Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

04.07.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення невиплаченої заробітної плати, розрахунку та середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог позовної заяви посилається на те, що 17.11.2014 року він був звільнений з посади сторожа водовідливного комплексу за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату у розмірі 3621,04 грн. за період з серпня 2014 по 17.11.2014 року. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3621,04 грн. та середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду. 27.07.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3621,04 грн. та середнійзаробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 27932,85 грн., а всього 31553,89 грн. Ухвалою Краматорського міського суду від 18.11.2016 року залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме: «стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 3621,04 грн.». Позивач у судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності ( а.с.132). Представник відповідача в судове засідання не з*явилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності та письмові заперечення проти позову та додані письмові докази. Вказувала, що відповідач був позбавлений можливості своєчасно при звільнені позивача перерахувати заробітну плату позивачу на відповідний банківський рахунок у банківській усанові. Відповідно до\~ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", з дати набрання чинності Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і забезпечення територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року №405/2014 в Україні проводиться антитерористична операція ( далі АТО). Відповідач вказувала, що на момет виникнення заборгованості відповідача перед позивачем, місцезнаходження відповідача:Донецька обл, м.Макіївка вул.Абакумова,1. Наказом Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року №33/6/а визначено райони та термін проведення АТО- Донецька і Луганська області з 07.04.2014 року. територією поведення АТО є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМУ переліку. Розпоряджденням КМУ України від 02.12.2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідіно додатку до вказаного Переліку населений пункт де знаходиться підприємство (м. Макіївка) знаходиться в зоні АТО. Представник відповідача вказувала, що 17.11.2014 року близзько 12 годин, представником ДНР надано керівництву відповідача на ознайомлення "постанова про націоналізацію майна : адміністративної будівлі для розміщення апарату управління відповідача та іншого майна за адресою: Донецька обл, м.Макііївка, вул.Абакумова,1", також працівників приміщення було попереджено про звільнення приміщення підприємства до грудня 2014 року. Відповідач вказувала, що оскільки незаконними озбройними формуваннями було захоплено адміністративну будівлю відповідача, шахти з водовідливними комплексами, в т.ч. водовідливний комплекс де працював позивач, автомобільні бокси, складські приміщення, автотранспортні засоби, комп"ютери та оргтехніка, відповідач був позбавлений можливості продовжувати виробничу діяльність. Представник відповідача вказувала, що 24.02.2015 року відповідач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4\~ст.187 КК України\~до чергової частини Дмитрівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області. По вказаному факту відкрито декілька кримінальних проваджень. Наказом Мінпаливенерго України від 25.11.2014 року №841 було зобовая"зано керівника відповідача, оскільки підприємство знаходилося на території проведення АТО, частково припинти діяльність та переміститися в населені пункти де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Представинк відповідача вказувала, що відповідач фінансується із державного бюджету України та є одержуваем бюджетних коштів. Згідно рішення Гірницького відділення Макіївської ОДПІ №124 від 09.06.2011 року ДП "Укршахтгідрозахист" внесено до Реєстру неприбуткових установ до організації, а тому вважає, що затримка та виплата позивачу належних сум при звільнені у строки визначені\~ст. 116 КЗпП України, відбулося не з вини відповідача, оскільки мали місце воєний конфлікт на території Донецької та Луганської областей та здійснення у зв"язку із цим антитерористичної операції, а тому просить суд у задоволенні позову відмовити. (а.с.17-62, 75-87). Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що згідно відомостей трудової книжки серії АТ-У111 №3377585 від 26.07.1999 (а. с.2), позивач на підставі наказу ДП «Укршахтгідрозахист» прийнятий сторожем ділянки водовідливного комплексу шахти «Совєтської» по переведенню. 