопада 2019 року, [PERSON] працює на посаді викладача вищої категорії в Українському інституті підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси. Заробітна плата [PERSON] в період часу з грудня 2016 року по листопад 2019 року складає 207 690, 28 грн., без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Оскільки, довідка за № 16 від 11 листопада 2019 року не містить розміру заробітної плати за листопад 2019 року, з урахуванням інформації, щодо середнього заробітку зазначеного у даній довідці, який складає 6 583, 23 грн., суд, здійснив розрахунок, що розмірі заробітної плати [PERSON] за період часу з 01 листопада 2019 року по 20 листопада 2019 року складає 4 388, 80 грн. ( 6 583, 23 грн. - середній заробіток : 21 ( кількість робочих днів в листопаді 2019 року ) = 313, 48 грн. х 14 = 4 388, 72 грн. Як зазначено в абзаці 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів ", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Таким чином, з ТОВ Редакція Журналу ? Віче ? на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 13 грудня 2016 року по 20 листопада 2019 року у розмірі 308 485, 52 грн. (735 робочих днів вимушеного прогулу х 702, 28 грн. - середньоденна заробітна плата за один робочий день = 516 175, 80 грн. - 207 690, 25 грн. (заробітна плата [PERSON] за новим місцем роботи в період часу з грудня 2016 року по листопада 2019 року) = 308 485, 52 грн., без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з метою захисту порушеного права позивачки, суд вважає вірним, стягнути з відповідача ТОВ Редакція Журналу ? Віче ? на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період часу з 01 квітня 2016 року по 12 грудня 2016 року у розмірі 107 920, 93 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період часу з 13 грудня 2016 року по 20 листопада 2019 року у розмірі 308 485, 52 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 164, 06 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial