Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що бажав придбати новозбудовану квартиру тому уклав договір про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку з відповідачем. За договором відповідач зобов`язувався збудувати і здати в експлуатацію будинок до 1 кварталу 2008 року. Після підписання договору, позивачем було передано ТОВ «Чономор`є плюс» первісний внесок у розмірі 39165,75 грн.. що становило 15% від вартості новозбудованої квартири. Грошей для покупки квартири у позивача не було, тому за для виконання умов вказаного договору позивач звернувся до ПАТ « Райфайзен Банк Аваль» аби укласти договір про надання споживчого кредиту за для надання йому недостатньої грошової суми. Після укладення кредитного договору у сумі 41713,00 доларів США, готівкою у доларах США, особисто не отримав, а «Райффайзен Банк Аваль», відкрив йому гривневий розрахунок, на який зарахував 221939,25 гривень еквівалент 41713,00 доларів США, а потім згідно платіжного доручення перерахував відповідачу як оплату по договору № 257 про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку. Залишену суму внеску, а саме 221939,25 грн. було сплачено 03.04.2007 року. «Райфайзен Банк Аваль» не надав грошові кошти позивачу в розпорядження, відсутнє будь-яке документальне підтвердження того, що грошові кошти у доларах США передавались розпорядження позивача. Таким чином між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та позивачем був складений та підписаний проект договору про надання споживчого кредиту, ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» так і не приступив до виконання договору та його основної умови, а саме не надав йому грошову суму у розпорядження. Позивач вважає, що він виконав своєчасно та належним чином умови договору № 257 про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку і добросовісно виконав свої обов`язки перед ТОВ «Чорномор`є Плюс». Але ТОВ «Чорномор`є Плюс» до цього часу жилий будинок не збудований. Вже пройшло десять років. Позивач вказує, що має право розірвати договір з ТОВ «Чорномор`є Плюс», яке і досі не виконує зобов`язання, та отримати відшкодування за завдану йому матеріальну, а також моральну шкоду. Позивач у судовому засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки, про отримання, якої свідчить особистий підпис на поштовому повідомленні (а.с. 150). Представник позивача, подав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести у відсутність його та його довірителя, на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити їх в повному обсязі (а.с. 152). Представник третьої особи, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, та від нього не надійшло повідомлення про причини неявки (а.с. 148). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся шляхом надіслання судової повістки на адресу вказану в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач уклав договір № 257 про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку від 13 січня 2006 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорномор`є Плюс». Об`єктом будівництва була двокімнатна квартира, будівельний номер № [NUMBER] , загальною площею 66, 95 кв.м., що повинна бути розташована на 9 поверсі, жилого будинку № 7 Об`єкту будівництва , за адресом : [ADDRESS] , ціною у 261105,00 грн. За цим договором № 257 Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорномор`є Плюс» зобов`язувалось збудувати і здати в експлуатацію будинок до 1 кварталу 2008 року. Згідно до квитанції № 21209 від 29 березня 2007 року, позивач наравив на розрахунковий рахунок ТОВ «Чорномор`є Плюс» первісний внесок у розмірі 39165,75 грн., що становило 15 % від вартості новозбудованої квартири згідно до п. 2.3 Договору. [PERSON] за для виконання умов договору між ним та ТОВ «Чорномор`є Плюс», звернувся до ПАТ « Райфайзен Банк Аваль» аби укласти договір про надання споживчого кредиту за для надання йому грошової суми. 30 березня 2007 року був укладений кредитний договір № 014/0054/74/72459 позивача з «Райффайзен Банку Аваль». «Райффайзен Банк Аваль» відкрив гривневий розрахунок, на який зарахував 221939.25 гривень еквівалент 41713.00 доларів США, а потім згідно платіжного доручення № 1 від 03 квітня 2007 року, перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «Чорномор`є Плюс», як оплату по договору № 257 про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку від 13.01.2006 року. Так відповідно до договору між ПАТ «Райфайзен банк аваль» та [PERSON] , ПАТ « Райфайзен банк аваль» повинен був надати грошову суму у розмірі 41713 (сорок одна тисяча сімсот тринадцять) дол. США [PERSON] , в свою чергу позивач, був зобов`язаний повернути грошову суму та сплатити проценти. 02 грудня 2015 року Малиновським судом міста Одеси було винесено рішення за справою № 512/6786/15-ц за позовом ПАТ « Райфайзен Банк Аваль» [PERSON] та [PERSON] , з участю третьої особи ТОВ «Черномор`є плюс», про стягнення заборгованості по кредиту, яким суд позовні вимоги ПАТ « Райфайзен Банк Аваль» задовольнив у повному обсягу та стягнув з відповідачів солідарно заборгованість по кредиту у розмірі 91655,79 доларів США та судові витрати у сумі 3654,00 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавепь) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавепь надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Враховуючи викладене, [PERSON] , виконав своєчасно та належним чином умови, договору № 257 про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку і добросовісно виконав свої обов`язки перед ТОВ «Чорномор`є Плюс». ТОВ «Чорномор`є Плюс» жилий будинок не збудований ще до цього часу, що підтверджується листами ТОВ «Чорномор`є Плюс» № 85 від 09.07.2008 року, № 27/щ від 03.03.2009 року, № 248/м від 03.02.2011 року. Таким чином з боку ТОВ «Чорномор`є Плюс» були порушені права позивача, відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом., А саме: в строк передбачений п. 3.1.1 цього договору не закінчило будівництво і не прийняло Об`єкт будівництва в експлуатацію, тобто у термін до 01.01.2008 року, а саме фактично 31 грудня 2007 року. Договір № 257 про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку є угодою змішаного типу, який містить у собі елементи договору купівлі-продажу та договору будівельного підряду. Загальні положення цього договору визначені у Главі 54 та Главі 61 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Проаналізований судом договір № 257 про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку від 13.01.2006 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Чорномор`є плюс» судом встановлено, що відповідно до п.