Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що він з 03.08.1982 року по 28.11.2013 року періодами працював на різних підприємствах вугільної промисловості на підземних роботах, в тому числі з 05.05.2008 року по 10.07.2009 року та з 08.02.2010 року по 01.03.2011 року працював на ДВАТ «ШПУ №10», а з 09.03.2011 року по 28.11.2013 року - на СП «Шахта ім. К.А. Рум'янцева» ДП «Артемвугілля». Під час роботи під землею у наслідок шкідливих та небезпечних умов праці 29.10.2010 року, 02.06.2011 року, 04.08.2013 року з ним сталися нещасні випадки, внаслідок яких його було травмовано. У звїязку з нещасними випадками на виробництві було складено Акт Н-1 №9 від 01.11.2010 року, Акт Н-1 №14 від 30.06.2011 року та Акт Н-1 №14 від 08.08.2013 року. З приводу отриманих травм він лікувався як на стаціонарі, так і амбулаторно. 16.03.2011р. при проходження освідчення у МСЕК йому вперше визначено 15 % втрати професійної працездатності з 16.02.2011р. у зв'язку з трудовим каліцтвом від 29.10.2010 року. 19.10.2011р. при проходженні освідчення у МСЕК йому встановлено 30 % (за сукупністю) втрати професійної працездатності : повторно 15% втрати професійної працездатності з у зв'язку з трудовим каліцтвом від 29.10.2010 року та вперше визначено 15 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом від 02.06.2011 року. 27.11.2013 року при проходженні освідчення у МСЕК йому встановлено 65 % (за сукупністю) втрати професійної працездатності: вперше 35 % втрати професійної працездатності з 27.11.2013 року по 01.12.2014 року у зв'язку з трудовим каліцтвом від 04.08.2013 року; повторно 15% втрати професійної працездатності з у зв'язку з трудовим каліцтвом від 29.10.2010 року та повторно визначено 15 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом від 02.06.2011 року та його визнано інвалідом 3 групи. 28.11.2013р. звільнений за п.2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботі за станом здоров'я. Позивач вважає, що на його користь має бути стягнуто відшкодування моральної шкоди, яка полягає в тому, що за наслідками професійного захворювання, отримання інвалідності, настання стійкої втрати професійної працездатності змінилося його життя, він переніс та продовжує переносити особливі моральні страждання, оскільки загублено важливу частину нормальних життєвих функцій його організму, тривалий час змушений проходити лікування від наслідків захворювання в умовах медичного стаціонару, витримуючи при цьому страждання, переживання у зв'язку із незворотною втратою здоров'я. Через встановлення йому МСЕК обмеження до фізичної праці він не може працювати за спеціальністю. Взагалі, він не може виконувати працю, пов'язану з будь-якими навантаженнями. Він відчуває постійний страх за своє здоров'я. Усім цим були порушені його плани на подальше життя. Просить стягнути з Державного відкритого акціонерного товариства «Шахтопрохідне управління № 10»-дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Державна Холдінгова Компанія «Трест Горлівськвуглебуд» моральну шкоду 15 000 грн., а Державного підприємства «Артемвугілля» - 50 000 гривень. У судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, в якій також зазначив, що на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача Державного відкритого акціонерного товариства «Шахтопрохідне управління № 10»-дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Державна Холдінгова Компанія «Трест Горлівськвуглебуд», що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, в якій також зазначив, що позов не визнає в повному обсязі з підстав викладених в запереченні. Представник відповідача Державного підприємства «Артемвугілля», що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, також надавши заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, в якій зазначив, що позов не визнає в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених в запереченні. Суд, дослідивши в судовому засіданні зібрані в справі докази в їхній сукупності, вважає встановленим наступне. Позивач періодами працював з 03.08.1982 року по 28.11.2013 року на різних підприємствах вугільної промисловості на підземних роботах з повним робочим днем під землею, в тому числі з 05.05.2008 року по 10.07.2009 року та з 08.02.2010 року по 01.03.2011 року - на ДВАТ «ШПУ №10», а з 09.03.2011 року по 28.11.2013 року - на СП «Шахта ім. К.А. Рум'янцева» ДП «Артемвугілля»; трудовий договір з ним розірвано 28.11.2013 року на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. 01.11.2010 року адміністрацією відповідача ДВАТ ШПУ №10 ДП ВАТ «ДХК «Трест Горлівськвуглебуд» було складено акт форми Н-1,/а.с.14-15/, з якого вбачається , що 29.10.2010 року з прохідником [PERSON] стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок чого він отримав травму правої руки. Згідно висновку комісії спеціального розслідування нещасного випадку 29.10.2010 року, нещасний випадок з прохідником [PERSON] пов'язаний з виробництвом, що підтверджується актом за формою Н-5 від 01.11.2010 року, /а.с.16-17/. 16.03.2011р. при проходження освідчення у МСЕК [PERSON] вперше визначено 15 % втрати професійної працездатності з 16.02.2011р. у зв'язку з трудовим каліцтвом від 29.10.2010 року. Цей факт підтверджено копією довідки МСЕК серії 10 ААА № 032437, / а.с.26/. 30.06.2011 року адміністрацією відповідача ДП «Артемвугілля» було складено акт форми Н-1, /а.с.18/, з якого вбачається , що 02.06.2011 року з прохідником [PERSON] стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок чого він отримав травму третього пальця лівої кісті. Згідно висновку комісії спеціального розслідування нещасного випадку 02.06.2011 року, нещасний випадок з прохідником [PERSON] пов'язаний з виробництвом, що підтверджується актом за формою Н-5 від 30.06.2011 року, /а.с.19/. 19.10.2011р. при проходженні освідчення у МСЕК [PERSON] встановлено 30 % (за сукупністю) втрати професійної працездатності : повторно 15% втрати професійної працездатності з у зв'язку з трудовим каліцтвом від 29.10.2010 року та вперше визначено 15 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом від 02.06.2011 року. Цей факт підтверджено копією довідки МСЕК серії 10 ААА № 042068, / а.с.27/. 08.08.2013 року адміністрацією відповідача ДП «Артемвугілля» було складено акт форми Н-1, /а.с.20/, з якого вбачається , що 04.08.2013 року з прохідником [PERSON] стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок чого він отримав струс головного мозку, забій грудного відділу хребта, забійні рани міжлопаточної області, лівого колінного суглобу, забійну рану нігтьової фаланги ІІІ пальця лівої кисті з дефектом м'яких тканин. Згідно висновку комісії спеціального розслідування нещасного випадку 04.08.2013 року, нещасний випадок з прохідником [PERSON] пов'язаний з виробництвом, що підтверджується актом за формою Н-5 від 08.08.2013 року, /а.с.21/. 27.11.2013 року при проходженні освідчення у МСЕК [PERSON] встановлено 65 % (за сукупністю) втрати професійної працездатності: вперше 35 % втрати професійної працездатності з 27.11.2013 року по 01.12.2014 року у зв'язку з трудовим каліцтвом від 04.08.2013 року; повторно 15% втрати професійної працездатності з у зв'язку з трудовим каліцтвом від 29.10.2010 року та повторно визначено 15 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом від 02.06.2011 року та його визнано інвалідом 3 групи. Цей факт підтверджено копією довідки МСЕК серії 10 ААА № 127614, / а.с.28/. Відповідно до виписок із амбулаторної карти [PERSON] неодноразово протягом 2010-2013 років звертався за медичною допомогою. Згідно із ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Таким чином, саме на відповідачів закон покладає обов'язки по забезпеченню належних умов праці. Як вбачається з вищенаведених актів, відповідачі не виконали свої обов'язки з охорони праці. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. В даному випадку Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту "б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності" (справа про страхові виплати.) Конституційний Суд в п. 5 мотивувальної частини рішення роз'яснив, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Згідно зі ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, правовою нормою, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, спричиненої у зв'язку із виконанням трудових відносин є ст. 2371 КЗпП України. У відповідності зі ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода, може, зокрема, полягати у фізичному болю та стражданнях, які особа перетерпіла у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я. У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні та фізичні страждання. Отже, між позивачем та відповідачами виникли цивільно-правові відносини по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових відносин, які трансформувалися із відносин щодо роботи в умовах праці, безпеку якої в порушення закону не забезпечили відповідачі. Отже, доводи представників відповідачів, викладених в запереченні щодо недоведеності факту спричинення моральної шкоди, не є обґрунтованими. Суд вважає, що позивачем, враховуючи його стан здоров'я, строки для звернення до суду, встановлені ст. 233 КЗпП України не дотримані з поважних причин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із глибини фізичних і моральних страждань, заподіяних позивачеві втратою професійної працездатності в результаті професійного захворювання, а також того, що в результаті цього йому встановлено втрату професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи. Суд також бере до уваги, що в результаті отриманого трудового каліцтва змінився звичний життєвий уклад позивача, він періодично змушений проходити стаціонарне й амбулаторне лікування, що підтверджується виписками з історії хвороби, що обумовило необхідність нести додаткові витрати на лікування. Позивач звільнився з попереднього місця роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, внаслідок втрати роботи значно змінився звичний життєвий уклад позивача, для поновлення попереднього стану потрібні значні зусилля з його боку. З урахуванням викладеного, суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача ДВАТ ШПУ №10 ДП ВАТ «ДХК «Трест Горлівськвуглебуд» необхідно стягнути 4500 гривен, а з відповідача ДП «Артемвугілля» підлягає стягненню 15000 гривень . Питання про судові втрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial