Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою до Шилівської сільської ради Зіньківського району, третя особа Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського РУЮ про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності. В заяві [PERSON] вказує, що у грудня 2013 року він дізнався, що його померлій мачусі, [PERSON], належить свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER], видане Шилівського сільською радою. На момент відкриття спадщини він не знав про дане майно. При житті мачуха склала заповіт, яким заповіла [PERSON] належний їй сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий їй 06.11.1997 року Зіньківською районною державною адміністрацією. Житловий будинок вона заповіла [PERSON], мешканцю [ADDRESS], так як останній здійснював догляд за [PERSON]. 14.11.2013 року [PERSON] звернувся до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майновий пай члена КСП, але йому було відмовлено, оскільки він не є спадкоємцем ні за заповітом ні за законом. В зв"язку з цим [PERSON] змушений звернутися до суду про встановлення факту родинних відносин з померлою [PERSON]. Мати позивача, [PERSON], померла у [INFO], коли [PERSON] було 17 років. В цьому ж році, батько позивача, [PERSON], почав спільно проживати з [PERSON] (мачухою). В судовому засіданні представник позивача, заяву підтримав повністю та просив її задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним в заяві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зачитавши заву відповідача та третьої особи, які просили справу слухати за їх відсутності та визнали позовні вимоги в повному обсязі, заслухавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, мати позивача, [PERSON], померла у [INFO], коли [PERSON] було 17 років. В цьому ж році, батько позивача, [PERSON], почав спільно проживати з [PERSON], яка стала позивачу за матір. Вона з батьком [PERSON] ростили позивача та допомагали доки той навчався. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.8). На цей момент мачусі, [PERSON], було 57 років, тобто вона була пенсіонеркою. Починаючи з 1979 року позивач постійно допомагав мачусі матеріально, підтримував її. В останні роки, коли [PERSON] сам став пенсіонером і не мав змоги часто навідувати мачуху, він знайшов людей, які доглядали за нею і після смерті мачухи отримали за це у спадок її будинок. [INFO] померла [PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER], виданого Шилівською сільською радою 31.10.2013 року, [PERSON] має право на пайовий фонд ТОВ АФ "Дружба" (а.с.7). [PERSON] є спадкоємцем майна, зазначеного в заповіті [PERSON], а саме земельної ділянки розміром 2,38 га, розташованої на території Шилівської сільської ради, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 9). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за зповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 Цивільного кодексу України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. Про судову практику у справах про спадкування "якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів" та "До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім"єю зі спадкодавцем без шлюбу.Таке право можуть мати інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов"язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім"ї тощо...". Згідно ст.531 ЦК України в редакції 1963 року, до спадкування утриманцями належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Після смерті матері позивача, [PERSON] позивач був неповнолітнім, а тому був на повному утриманні своєї мачухи, [PERSON] та батька, [PERSON], одержував від них матеріальну допомогу, що була для нього єдиним джерелом за собів для існування. Коли батько позивача помер, то [PERSON], постійно допомагав мачусі, дружині покійного його батька, [PERSON] яку взяв до себе у сім'ю, оскільки у [PERSON] небуло батьків, діда і баби, повнолітніх рідних (повнорідних і неповнорідних) братів і сестер, надавав їй не менше п'яти років матеріальну допомогу. У відповідності до ст.48 Конституції України гарантується кож ному право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Крім того, ст. 46 Конституції передба чає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. [PERSON] померла в [INFO]. Згідно цивільного кодексу України, який набрав чинності в 2004 році , а саме ст.1264 ЦК України, до четвертої черги відносяться вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, а також інших осіб, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, особи, які перебували у фактичних шлюбних відносинах із спадкодавцем. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] за життя була мачухою [PERSON]. Також підтвердили, що позивач знаходився на її утриманні, а коли помер батько позивача, то [PERSON] знаходилася на повному утриманні позивача. Беручи до уваги, що відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець сам не розподілив спадщину між ними, та те, що позивач вчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримав її по заповіту, що в судовому засідані не було здобуто доказів того, що є інші спадкоємці за законом або за заповітом, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині спадкування після померлої [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved