Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

16.05.2019 року позивач звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача [PERSON] ( [INFO] , рнокпп: [NUMBER] , зареєстрований та проживає: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , рнокпп: [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] ) пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , за період з листопада 2010 року по лютий 2019 року включно, в розмірі 668 087, 22 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2000 року. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.06.2007 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. Пізніше, позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, позов був задоволений, стягнуто на користь [PERSON] , що підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2007 року. Згідно виконавчого листа Корабельного районного суду м.Миколаєва по справі № 2-1412, виданого 19.10.2007 року, відповідач зобов`язаний сплачувати 1/4 від усіх видів доходу на користь [PERSON] , на утримання спільної дитини [PERSON] , до досягнення останньої повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах на сьогоднішній день загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 52 998,32 грн. На підставі того, що утворилась заборгованість по сплаті аліментів у відповідача, позивач вважає, що відповідно до законодавства України має право на стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, тому просить стягнути з відповідача 668 087, 22 грн. пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . На підставі вищезазначеного позивач звернулася до суду з відповідним позовом. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивача неодноразово зверталася до суду з заявами про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, проте проведення котрих не відбулося в зв"язку неможливості бронювання відповідного залу судового засідання. Відповідач надав до суду заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі на підставі викладеного в відзиві на позовну заяву. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідачем по справі [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2000 року. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.06.2007 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. Пізніше, позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, позов був задоволений, стягнуто на користь [PERSON] , що підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2007 року. Згідно виконавчого листа Корабельного районного суду м.Миколаєва по справі № 2-1412, виданого 19.10.2007 року, відповідач зобов`язаний сплачувати 1/4 від усіх видів доходу на користь [PERSON] , на утримання спільної дитини [PERSON] , до досягнення останньої повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах на сьогоднішній день загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 52 998,32 грн. На підставі того, що утворилась заборгованість по сплаті аліментів у відповідача, позивач вважає, що відповідно до законодавства України має право на стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, тому просить стягнути з відповідача 668 087, 22 грн. пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Проте, із вказаним розрахунком позивача щодо розміру пені за прострочення сплати аліментів суд погодитись не може, з огляду на наступне. По перше, як встановлено з відзиву відповідача, він визнає та не заперечує заборгованість по сплаті аліментів, яку сплачує по мірі своєї матеріальної можливості, а відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Варто зазначити що відповідно до постанови про накладення штрафу від 12.03.2019 року, головним державним виконавцем Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Брагою О.О., на відповідача як на боржника, накладено штраф на користь стягувача у розмірі 29 149,16 грн. Копія постанови надана разом із позовною заявою та наявна у матеріалах справи. З огляду на це максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, а саме 23 849,16 грн. ( 52 998,32 грн - 29 149, 16 грн). Щодо підстав виникнення заборгованості у відповідача по сплаті аліментів судом встановлено наступне. Відповідач на теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , за час шлюбу із якою в них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . З 2014 року син [PERSON] важко захворів, йому було діагностовано В-зрілий гострий лімфобластичний лейкоз, задля збереження його життя відповідач звертався до всіх знайомих та всіх можливих установ щодо проходження необхідного лікування як в м.Миколаєві, так і в м.Києві в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит». Надалі сину - [PERSON] було постановлено діагноз «Лейкоз Беркітта», що є найбільш агресивною Вклітинною пухлиною з високою проліферативною активністю та характерними хромосомними аномаліями. В тяжкому стані дитину було доставлено на лікування до «Республіканського научнопрактичного центру дитячої онкології, гематології та іммунології», що знаходиться у м.Мінську республіці Беларусь. За період з 28.03.2014 року по 16.07.2014 рік витрати на лікування склали 24 244 (двадцять чотири тисячі двісті сорок чотири) доллара США. Хвороба дитини повністю змінила життя відповідача та його родини, з того часу ритм життя родини, її вільний час, її потреби та можливості направленні виключно на спроби допомогти дитині здолати його страшну хворобу. Починаючи з 2014 року весь час та усі матеріальні можливості родини відповідача витрачаються виключно для збереження життя сина - [PERSON] , щоденна боротьба із страшною хворобою дитини змушує відповідача не лише шукати будь яку роботу, працювати практично без вихідних, з метою отримання коштів на дороге лікування, а й вимагає від відповідача щогодинного контролю за станом дитини. Також, на сьогоднішній день син - [PERSON] потребує важкої реабілітації та особливого піклування, яке здійснює дружина відповідача [PERSON] , через що і дитина і матір перебувають повному утриманні відповідача. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника виникла не по його вині, а є наслідком його дій щодо спасіння життя молодшого сина. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Суд вважаю повністю доведеним відповідачем факт відсутності його особистої вини в простроченні сплати аліментів. На підставі зазначеного та того, що відповідач не відмовляється від основного боргу по сплаті аліментів, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Outcome: dismissed