п. 5.1 умов договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства. Однак, згідно п. 6 умов договору «Форс-мажор» - сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення даного договору, якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього договору. До таких обставин відносяться: повінь, пожежа, землетрус, вибух, шторм, осідання ґрунту і інші явища природи, а також епідемії, війна і військові дії, повстання і зміна політичної ситуації в Україні, зміна стандартів і ринкових цін на будівельні і супутні матеріали, тощо. Сторона, що не виконує своїх зобов`язань за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання таких обставин протягом 15 календарних днів з моменту їх настання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Згідно з положеннями ч. 2 статті 14-1 цього ж Закону, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо). До таких обставин відносяться, зокрема, загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Отже належним доказом форс-мажорної обставини є саме сертифікат про форс-мажорні обставини, який виданий уповноваженим на це органом - Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною торгово-промисловою палатою. Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено підстав для невиконання відповідачем своїх обов`язків перед позивачем. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У даному випадку замовник сплачуючи фактичну вартість об`єкту є споживачем. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" належать зокрема ті, що виникають із договору підряду та договору купівлі-продажу. Договір підпадає під дію Закону України «Про захист споживачів». Це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 21.10.2012 року щодо застосування Закону України «Про інвестиційну діяльність» при вирішенні судом спору про виконання зобов`язань за договором про дольову участь у будівництві багатоквартирного жилого будинку, відповідно до якого участь особи у будівництві багатоквартирного будинку з метою набуття права власності на квартиру в ньому не є інвестицією в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» і в разі виникнення спору щодо виникнення зобов`язань за договором про таку участь у будівництві зазначений Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (наданню послуг), а саме споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (наданні послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання зазначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість робот (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. На думку позивача, ТОВ «Чорномор`є Плюс» має сплатити [PERSON] , пеню по договору про інвестування у будівництві житлового будинку за весь термін прострочення виконання. Відповідно до п. 1.3 договору про співпрацю з інвестування житлового будинку № 257 , плановим строком закінчення будівництва та здачі в експлуатацію жилого будинку було визначено до 1 кварталу 2008 року, тобто до 01.01.2008 року. Таким чином, на день складання позовної заяви (10.08.2017 року) затримка по виконання відповідачем своїх обов`язків складає 3509 днів. Ціна двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно договору про співпрацю з інвестування житлового будинку № 257 склала 261105,00 грн., від так 3% від вартості квартири дорівнює 7833,15 грн. Таким чином, пеня 7833,15 грн. в день за прострочення 3509 днів на момент звернення з позовом до суду за підрахунками позивача склала 27 486 523,35 грн. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними даними справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України в постанові від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), виклав правову позицію, в якій зазначив, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи те, що розмір нарахованої позивачем неустойки (пені) значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, а тому суд вважає можливим зменшити розмір пені до розміру основної суми заборгованості, а саме до 261 105,00 грн. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості. [PERSON] вказує, що дуже непокоївся чому ж не сповіщають про закінчення будівельних робіт, тому постійно, неодноразово звертався до товариства з проханням дізнатись що - не будь, але не отримував чіткої та правдивої відповіді на поставлені питання, почав недобре себе почувати, внаслідок причиненої Товариством неприємної ситуації, яка виникла відносно нього, як вкладника, його почало супроводжувати погане самопочуття і він постійно знаходився у стресовому стані. У нього погіршився стан здоров`я, з`явились дуже неприємні симптоми: часте серцебиття, безсоння, швидка втомленість, тремтіння в тілі, головна біль. На підтвердження вказаних обставин, позивач не надав суду жодних доказів щодо стану здоров`я (відповідні довідки), тяжкості вимушених змін в його життєвих відносинах. Немає підтвердження того, що він вимушений був винаймати квартиру. (відповідний договір). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином ТОВ «Чорномор`є Плюс» не збудувало будинок, чим порушило умови укладеного договору, а саме взагалі його не виконало. Тому, договір між позивачем та ТОВ «Чорномор`є Плюс» необхідно розірвати, а за прострочку у виконанні договору ТОВ «Чорномор`є Плюс» необхідно виплатити [PERSON] пеню як споживачу. Моральна шкода не підлягає стягненню з викладених вище підстав. Враховуючи те, що позивач згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, слід стягнути судовий збір з відповідача на користь держави. На користь позивача стягнуто грошові кошти у сумі 261105,00 грн. та 261105,00 грн. пені, таким чином ціна позову складає 522 2010 грн. Відповідно п. 1.1 ч 1 ст. 4 Закону судовий збір за подання фізичною особою позову майнового характеру, справляється 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір складає 5222,1 грн. Щодо вимоги про розірвання договору, то відповідно п. 2.1 ч 2 ст. 4 Закону судовий збір за подання фізичною особою позову немайнового характеру, справляється 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст.7 Закону України Про державний бюджет України на 2017 рік, прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2017 року з 01 січня встановлений у розмірі 1600 грн. Таким чином, судовий збір - за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 640 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial