Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Орендне підприємство "Кримтеплокомуненерго" в особі Феодосійської філії ОП "Кримтеплокомуненерго" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 15644 грн. 62 коп. Позов обґрунтовано тим, що позивач є виробником і централізованим постачальником теплової енергії на потреби населення, у тому числі здійснює постачання теплової енергії на адресу відповідача, який користується послугами теплопостачання для обігріву житлового приміщення, проте у період з 01.01.1998 року по 01.05.2013 року в повному обсязі не оплачує надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в заявленій до стягнення сумі. Ухвалою суду від 13 грудня 2013 року до участі у справі було залучено Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Приморський-1". Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з мотивів, викладених в заяві. Відповідач, представник відповідача, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, неналежну якість надання послуг, відсутність укладеного між сторонами по справі в письмовій формі договору. Представник третьої особи КЖЕП «Приморський-1» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] з 12.06.1996 р., є власником вказаної квартири, що підтверджується адресною довідкою (а.с. 12), особовим рахунком (а.с. 57), копії свідоцтва про право на спадщину (а.с. 18), та є споживачем послуг з централізованого теплопостачання вказаної квартири. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до пункту 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність у відповідача обов'язку сплачувати за надані послуги з теплопостачання. З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2001 року між Орендним підприємством «Феодосіятеплокомуненерго», правонаступником якого є позивач, що підтверджується копією статуту позивача (ас. 35зв.), та третьою особою КЖЕП «Приморський-1» був укладений договір № 37 про постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, відповідно до умов якого якого позивач прийняв на себе зобов'язання забезпечувати КЖЕП «Приморський-1» тепловою енергією у вигляді гарячої води в необхідних йому об'ємах, а КЖЕП «Приморський-1» зобов'язався укладати Договори з орендарями, квартиронаймачами, власниками квартир та вбудованих приміщень, оплачувати отриману теплову енергію по затвердженим тарифам, у строки та в порядку, передбаченими цим Договором (а.с.27-29), при цьому, відповідно до договору-доручення № 88 від 15 листопада 2001 року, право отримання плати за теплову енергію безпосередньо від кінцевих її споживачів передано позивачу (а.с.30). Також 03 листопада 2009 року між КЖЕП «Приморський-1» та позивачем був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії № 614/09, відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставляти КЖЕП «Приморський-1» теплову енергію у вигляді гарячої води для опалення, відповідно до п. 6.8. договору розрахунки проводяться безпосередньо між кінцевими споживачами такої енергії та позивачем (а.с. 31-34). Належних та допустимих доказів неякісного надання послуг в зазначений період згідно вимог п. 33-39 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. № 630, п. 41-42 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 30 грудня 1997 р. N 1497, що були чинними до 28.12.2005 р., відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Водночас, суд погоджується з доводами представника відповідача про застосування позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що позивач в серпні 2013 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача наявної заборгованості, що є підставою для переривання строку позовної давності, ухвалою Феодосійського міського суду АР Крим від 18.07.2013 року в прийнятті заяви про видачу судового наказ відмовлено (а.с. 6). Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з липня 2010 року по травень 2013 року, сума якої, виходячи з даних, що містяться в довідці про розрахунки, наданої позивачем (а.с. 4-5), складає 7766 грн. 28 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в разі часткового задоволення позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 113 грн. 28 коп.

Outcome: partial