17.11.2014 року позивача звільнено за власним бажанням, (\~ст. 38 КЗпП України). Факт звільнення підтверджується наказом ДП «Укршахтгідрозахист» №483/к від 17.11.2014 року про звільнення (а. с.55-57). Заборгованість ДП «Укршахтгідрозахист» перед позивачем по заробітній платі за період з серпня 2014 по листопад 2014 року складає 3621,04 грн., що підтверджується довідкою ДП «Укршахтгідрозахист» (а. с. 5), про що не заперечують сторони. Спір виник з тих підстав, що на момент звернення з позовом до суду позивачу не було здійснено виплату заробітної плати за період з серпня 2014 по листопад 2014 року в розмірі 3621,04 грн.. Крім того, позивач зазначає, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки за 405 днів в розмірі 27932,85 грн. Суд не розглядає спір в частині стягнення заробітної плати так як позов в цій частині залишено без розгляду. Розглядаючи вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд керується наступним. Згідно із ч.1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями\~статті 117 КЗпП України\~обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України 23 березня 2016 року по справі 6-365цс16. Згідно зі\~статтею 4 КЗпП України\~законодавство про працю складається із цього\~Кодексу\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина перша\~статті 9 ЦК України\~передбачає застосування цього\~Кодексу\~до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Такий висновок також викладено в постанові Верховного Суду України 23 березня 2016 року по справі 6-365цс16. Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється\~главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої\~статті 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 р. у справі N 3-216гс15, для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі\~ст. 617 ЦК,\~ст. 218 ГК\~особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками. В даній справі суд виходить з того, що підприємство, в якому працював позивач знаходилося в східній частині України, на якій відбувалися і відбуваються на сьогоднішній день військові дії (проводиться антитерористична операція), вказані території тимчасово є не підконтрольними державі Україна. Відповідно до\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~(далі Закон), цей\~Закон\~визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Статтею 1 Закону\~передбачено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням КМУ №1275 від 02 грудня 2015 року\~затверджено перелік населених пунктів де здійснювалась антитерористична операція, і в цьому переліку зазначено м. Антрацит, м. Димитрів, м. Макіївка. Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085\~затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. До цього переліку зокрема належить і м. Антрацит, м. Макіївка. Постановою Правління Національного банку України № 466 від 06.08.2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», доручень Президента України, рішень Ради національної безпеки і оборони України, доручень КМУ було призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою, а також банки України, небанківські установи та національний оператор поштового зв'язку, які є учасниками платіжних систем призупинили здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території. Згідно за\~ст.1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 року\~заборгованість із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, має бути погашена до 31.12.2015 року. Пунктом 7\~Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»\~зупинено дію\~статті 1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси»\~до завершення антитерористичної операції. Відповідач неодноразово звертався до різних Міністерств з листами, щодо вирішення питання виплати заборгованості по заробітній платі. Також відповідач надав докази того, що не встановленні особи 17.11.2014 року незаконно захопили будівлю та майно ДП «Укршахтгідрозахист». Також, увідповідності з Сертифікатом №6635 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово промислової палати України, засвідчено форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) ДП «Укршахтгідрозахисту» щодо обов*язку платника податків, які унеможливили його виконання в період з 01.08.2014 року по 03.09.2015 року (а.с.147). Враховуючи встановлення на рівні нормативних актів факту проведення антитерористичної операції та населених пунктів (територій) де здійснювалась антитерористична операція і де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких відносяться і населені пункти де знаходився і здійснював діяльність відповідач, а також враховуючи загальновідомість вказаних обставин (ч. 2\~ст. 61 ЦПК України), суд приходить до висновку, що відповідачем доведено, відсутність своєї вини, щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні, оскільки виробнича (трудова) діяльність позивача та його фінансування було припинено внаслідок збройного конфлікту, який підприємство не могло передбачити, попередити чи відвернути, вказана обставина є надзвичайною, не залежала від ДП «Укршахтгідрозахист» і саме внаслідок неї відбулося вказане порушення (причинний зв'язок). На підставі наведеного, суд дійшов висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити. Судові витрати у порядку\~ст. 88 ЦПК України\~відшкодуванню не підлягають. \~\~\~\~

Outcome: dismissed