Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, посилаючись на те, що вона є отримувачем аліментів у виконавчому провадженні №13615602 від 06.07.2009 року. Позивач вказує, що [PERSON] з кінця 2010 року аліменти не сплачує взагалі, в результаті чого станом на 01.12.2020 р. утворилась заборгованість в сумі 144942 грн. 90 коп. Позивачка просить стягнути з відповідача 144942 грн. 90 коп. неустойки (пені) по аліментах, виходячи із 100 % суми заборгованості, що утворилась станом на 01.12.2020 р., вказавши, що у добровільному порядку останній дані кошти сплатити не бажає. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму 10 000 грн., посилаючись на те, що у нього відсутні кошти. Також вказує, що він утримує ще двох дітей, батьків похилого віку та має проблеми зі здоров`ям і потребує вартісного лікування. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що у Городоцькому районному відділі виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває на виконанні виконавчий лист №2-70 від 03.07.2009 року, виданий Городоцьким районним судом Хмельницької області, яким постановлено: " Змінити з 02.12.2008 р. розмір аліментів, що стягуються за рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 21.08.2006 року на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 160.00 грн. щомісячно до 1/3 частини всіх видів заробітку [PERSON] ". \~ \~ \~ \~ Заборгованість по даному виконавчому листу становить 144942 грн. 90 коп. (а.с.9). Згідно ч.1 ст.196 СК України: У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати алімнети за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) за кожен день прострочення від дня прострочення сплати алміентів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Беручи до уваги те, що відповідачем сума боргу по аліментах не оспорюється, суд вважає за можливе в якості належного та допустимого доказу з питань визначення розмірів заборгованості зі сплати аліментів прийняти розрахунок відділу ДВС, який долучено до справи. \~ \~ \~ \~Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд вважає за необхідне з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановивши строк, до якого кожне із цих зобов`язань повинно бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір неустойки (пені), виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до 01.12.2020 р. (як того просить позивач), підсумувавши розміри нарахованої неустойки (пені) за кожен із прострочених платежів та визначивши його загальну суму. Як вбачається з поданих позивачем розрахунків, сума пені по аліментах лише за період з грудня 2018 року по грудень 2020 року становить 431413 грн. 41 коп. (пеня за день х кількість днів прострочення по кожному платежу), що вже в рази перевищує суму заборгованості за аліментами. Позивачка просить стягнути всього пеню в сумі 144942 грн. 90 коп., виходячи із 100 % суми заборгованості, що утворилась станом на 01.12.2020 р., починаючи з жовтня 2010 року. Суд, при визначенні розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача враховує наступне. У відповідності до ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач у поданому відзиві на позов та в судовому засіданні вказує, що у нього на утриманні перебувають хворі батьки та просить це врахувати при визначення суми пені, що підлягає до сплати. Проте, зі слів самого ж відповідача встановлено, що він постійно проживає та працює в м. Києві, тоді як батьки проживають у м. Городок Хмельницької області, разом із його братом і сестрою, які фактично і зідйснюють постійний догляд за батьками. Будь-яких доказів, що саме відповідач здійснює догляд за батьками, допомагає їм матеріально суду надано не було, а тому такі твердження відповідача є безпідставними. Також, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває дитина від першого шлюбу його нової дружини. На підтвердження цієї обставини, відповідач долучив до матеріалів справи копію свідоцтва про шлюб із [PERSON] та копію свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] (а.с. 21,23). Однак, свідоцтво про народження [PERSON] свідчить лише про існування у його нової дружини дитини від першого шлюбу, проте такий документ жодним чином не може свідчити про те, що дана дитина дійсно перебуває на утриманні у відповідача. Суду не відомо з ким дана дитина проживає, чи підтримує її матеріально рідний батько тощо…Тому дана обставина також не може бути врахована судом у порядку ч.2 ст.196 СК України. Також, відповідач вказує що в результаті отриманої травми хребта йому протипоказана важка фізична праця та він потребує вартісного лікування. Проте крім пояснень відповідача дані обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути взяті судом до уваги. Також, сам відповідач вказує, що він неофіційно працевлаштований у м. Києві, а саме працює в таксі на автомобілі, який належить його новій дружині, щомісяця має заробіток в сумі 6-7 тисяч грн. Не зважаючи на це, відповідач не зміг чітко пояснити, що йому протягом десяти років заважало виплачувати аліменти на утримання його дітей, оскільки ним не було здійснено жодної виплати. Суд критично сприймає пояснення відповідача про те, що він час від часу передавав певні кошти особисто дітям, оскільки це не може вважатись сплатою аліментів з тих причин, що враховуючи вік дітей, їх матеріальним забезпеченням займається саме матір, яка є розпорядником коштів і якій мав би відповідач сплачувати дані кошти. В той же час це не заважало б, за бажанням відповідача, крім сплати аліментів передавати додаткові кошти на кишенькові витрати дітей. Отже. в цій частині пояснень відповідача, суд не знаходить підстав для застосування положень ч.2 ст.196 СК України щодо зменшення розміру неустойки, оскільки доказів та обставин, які б характеризували важкий матеріальний стан відповідача та його сімейний стан суду надано не було. Поруч з цим, відповідач надав суду копію свідоцтва про народження дитини у його новому шлюбі [PERSON] [INFO] (а.с. 22). У зв`язку із цим, суд вважає врахувати даний факт при визначенні розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в нього дійсно на утриманні перебуває малолітня дитина від нового шлюбу, а тому у відповідності до ч.2 ст.196 СК України, це є підставою для зменшення розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, а саме до 100000 грн. Крім того, абз.2 ч.1 ст.196 СК України визначено, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Однак, жодних доказів про застосування вищевказаних заходів суду надано не було, а отже в суду відсутні підстави зменшувати розмір пені з цих причин. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат,\~з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1,6 ст.141 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Оскільки позов було задоволено у процентному відношенні на 68.99 %, то відповідно і сума стягнення судового збору має бути зменшена на цю різницю, що становить : 1000 грн. 00 коп.

Outcome: partial