Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги які позивачка в подальшому зменшила та підтримала в судовому засіданні та такі мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі, який в подальшому 22.11.2011 року розірвано . Від шлюбу з відповідачем в них народилося двоє дітей : син [PERSON], [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою і знаходиться на її утриманні. З рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30.08.2011 року стягнуто з відповідача [PERSON] Євгеновчиа в її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі по 300,00 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття , починаючи з 19.07.2011 року . Постановою ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області від 02.12.2011 року, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача по справі. З моменту відкриття виконавчого провадження відповідач жодного разу не оплатив присуджені для утримання дітей аліменти, так пеня за прострочення сплати аліментів за період з 19.07.2011 року по 31.03.2015 року становить 110\~191 грн. 57 коп.Сума індексації аліментів за весь період прострочення їх сплати становить 5\~183 грн. 51 коп. Окрім того, позивач просить стягувати із відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1\~000, 00 грн. на дитину, мотивуючи таке тим, що їх неповнолітні діти хворі на ДЦП та є інвалідами з дитинства, у зв»язку із чим позивачка постійно зайнята вихованням дітей та не взмозі піти працювати . Окрім того для розвитку дітей та покращення їх фізичного та розумового розвитку вони потребують постійні нейрофізіологічні реабілітації. Просить суд її позов задоволити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні, зменшені позовні вимоги від 24.06.2015 року підтримала в повному обсязі та просила суд такий задоволити на підставі поданих доказів по справі. Відповідач [PERSON] щодо зменшених позовних від 24.06.2015 року своєї думки не висловив, однак щодо позову не заперечив , повідомив що він розуміє , що має сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей , та згідний сплачувати аліменти, однак так як він ніде не працює , а тому і не має змоги сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. В судове засідання 14.07.2015 року не прибув, хоча про час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не прибула, однак на вимогу суду розрахунок суми заборгованості по даному виконавчому провадженні. А тому судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності відповілача та представника третьої особи, та на підставі поданих стронами доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків . Сторони перебували в шлюбі, який розірвано 22.11.2011 року, що стверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу , яке вступило в законну силу 02.12.2011 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей : син [PERSON], [INFO] та син [PERSON] , [INFO]. З свідоцтва про народження дитини вбачається, що позивачка є їх матірю, а відповідач їх батьком. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається із копії виконавчого листа по справі №2-1177/2011 року, який був виданий на підставі рішення Жовківського районного суду від 30.08.2011 року та за яким вирішено стягувати із відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі по 300,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття , починаючи з 19.07.2011 року . Згідно розрахунку заборгованості по аліментах з урахуванням інфляції у період з 01.01.2013 року по 28.02.2015 року , загальна сума становить 5\~183 грн. 51 коп. Таким чином, між сторонами, на підставі судового рішення, існують відносини щодо обов'язку відповідача [PERSON] сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, які не виконуються належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів та виникнення у одержувача аліментів [PERSON] права на стягнення неустойки. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до суми заборгованості за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. При вирішенні питання про нарахування пені на заборгованість по аліментах слід з'ясувати чи мало місце повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості по сплаті аліментів і про строк погашення, оскільки, як зазначено вище, саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. Крім того, таке попередження необхідне ще й тому, що боржник, за його відсутності, сплачуючи заборгованість певними сумами, в разі незгоди буде позбавлений можливості оспорювати її (заборгованості) розмір у встановленому законом порядку. Згідно даного розрахунку державним виконавцем ВДВС Пустомитівського РУЮ у Львівській області, заборгованості у відповідача [PERSON] по аліментах від 30.08.2011 року : за 2011 рік заборгованість по сплаті аліментів становить 3\~251 грн. 55 коп., за 2012 рік заборгованість по сплаті аліментів становить 7\~200, 00 грн., за 2013 рік заборгованість по сплаті аліментів становить 7\~200, 00 грн., за 2014 рік заборгованість по сплаті аліментів становить 7\~200, 00 грн. Згідно розрахунку наданого позивачем по справі, сума пені за період 19.07.2011 року по 31.03.2015 року складає 110\~191 грн. 57 коп. Таким чином загалом до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає стягненню пеня в розмірі 110\~191 грн. 57 коп. Тому суд, з врахуванням всіх вище перелічених обставин, приходить до переконання, що слід з відповідача стягнути неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання дітей . Щодо вимог позивачки про збільшення розміру аліментів із відповідача в розмірі по 1000, 00 грн. на дитину суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Відповідно до роз'яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15 травня 2006 року, згідно якого відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Так, позивач просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте у судовому засіданні встановлено , що відповідач не працює , тобто має нерегулярний мінливий дохід, майна у власності не має, інші дані про матеріальне становище відповідача судом не встановлено. А тому, суд вважає, що стягнення з останнього аліментів в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітніх дітей буде значно погіршувати відповідача матеріальне становище. Так, позивач просить постановити рішення про стягнення аліментів з відповідача у визначеній твердій грошовій сумі, однак не доводить наявність отримання відповідачем мінливих доходів, або одержання їх в натурі в розмірах достатніх для щомісячної сплати ним аліментів в певній визначеній ним суми. Позивач не надала суду доказів, щодо можливості відповідача надавати утримання неповнолітніх дітей у визначеному нею розміру аліментів . Враховуючи обовязок батьків утримувати своїх неповнолітній дітей, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" і розяснення, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків його заробітної плати /доходів/, а також з врахуванням на час винесення рішення по справі розміру мінімальної заробітної плати /1 218 грн. 00 коп./, суд вважає, що у даній позовній вимозі позивачки слід відмовити , до зміни матеріального становища відповідача. А відтак, суд приходить до висновку, що визначений розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за рішенням суду від 30.08.2015 року визначений згідно чинного Законодавства України правомірно та не погіршує матеріальне становище відповідача по справі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення зменшених позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved