Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

27.05.2019 року приблизно о 10 год. 55 хв. мала місце дорожньо-транспортна подія, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ-211040, д.н. [NUMBER] , не впорався з керуванням та вчинив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] загинув на місці пригоди. 20.06.2019 року батько загиблого [PERSON] та дружина загиблого [PERSON] , через свого представника звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 150228 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 50076 грн. та відшкодування витрат на поховання в розмірі 16020 грн. 06 серпня 2020 року відповідач на адресу представника позивачів надіслав лист, у якому відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що на момент ДТП автомобілем керував [PERSON] , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Позивачі вважають відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що грубо порушує права позивачів на відшкодування шкоди, передбаченої ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне. За змістом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відтак, заява про виплату страхового відшкодування була подана 20.06.2019 року. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. За змістом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до п.27.2 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п.27.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко передбачені підстави, коли Страховик може відмовити у виплаті страхового відшкодування, серед яких відсутня підстава: керування транспортним засобом особою яка не відноситься до осіб, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з полісом, оскільки вона не є особою, яка правомірно експлуатує забезпечений транспортний засіб. Таким чином, позивачі вважають, що відповідач зобов`язаний здійснити виплату для [PERSON] у розмірі 85190,20 грн., а для [PERSON] у розмірі 121362,60 грн. страхового відшкодування. Крім того на думку позивачів, відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 3278,69 грн. та судові витрати по справі. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Кульчицький О.С. у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просив про задоволення позову. Представник відповідача АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" у судове засідання не з`явився, направила суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов(а.с.51-56). За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку визначеному ч.2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями тст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Копією свідоцтва про смерть(а.с.19) підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 64 роки. Копією вироку Рожнятівського районного суду від 13.03.2020 року(а.с.23-32) підтверджено, що смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП, винуватцем якої є засуджений [PERSON] . Копією заяви (а.с.33-34) підтверджено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зверталися до АТ «СК «Мега-Гарант» про виплату страхового відшкодування. Копіями заяв(а.с.35-37) підтверджено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовились від своєї частки страхового відшкодування моральної шкоди в користь [PERSON] . Копією відповіді АТ «СК «Мега-Гарант» за №06-08/14 від 06.08.2020 року(а.с.38) підтверджено, що відповідач відмовився проводити виплату страхового відшкодування. Копією відповіді НБУ від 16.09.2020 року(а.с.39-41) рекомендовано позивачам звернутися до суду. В той же час судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 27.05.2019 року, приблизно о 10.52 год., на автодорозі сполученням «Креховичі-Дзвиняч» у селищі Перегінське Рожнятівського району по вул.С.Стрільців, загинув [PERSON] , внаслідок наїзду на нього автомобіля ВАЗ-211040, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2020 року, який набрав законної сили, винним у вчиненні вказаної ДТП визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують транспортний засіб марки ВАЗ-211040, д.н.з. [NUMBER] , перед третіми особами, на момент скоєння ДТП, була застрахована АТ «СК «Мега-Гарант», згідно з полісом № АМ/4918732 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 серпня 2019 року. Страхувальником виступав [PERSON] (а.с.84). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до статті 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 2 полісу АМ/4918732 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 серпня 2019 року страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Згідно із пунктом 1.4 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Пунктом 1.6 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до положень статті 15 ЗУ «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно із пунктом 2.2 статті 2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Суд проаналізувавши положення законодавства та умови укладеного між сторонами договору, вбачає, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Судом встановлено, що під час вчинення ДТП, водієм автомобіля марки ВАЗ-211040, д.н.з. [NUMBER] , був [PERSON] . На момент вчинення ДТП [PERSON] не мав посвідчення водія, керував транспортним засобом всупереч пункту 2.1 Правил дорожнього руху. Отже [PERSON] не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована згідно з полісом № АМ/4918732 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 серпня 2019 року. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому підстави для стягнення страхового відшкодування із страхової компанії АТ «СК «Мега-Гарант» відсутні, оскільки за страховим полісом від 18 серпня 2019 року була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які правомірно експлуатували транспортний засіб, однак [PERSON] до таких осіб не відноситься, у зв`язку з відсутністю у нього посвідчення водія відповідної категорії, а тому вказана ДТП не є страховим випадком. Оскільки факт завдання шкоди позивачам не є страховим випадком, то потерпілі не позбавлений права вимагати відшкодування такої шкоди на підставі загальних правил, передбачених ЦК України. На підставі ст.ст.979, 990, 1200 ЦК, ст.ст.6, 27, 36, 37 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.15 ЗУ ЗУ "Про дорожній рух" та

Outcome: dismissed