Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що з 7 липня 2015 року до цього часу не виконано рішення Апеляційного суду Донецької області від 17 червня 2015 року, що причиняє йому моральні страждання, на відшкодування чого він просив стягнути 10000 грн. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області та [PERSON] Державної казначейської служби України у м. Добропіллі Донецької області, про відшкодування моральної шкоди відмовлено у повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON], просив скасувати рішення та ухвалите нове, оскільки рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права: суд не врахував, що 16 березня 2016 року виконавчий лист був направлений для виконання, що є підтвердженням відновлення виконавчих дій. Суд першої інстанції неправильно встановив період проведення виконавчих дій зазначивши 2 місяця, в той час як цей строк перевищує 10 місяців, суд не взяв до уваги рішення суду апеляційної інстанції від 17 червня 2015 року, яким підтверджені позовні вимоги [PERSON], суд не звернув уваги на те, що стягнення відшкодування шкоди з винної особи не має відношення до даного спору, суд зробив неправильний висновок, що причиною звернення стало не усунення протікання, в той час як це було не усунення причини протікання, судом не застосував правові висновки Верховного Суду України та практику Європейського Суду. В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Сєрова Н.С. заперечувала проти задоволення скарги. Позивач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] Державної казначейської служби України у м. Добропіллі Донецької області до суду не зявився, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Представник відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області надав суду заяву з проханням перенести розгляд справи, оскільки державний виконавець, чиї дії оскаржуються, перебуває на лікарняному. На підставі ч.1 ст.305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. До заяви не додано документів, які свідчать про поважність причин відкладення розгляду справу. Окрім того, [PERSON] державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області є юридичною особою, в якому працює не один працівник, що не позбавляє їх можливості направити іншого представника. В судове засідання, призначене на 1 червня 2016 року представник [PERSON] державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області також не зявився, внаслідок чого розгляд справи було відкладено. Отже, апеляційний суд вважає, що причини неявки представника відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області в судове засідання, призначене на 15 червня 2016 року, не є поважними, подана заява про відкладення розгляду справи свідчить про недобросовісне здійснення ними своїх прав, тому розгляд справи належить проводити у відсутність відповідачів. Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає. Судом при розгляді справи було встановлено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON] про визнання бездіяльності субєкта господарювання неправомірною, визнання акту обстеження недійсним, зобовязання усунути причини аварійного протікання, відшкодування моральної шкоди, було відмовлено у повному обсязі, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 17 червня 2015 року дане рішення скасовано, позов [PERSON] задоволено частково: визнано бездіяльність ФОП [PERSON] щодо не усунення причин протікання каналізаційного стояка в квартирі [ADDRESS] неправомірною; зобовязано ФОП [PERSON] усунути причини протікання каналізаційного стояка у перекритті між поверхами на зєднанні чавуна та пластику квартир 4 та 8 в будинку 20 по вул. Московській в смт. Новодонецьке; стягнуто судові витрати та судовий збір, в іншій частині позовних вимог відмовлено. 07 липня 2015 року видано виконавчий лист, який надійшов на виконання до ВДВС, відкрито виконавче провадження, постановлено: боржнику добровільно виконати вимоги до 14 липня 2015 року, 29 липня 2015 року боржнику направлена вимога із попередженням про відповідальність за ст.89 Закону, постановою від 05 серпня 2015 року на боржника накладений штраф за невиконання вимог державного виконавця, 17 серпня 2015 року державним виконавцем за адресою стягувача складено акт про невиконання боржником рішення суду, постановою від 19 серпня 2015 року на боржника накладений подвійний штраф за невиконання вимог державного виконавця, 27 серпня 2015 року постановою закінчено виконавче провадження. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року, постанову про закінчення виконавчого провадження визнано неправомірною та зобов'язано відновити виконавчі дії. 28 грудня 2015 року виконавче провадження відновлено, постанову направлено сторонам виконавчого провадження та Добропільському міськрайонному суду. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони необґрунтовані - період виконавчого провадження складає не більше двох місяців, що є незначним часовим проміжком, витрати позивача, що повязані з протіканням каналізаційного стояка, в тому числі і моральна шкода присуджені рішенням суду з [PERSON], ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року не визначено, в чому конкретно полягає бездіяльність державного виконавця та які дії він ще міг вчинити на виконання рішення суду, враховуючи, що боржник повинен був виконувати його лише особисто та зобовязаний був усунути причину протікання, яка за висновком експертизи не встановлена, в теперішній час протікання каналізаційного стояка з невідомих причин відсутнє, ВДВС вчинив максимально можливі дії щодо виконання рішення суду, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, причинного звязку між шкодою та протиправним діянням відповідача, розміру моральної шкоди. Але з такими висновками суду погодитися неможливо за таких підстав. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції при розгляді даної справи порушено норми матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. На підставі ч.1 ст.2 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, ч.2 примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду. Відповідно до ст.11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Виходячи зі змісту ч.2 ст.87 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. На підставі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, ст.1174 - шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. З матеріалів справи виходить, що ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року (арк..спр.11-12), визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Лашиної Г.В. відносно реалізації всіх заходів, наданих законом, для організації виконання рішення суду (арк..спр.9-10). На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже наявність неправомірної бездіяльності державного виконавця під час виконання рішення суду, доведена позивачем під час розгляду справи, тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав того, що ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року не визначено, в чому конкретно полягає бездіяльність державного виконавця та які дії він ще міг вчинити на виконання рішення суду, що ВДВС вчинив максимально можливі дії щодо виконання рішення суду не ґрунтуються на законі. Крім того, суд першої інстанції не врахував практику Європейського Суду з прав людини, а саме висновки, зроблені 15 жовтня 2009 року в справі «[PERSON] проти України» (Заява № 40450/04) «від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (див. згадане вище рішення у справі Бурдова (№ 2), п. 68». «Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (див. згадані вище рішення у справах Скордіно, пп. 203204, та Вассермана, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобовязання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу». Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Отже, висновки суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, причинного звязку між шкодою та протиправним діянням відповідача, розміру моральної шкоди не відповідають вимогам закону. Суд вважає, що порушення прав позивача, які встановлені в цій справі, напевне спричинили [PERSON] стрес і неспокій.

Outcome: partial