Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений позов, який після уточнення позивач мотивує тим, що з 03 лютого 2003 року він працював на посаді заступник головного лікаря по культурно-масовій та педагогічній роботі у Дочірньому підприємстві "Санаторій Україна". Вказує, що 27.01.2015 р. звільнився з роботи за згодою сторін, згідно з Наказом №25-к від 26.01.2015 р., відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення з роботи відповідач нарахував позивачу заробітну плату, однак грошові кошти не виплатив. Згідно довідки по заробітній платі, за формою ОК-5 УПФ України в м. Ірпені від 22.04.2015 року, відповідач зобов'язаний виплатити: за вересень 2014 року - 1 441,83 грн.; за листопад 2014 року - 3 800,33 грн.; за грудень 2014 року - 4 730,09 грн., за січень 2015 року - 4 966,10 грн., а всього 14 938,35 грн. Зазначає, що сума середнього заробітку, яку відповідач зобов'язаний сплатити на його користь за час затримки виплати заробітної плати станом на 30.06.2015р., який складає 102 дні складає 20 234,76 грн., компенсація втраченої частини зарплати через порушення термінів її виплати у вигляді інфляційних нарахувань складає 153,46 грн. Крім того, зауважує, що починаючи з вересня 2014 року відповідач припинив виплачувати йому заробітну плату, чим позбавив його основного джерела доходу та поставив у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань, тому оцінює моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн. У зв'язку із наведеним просить стягнути із відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період роботи з 01.09.2014 р. по 27.01.2015 р. в розмірі 14 938,35 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 20 234,76 грн., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) в розмірі 153,46 грн. та моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн., судовий збір за відшкодування моральної шкоди в розмірі 70,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Лисенко Г.О. в судове засідання не з'явилась, подала заяву про слухання справи за її відсутності, заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду заступник головного лікаря по культурно-масовій та педагогічній роботі у Дочірньому підприємстві "Санаторій Україна" 03.02.2003р., звільнений з посади 27.01.2015 р. наказом № 25-к від 26.01.2015 р., що підтверджується записом у трудовій книжці. Також, відповідно до довідки ДП "Санаторій Україна" ПрАТ "Укрпрофоздоровниця", позивачу з 01.09.2014 р. по 27.01.2015 р. було нараховано і не виплачено заробітну плату: за вересень 2014 року - 1 441,83 грн.; за листопад 2014 року - 3 800,33 грн.; за грудень 2014 року - 4 730,09 грн., за січень 2015 року - 4 966,10 грн., а всього 14 938,35 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Як вбачається із матеріалів справи, позивачу дійсно не було виплачено заробітну плату при звільненні за період з 01.09.2014 р. по 27.01.2015 р. в розмірі - 14 938,35 грн., тому даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку в розмірі 20 234,76 грн. та компенсації втрати частини доходів (інфляційні нарахування) в розмірі 153,46 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що з урахуванням вини відповідача, суми не сплаченої зарплати і періоду за який склалась заборгованість, щомісячних сум заборгованості, що позивач не надав суду доказів про матеріальний стан його сім'ї, заявлена позивачем сума відшкодування шкоди є занадто великою, тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості її слід знизити до 1500,00 грн. Що стосується доводів представника відповідача щодо відсутності його вини, оскільки заробітна плата не виплачувалась через неможливість перераховувати кошти на карткові рахунки, через те, що в банках введено тимчасову адміністрацію та через те, що на розрахункові рахунки підприємства було накладено арешт, суд не приймає до уваги, оскільки згідно довідки заборгованість виникла з вересня 2014 року по лютий 2015 року, а лист до ПАТ «Енергобанк» про виконання зобов'язань відповідача надіслав лише в травні 2015 року, постанова ж про арешт коштів боржника у ВП №47462557 винесена державним виконавцем не була додана представником позивача до їх заперечень, а тому суд не може встановити чи могла вона впливати на виконання відповідачем своїх обов,язів перед представниками. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 243,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10 гривен. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial