Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Обставини справи. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства " Муніципальна варта" про скасування наказу директора ЛКП " Муніципальна варта" від 03 січня 2020 року № 3-к " Про припинення трудового договору" про звільнення [PERSON] з посади охоронника ІII -го розряду відділу по охоронні об`єктів з високим ступенем ризику Львівського комунального підприємства " Муніципальна варта", поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що прийнятий на роботу на посаду охоронника відділу контролю за благоустрою Львівського комунального підприємства «Муніципальна дружина» на підставі наказу № 128 -к від 06.04.2017 року. В травні місяці 2017 року переведений на посаду охоронника II розряду відділу швидкого реагування цього ж підприємства. В зв`язку з організаційно-штатними змінами та на підставі наказу № 480-к від 01.09.2017 року переведений на посаду охоронника ІII -го розряду відділу по охоронні об`єктів з високим ступенем ризику. Згідно з наказом № 169 від 28.09.2017 р. ЛКП «Муніципальна дружина» перейменовано в ЛКП «Муніципальна варта», де позивач продовжував працювати до моменту звільнення. 01 січня 2020 року після 24.00 год. позивач перебував на робочому місці в кабінеті охорони, в якому були присутні також колеги по роботі, а також його знайомі. В зв`язку з тим, що це було святкування Нового Року, була ввімкнена музика в кабінеті, після чого прийшов директор ЛКП «Муніципальна варта» і його заступник та невідомо з яких причин розпочався конфлікт між ним та керівником. 03 січня 2020 року наказом ЛКП «Муніципальна варта» № 3-к «Про припинення трудового договору» до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за появу на роботі в нетверезому стані на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З наказом він не згідний та вважає звільнення його з роботи незаконним, а тому просить суд , скасувати наказ, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. 04 лютого 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу надходило, однак ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.03.2020 року в задоволенні такого було відмовлено, оскільки бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлювало необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити за відсутності факту порушень при звільненні. Відповідно до ст.247 ЦПК судовий\~ розгляд\~ проведено без фіксування судового\~ процесу за допомогою\~ звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Мотиви та висновки суду: Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 128 -к від 06.04.2017 року, позивача [PERSON] було прийнято на роботу на посаду охоронника відділу контролю за благоустрою Львівського комунального підприємства «Муніципальна дружина» В травні місяці 2017 року переведений на посаду охоронника II розряду відділу швидкого реагування цього ж підприємства. В зв`язку з організаційно-штатними змінами та на підставі наказу № 480-к від 01.09.2017 року переведений на посаду охоронника ІII -го розряду відділу по охоронні об`єктів з високим ступенем ризику. Згідно з наказом № 169 від 28.09.2017 р. ЛКП «Муніципальна дружина» перейменовано в ЛКП «Муніципальна варта», де Позивач продовжував працювати до моменту звільнення. 03 січня 2020 року наказом ЛКП «Муніципальна варта» № 3-к «Про припинення трудового договору» до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за появу на роботі в нетверезому стані на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі пояснення позивача [PERSON] від 02.01.2020 року та акту про перебування на роботі в нетверезому стані від 01.01.2020 року. \~ На підтвердження законності звільнення позивача з роботи відповідачем надані матеріали відповідних службових перевірок та матеріали фото- та відеофіксації вказаних подій. З матеріалів службової перевірки за наслідками якої було видано наказ № 3-к від 03.01.2020 року вбачається, що на підставі отриманих пояснень від самого позивача [PERSON] та іншх працівників ЛКП «Муніципальна варта», встановлено, що 01 січня 2020 року [PERSON] , який працював на посаді охоронника III розряду Відділу охорони об`єктів з високим ступенем ризику ЛКП «Муніципальна варта», перебуваючи при виконанні службових обов`язків на об`єкті охорони у приміщенні Львівської міської ради (м. Львів, площа Ринок, 1) після 24.00 год., порушуючи трудову дисципліну, пропустив на об`єкт охорони невідомих осіб, з якими вживав алкогольні напої та вмикав музику. Під час здійснення планового обходу з метою перевірки дотримання трудової дисципліни на об`єктах, що знаходяться під охороною ЛКП «Муніципальна варта», директором - Пец Павлом Володимировичем, заступником директора - Коваль Павлом Миколайовичем та начальником відділу охорони громадського порядку - [PERSON] було виявлено перебування [PERSON] на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння. Ознаками алкогольного сп`яніння були порушення координації рухів, характерний запах із ротової порожнини, пляшки із недопитим алкоголем на робочому місці та загальна поведінка [PERSON] , яка не відповідала обставинам. Після цього директором [PERSON] було прийнято рішення зафіксувати перебування [PERSON] та інших працівників у нетверезому стані, шляхом складання акту про перебування на роботі в нетверезому стані. Під час складання акту [PERSON] було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння за направленням підприємства у супроводі заступника директора [PERSON] , копія направлення [PERSON] на медичний огляд - долучено до письмового відзиву. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за направленням підприємства [PERSON] відмовився в присутності свідків, про що було здійснено відповідний запис у акті № 1 від 01.01.2020 року. Від ознайомлення та підпису акту № 1 від 01.01.2020 року [PERSON] також відмовився. З письмових пояснень [PERSON] від 02.01.2020 року вбачається, що останній 31.12.2019 року був на зміні. Приблизно о 24 год. він із друзями вирішив відмітити Новий рік. Він був ініціатором цих подій. Присутніми були напарники по зміні, знайомі , всього 10 осіб. Він включив музику. Коли прийшов директор та його заступник у нього виник конфлікт з директором. Хлопці і він випив по бокалу шампанського. Визнав себе винним. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. Факт появи на роботі в нетверезому стані чи стані наркотичного спяніння може бути підтверджений, як медичним висновком, так і іншими доказами, передбаченими ст.76 ЦПК України, яким суд повинен надати належну оцінку. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звiльненi з роботи працiвники за появу на роботi у нетверезому станi, у станi наркотичного або токсичного спянiння в будь-який час робочого дня, незалежно вiд того, чи були вони вiдстороненi вiд роботи, чи продовжували виконувати трудовi обовязки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК ( 1501-06), яким суд має дати відповідну оцінку. З огляду на вищевказане, не заслуговують на увагу доводи сторони позивача про те, що за відсутності лікарського підтвердження про стан спяніння позивача [PERSON] та складання акту, як наслідок неприязних стосунків між позивачем та директором ЛКП " Муніципальна варта " є сумніви в правомірності даних, вказаних у акті. Крім того, стороною позивача не надано жодного доказу на спростування обставини, що стала підставою для звільнення позивача, а навпаки розпивання алкогольних напоїв на робочому місці підтверджено поясненнями самого позивача. Не заслуговують на увагу доводи сторони позивача і про те, що згода на звільнення профспілковою оргнаізаєю не надавался, так як відповідно до частини 1 статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за\~попередньою згодою\~виборного органу\~(профспілковогопредставника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно з п. 15 постанови пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП ( 322-08 ). Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. При цьому,\~ [PERSON] \~не є\~членом профспілки\~ЛКП «Муніципальнаварта», що стверджується відповідною довідкою за № 159 від 20.02.2020 року виданою Головою профспілкового комтету ЛКП " Муціципальна дружина". З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зважаючи на те, що роботодавцем встановлено відсутність членства позивача у первинній профспілкової організації, відповідно попередня згода такої організації на звільнення [PERSON] за п.7 ч. 1 ст.40 КЗпП України не вимагається у відповідності до ч. 1 ст. 45 КЗпП України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо відсутності факту появи на роботі в нетверезому стані, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд вважає, що відповідачем дотримані вимоги чинного законодавства щодо звільнення позивача із займаної посади, а відтак позовні вимоги щодо поновлення на роботі є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки суд дійшов до висновку про законність звільнення позивача із займаної ним посади та відмовляє у задоволенні позову в частині скасування наказу директора ЛКП\~"\~Муніципальна варта"\~від 03\~січня 2020\~року №\~3-к\~"\~Про припинення\~трудового договору"\~про звільнення\~ [PERSON] з\~посади \~охоронника ІII\~-го\~розряду відділу\~по охоронні\~об`єктів з\~високим ступенем\~ризику \~Львівського комунального\~підприємства "\~Муніципальна варта",\~ поновлення на роботі, тому задоволенню також не підлягають похідні позовні вимоги позивача стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Outcome: dismissed