Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача, ПАТ КБ «Приватбанк» суму вкладу у розмірі 9 000 доларів США за строковим договором банківського вкладу [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що 01.03.2013 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір строкового банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» за [NUMBER] (далі - Договір) на строк 365 днів до 01.03.2014 року включно з автоматичною пролонгацією на новий термін у разі залишення вкладу на депозитному рахунку після закінчення терміну вкладу та з відсотковою ставкою 9,75 % річних. На виконання умов Договору [PERSON] було внесено 9 000 доларів США на її депозитний рахунок за [NUMBER]. Вказує, що виявила бажання достроково повернути депозитний вклад відповідно до п. 9 Договору, проте на її неодноразові звернення відповідач не повернув вказані кошти, внаслідок чого вона була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, посилалась на те, що договір банківського вкладу з позивачем укладався на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління переданий майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя. Також зазначив, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договорами банківських вкладів перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Окрім того, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" ставить під сумнів існування будь-якого правовідношення між сторонами, оскільки позивачем цього не доведено (не пред'явлено оригіналу депозитного договору, не надано доказів на підтвердження підпису даного договору). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.03.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір строкового банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» за [NUMBER] (далі - Договір) на строк 365 днів до 01.03.2014 року включно з автоматичною пролонгацією на новий термін у разі залишення вкладу на депозитному рахунку після закінчення терміну вкладу та з відсотковою ставкою 9,75 % річних. На виконання умов Договору [PERSON] було внесено 9 000 доларів США на її депозитний рахунок за [NUMBER], що підтверджується копією квитанції № 33. Положенням договору банківського вкладу встановлено, що у випадку закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову у продовженні строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. Згідно ч. ч. 1, 3 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. 24.06.2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про видачу банківського вкладу, що підтверджується копією квитанції. Проте вимоги позивача щодо повернення банківського вкладу виконанні не були, чим відповідач порушив умови договору банківського вкладу та норми цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами достовірно встановлено те, що відповідач в порушення умов договору про банківський вклад не повернув позивачеві вклад за договором банківського вкладу, внесення коштів за яким вібдувалось в іноземній валюті - доларах США [NUMBER] від 01.03.2013 року. В запереченнях представник ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зазначає, що сума вкладу та нараховані відсотки не були виплачені вчасно, оскільки з травня 2014 року була зупинена діяльність відокремлених підрозділів ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» на території АР Крим та міста Севастополя, у зв'язку з чим банк не має правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АР Крим та міста Севастополя. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Оскільки сторонами договору є [PERSON] та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» відповідач як юридична особа прийняв на себе зобов'язання за договорами по поверненню банківського вкладу за законодавством України, юридичною адресою місцезнаходження відповідача є м. Дніпропетровськ, а тому підстави заперечень не звільняють відповідача від виконання зобов'язання за договором. Посилання представника відповідача на наявність сумнівів щодо факту правовідносин сторін з договору банківського вкладу, судом відхиляється, оскільки ґрунтується виключно на припущеннях, а наявні в матеріалах справи копія договору та квитанція № 33 (оригінали досліджені судом) підтверджують факт наявності укладеного між сторонами договору. Крім того, на спростування тверджень представника позивача про неотримання банківського вкладу представник банку не надав жодного доказу, який би свідчив про отримання позивачем коштів за банківським вкладом. Таким чином, відповідно до норм діючого законодавства та умов договору [NUMBER] від 01.03.2013 року вимога позивача щодо повернення банківського вкладу є обґрунтована та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1901,17 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved