Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту У відповідності до змісту вимог позивач просить стягнути на свою користь з відповідача борг по кредитному договору № 1206/06-КІ6 від 13 вересня 2006 року в сумі 87891,07 гривень, в тому числі заборгованості по сплаті кредиту в сумі 6373,34 гривень, по сплаті комісії за користування кредитними коштами в сумі 14452,50 гривень, по сплаті пені за кредитом в сумі 23326,42 гривень, по сплаті пені за комісією в сумі 43738,81 гривень та витрат по сплаті судового збору в сумі 878,91 гривень. У судовому засіданні представник ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представники відповідача заперечив проти вимог ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що 13 вересня 2006 року між Позивачем та Відповідачем укладено Кредитний договір № 1206/06-К16, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 15000,00 грн. З кінцевим терміном погашення - до 13.09.2009 року, і який по своєму змісту є договором споживчого кредиту, а отже на нього розповсюджуються норми ЗУ "Про захист прав споживачів" Диспозиціями ст. ст. 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Під час дії спірного правочину відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими сторонами письмовими доказами у розмірі грн. У той самий час, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 11 Закону договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п. 2. ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б)форми його забезпечення; в)наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г)тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий ; д)орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з)необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и)податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Ця інформація майже в повному обсязі не була надана відповідачу по справі. Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно ч. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 2. ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Частиною 2 п. 4 ст. 11 Закону передбачено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Умовами договору передбачено, що за користування Кредитними ресурсами Позичальник сплачує Банку проценти, по процентній ставці 0,0001 процентів річних (п. 4.1. Договору), також, позичальник кожного місяця сплачує комісійну винагороду у розмірі 307,50 грн. (п. 4.7. Договору), за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (п. 6.1. Договору), за не надання Позичальником Банку у встановлені цим Договором терміни будь-яких документів, обов'язок надання який передбачений цим Договором, а також за неповідомлення Позичальником Банку про факти зазначені у п. 5.3. цього Договору, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 10% процентів від загальної суми отриманих Кредитних ресурсів. Сплата жодних інші зборів, відсотків, комісій або інших вартісних елементів кредиту Договором не передбачено. Не зважаючи на це, Позивач просить стягнути з Відповідача також; заборгованість по сплаті комісії за користування кредитними коштами в сумі 14452,50 гривень, а також пеню за комісією в сумі 43738,81 гривень, що суперечить умовам Договору. За змістом ч. З п. 4 ст. 11 Закону кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Як, уже було зазначено вище п. 4.7. Договору передбачено, що Позичальник щомісяця в строк з 1 по 10 число кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 307,50 гривень. Пунктом 17 ч. 1 статті 1 Закону передбачено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень з оплатою по процентній ставці 0,0001%. Фактично, з врахуванням п. 17 ч. 1 статті 1 Закону з даної норми Договору випливає, що в даному випадку послугою, яку Позивач надає Відповідача є послуга з надання кредитних коштів за яку Відповідач повинен оплатити сплативши відповідні проценти. Що стосується умови Договору щодо сплати Відповідачем на користь Позивача комісійної винагороди, то умовами договору не передбачено в чому саме полягають послуги банку за які виплачується йому така винагорода і чи є така послуга послугою у визначенні Закону, а отже така умова є нікчемною. Таким, чином позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача комісії за користування кредитними коштами, та пені за комісії є безпідставними та не підлягають до задоволення. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси і кредит" підлягають до часткового задоволення, в частині стягнення з [PERSON] 6 373 грн. 34 коп. заборгованості по сплаті кредиту та заборгованості по сплаті пені за кредитом в сумі - 6 373 грн. 34 коп. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial