Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

24 квітня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги наступним, 12.02.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], був укладений кредитний договір №490057159, згідно умов якого останньому було надано кредит у сумі 28 284,58 дол. США зі сплатою 13,5% річних з датою остаточного повернення кредиту 12.02.2015 року, на придбання транспортного засобу - легкового автомобілю SSANG YONG, Kyron M200XDI, 2008 року випуску. З лютого 2009 року [PERSON] належне виконання зобов'язаннь перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором припинив. 28.08.2009року Шахтарським міськрайонним судом Донецької області був виданий судовий наказ № 2x206/2009 від 28.08.2009 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 224164,57 грн. 22.10.2010року на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк» Ленінським ВДВС Харківського міського управління юстиції (на даний час Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області) було відкрито виконавче провадження №22101934. Виконуючи зазначене рішення суду державним виконавцем у виконавчому провадженні був накладений арешт на рухоме та нерухоме майно [PERSON], що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 20.04.2018. Так, відповідно до вказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ 22.10.2010 у виконавчому провадженні № 22101934, накладено арешт на нерухоме майно [PERSON], запис про обтяження 10405080. 19.12.2011постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Харківського МУЮ виконавчий документ - судовий наказ № 2x206/209 повернуто ПАТ «Альфа- Банк» (Стягувачу) за його письмовою заявою. Копію постанови та копію листа ВДВ від 19.12.2011 за вих. № 45443. У п. 2 постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.12.2011 зазначається, що цією постановою припиняється чинність арешту майна боржника та скасовуються інші заходи примусового виконання рішення. Повторно судовий наказ № 2x206/2009 від 28.08.2009 для примусового виконання не пред'являвся. Поряд з цим, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.07.2014 у справі № 751/5310/14 заяву публічного акціонерного товариства „Альфа- Банк" про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено та в цей же день Новозаводським районним судом м. Чернігова за заявою ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист № 751/5310/14 на примусове виконання рішення третейського суду від 14.05.2013 по справі № 1874-12/183/13 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490057159 від 12.02.2008 у сумі 621507, 67 грн., судових витрат по сплаті третейського збору у сумі 400 грн. та судового збору в розмірі 243 грн.60 коп. 10.02.2015 на підставі заяви ПАТ "Альфа-Банк" та виконавчого листа № 751/5310/14 Ленінським ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження №46370111 про примусове стягнення з [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу у розмірі 622215,27 грн. У зазначеному виконавчому провадженні також було накладено арешт на майно [PERSON], запис про обтяження 24303848 що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 11.04.2018. 28.03.2018головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 46370111. Цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання судового рішення. Копію постанови від 28.03.2018 та листа ВДВ від 28.03.2018 за вих. № 15599-. Інших виконавчих проваджень у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області не перебувало і не перебуває. 06.03.2018року [PERSON] звернувся з заявою до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, в якій просив зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, що був накладений у виконавчому провадженні № 22101934, який до цього часу не знятий. Разом з цією заявою [PERSON] надав до ВДВС копію довідки ПАТ "Альфа-Банк" від 28.02.2018 № 17440, відповідно до якої заборгованості за кредитним договором № 490057159 від 12.02.2008 не має, кредитний договір закрито. У відповідь на заяву від 06.03.2018 Відповідач листом від 29.03.2018 за № 18409-6, який [PERSON] отримав 11.04.2018, підтвердив про те, що виконавче провадження № 22101934 було завершено 19.12.2011 на підставі п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ був повернутий стягувачу у зв'язку з письмовою заявою ПАТ "Альфа-банк", але арешт не було знято у зв'язку з несплатою виконавчого збору відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження". Фактично цим листом Відповідач відмовив у знятті арешту на майно. Крім того, [PERSON] відомо, що зазначене виконавче провадження у зв'язку з закінченням строків зберігання знищено. Проте, у зв'язку з тим, що арешт на рухоме та нерухоме майно, накладений постановою державного виконавця від 22.10.2010 не знятий позивач у справі не має можливості розпоряджатися своїм майном. [PERSON] зазначив, що на даний час заборгованості перед ПАТ "Альфа-Банк" у його немає, а отже і немає підстав для арешту мого рухомого та нерухомого майна. На даний час [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер: [NUMBER] площею 0,0035 га за адресою: [ADDRESS]. 17 травня 2018 року [PERSON] надав на адресу суду заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме просив не стягувати сплачений ним судовий збір.(а.с.31) Позивач [PERSON] надав до суду заяву розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань або заперечень не надав. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №121325854 від 20.04.2018 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер: [NUMBER] площею 0,0035 га за адресою: [ADDRESS].(а.с.8) 22.10.2010року на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк» Ленінським ВДВС Харківського міського управління юстиції (на даний час Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області) було відкрито виконавче провадження №22101934.(а.с.9) 19.12.2011 року головним державним виконавцем Ленінського ВДВС Харківського МУЮ [PERSON] винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.(а.с.10) 28.03.2018 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області винесено постанову ВП №46370111 про закінчення виконавчого провадження.(а.с.15) Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Так, п. 5 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», передбачено що, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до п. 166 Рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України", «Трегубенко проти України», згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «[PERSON] проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (&?и;...&?р;) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Пункт 168 Рішення говорить про те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»(James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98). Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON] на відповідній правовій підставі має право розпорядження та користування авто та земельною ділянкою, яке обмежено накладенням арешту, і на даний час не існує виконавчого провадження про накладення арешту, то позов про зняття арешту підлягає задоволенню, а саме зняттю арешту з рухомого та нерухомого майна. Відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved