Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що 05.06.2011 року помер [PERSON] (батько), який на випадок своєї смерті склав на його імя особисте розпорядження (заповіт), яким заповів житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Росоша, вул. Першотравнева, 21 (далі житловий будинок, спадкове майно). Позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначеного майно позивач не може, оскільки житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір і частка спадкодавця в зазначеному майні не визначена. Тому, нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі нотаріального акту. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. В ході судового розгляду позивач уточнив підстави позову, у звязку з чим просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Представник позивача подав до суду заяву в якій повідомив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його та позивача відсутність. Голова Росошанської сільської ради подав до суду заяву в якій зазначив, що позов визнає, розгляд справи просив проводити у його відсутність. Оскільки особи, які беруть участь у розгляді справи скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення її розгляду, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.06.2011 року в селі Росоша, Липовецького району Вінницької області, помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина. На випадок своєї смерті, 05.05.2009 року [PERSON] склав особисте розпорядження (заповіт, а.с. 9) на імя [PERSON], яким заповів йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, адреса яких в заповіті не вказана. Вказаний заповіт не змінений і не скасований. До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Росоша, вул. Першотравнева 21, який належав колгоспному двору на підставі Свідоцтва № 162 про право особистої власності на житловий будинок від 15.04.1988 року (а.с. 10), головою якого був [PERSON] Згідно даних погосподарської книги по Росошанській сільській раді № 2 за 1991-1996 роки (а.с. 11), членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 року також були [PERSON], яка померла 25.09.2002 року (а.с. 8), а також [PERSON], який помер 02.05.2009 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ЦК УРСР). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що майно колгоспного двору належало його членам, в тому числі і [PERSON], на праві спільної сумісної власності в рівних частинах. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняли [PERSON] (син, а.с. 29), а також [PERSON] (чоловік, а.с. 15), що підтверджується даними вказаними в довідці (а.с. 28), яка видана виконавчим комітетом Росошанської сільської ради 28.04.2016 року за № 477. 05.09.2009 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняв [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 26). Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] є єдиним власником житлового будинку, який увійшов до складу спадщини, яка залишилася після його смерті. З матеріалів Спадкової справи № 524/2011 слідує, що після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв позивач, від прийняття спадщини за заповітом він відмовився (а.с. 41). Осіб, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця і мають право на обовязкову в ній частку, судом не встановлено. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем, який має право на спадкування усього спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] Бажаючи одержати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, позивач звернувся до нотаріуса, який постановою від 02.03.2016 року відмовив йому у видачі нотаріального акту (а.с. 57), оскільки будинок належав до суспільної групи колгоспний двір і частка спадкодавця в зазначеному майні не була визначена. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Як розяснив Пленум Верховного Суду України (пункт 6 Постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.2005 року № 20), спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Оскільки належність житлового будинку спадкодавцю доведена належними та допустимими доказами, а також враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved