Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], 21 травня 2014 року, які проживають з нею і перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно належні кошти на утримання дітей не дає. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання синів у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і проводити до досягнення дітьми повноліття. В підготовчому засіданні позивачка заявлений позов підтримала. Відповідач в підготовчому засіданні заявлений до нього позов визнав та пояснив, що спроможний сплачувати аліменти на утримання синів. Згідно статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. В підготовчому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю і перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно належні кошти на утримання дітей не надає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст.ст. 1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. Суд, при встановленні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. З врахуванням обставин справи, суд вважає доцільним проводити стягнення аліментів з відповідача у частці від заробітку (доходу) батька. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved