Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач-1), Управління державної казначейської служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач-2), у якому просив суд стягнути з Держави в особі відповідачів на користь позивача заподіяну моральну розмірі 187 785,00 грн., сплачену суму судового збору та суму понесених судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок неправомірного арешту державним виконавцем банківського рахунку № [NUMBER] , відкритого в рамках зарплатного проекту в ПАТ «Державний Ощадний Банк України», який було накладено на підставі постанови від 08.02.2018 року, і бездіяльності державного виконавця щодо його зняття. Постанова державного виконавця Рибчинського О.В. від 08.02.2018 року скасована ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2018 року, а арешт із зарплатного рахунку фактично було знято 08.11.2018 року. За період арешту зарплатного рахунку позивача (з 08 лютого 2018 до 08 листопада 2018 року - 9 місяців) були втрачені нормальні життєві взаємостосунки з оточуючими і все це вимагало додаткових зусиль. Позивач постійно відчував моральні страждання, які мали тривалий характер з кожним місяцем все більше прогресували та збільшувати нервові зриви, депресивний стан та створювали умови для усамітнення і занурення у свій безпорадний стан безвиході. На думку позивача, розмір моральної шкоди повинен бути визначений шляхом множення мінімальної суми 20 865,00 грн. за один місяць на загальну кількість місяців протиправного позбавлення права користування та розпорядження заробітної плати (на дев`ять календарних місяців), що становить 187 785,00 грн. [PERSON] зазначає, що вказана сума хоча б мінімально зможе компенсувати завдані моральні страждання та допоможе здійснити курс лікування для відновлення здоров`я. При оцінці даного розміру моральної шкоди позивач виходив із Висновку Експерта №02-04-2019 комплексне дослідження моральної шкоди потерпілого, як громадсько-етичної категорії суспільства, який було складено на його замовлення. У відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 зазначив, що на виконанні у Шевченківському РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві перебувало виконавче провадження № 46332284 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2393/2013 від 16.06.2014 виданого Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення боргу у розмірі 1041123,66 грн. із [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк». Виконавчий документ надійшов на виконання до Відділу за місцем працевлаштування боржника із ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві. У зв`язку із невиконанням рішення суду боржником на протязі 4 років, 08.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження для відома та банківським установам для виконання. Після накладення арешту на рахунок боржника до Відділу надійшла відповідь від 02.03.2018 з ПАТ «Державний ощадний банк України», в якій повідомляється, що постанова про арешт коштів боржника від 08.02.2018 прийнята до виконання, однак жодної інформації стосовного того, що на даний рахунок заборонено накладати арешти, не зазначено. Крім того, під час винесення постанови про арешт коштів боржника до обов`язку державного виконавця не входить перевіряти цільове призначення рахунку та в постанові про арешт коштів боржника зазначається про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Враховуючи вищевикладене, у державного виконавця були відсутні законні підстави для зняття арешту із зарплатного рахунку боржника до надходження ухвали Деснянського районного суду м. Києва. Також представник відповідача 1 вказав, що наданий позивачем висновок експерта не відповідає нормам Закону України "Про судову експертизу" та виконаний особою без відповідної атестації експерта. Таким чином, просив суд відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача-2 зазначила, що Головне управління Казначейства жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдавало, а тому, не повинно нести обов`язок з відшкодування будь-якої шкоди. Позивачем не зазначається, а матеріали справи не містять фактичних даних, що вказують на неправомірність дій чи бездіяльності ГУ ДКСУ у м. Києві, як і не наведено переконливих обставин щодо розміру відшкодування йому моральної шкоди, і виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відповідях на відзиви позивач та представник позивач зазначили, що висновок комплексного дослідження моральної шкоди є належним доказом і він не повинен регулюватися нормами Закону України "Про судову експертизу" та ст. 106 ЦПК України. Стосовно обґрунтування розміру моральної шкоди сторона позивача зазначає, що загальна сума коштів, доступ до яких позивач був обмежений неправомірними діями відповідача 1 на зарплатному рахунку становила 166 891,34 грн. Також, додатковою обтяжуючою моральний стан [PERSON] обставиною було те, що на утриманні у позивача знаходилися та знаходяться двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , яка не працювала і перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримуючи при цьому мінімальні виплати у вигляді опальної допомоги, яких не вистачало навіть для повноцінного харчування. У письмових поясненнях від 30.01.2020 року позивач додатково зазначив, що за період арешту зарплатного рахунку він був позбавлений можливістю користування та розпорядження власними грошовими коштами, оскільки після утримання всіх податків та відрахувань на користь відповідача 1 у загальному розмірі за основним місцем роботи ТОВ «ДІЄСА» становить 135 954,66 грн., та місцем роботи за сумісництвом ТОВ «Технополіс-1» - 12 123,73 грн., що підтверджується довідкою про нарахування заробітної плати. Також позивач не мав можливості використовувати витрати на відрядження, що були зараховані на зарплатний рахунок,загальна сума яких становить 9500 грн. Крім того, на арештований зарплатний рахунок були зараховані суми судового збору на підставі рішення суду в загальному розмірі 9 312,95 грн. Так загальна сума коштів, доступу до яких був обмежений неправомірними діями відповідача-1 на зарплатному рахунку, становила 148 078,39 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача-1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 19.06.2019 року відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 28.08.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву відповідача 1, а також відмовлено у задоволенні клопотання про виклик у судове засідання особи, яка склала висновок експертного дослідження, та клопотання про призначення експертизи. Протокольною ухвалою суду від 17.10.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву відповідача 2, а також відповіді на відзив. Крім того, ухвалено викликати і допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 17.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] звернувся 2.04.2019 року з питанням можливості надання допомоги в проведенні дослідження щодо психічного стану для його подальшого звернення до суду. Він надав ряд документів та були проведені 10 психодіагностичних тестів. Після цього протягом 2-х тижнів колегіального з іншими спеціалістами провели дослідження також із вивченням судової практики. В основу дослідження були покладені судова практика та особисті психологічні якості. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що з моменту коли позивачу заблокували зарплатний рахунок, моральний стан позивача та сім`ї в цілому став гіршим. Грошових коштів практично не було, жили на допомогу при народжені дитини 860 грн. Емоційний стан позивача був жахливий, він не спілкувався з дітьми, стосунки в сім`ї погіршились. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що працює з позивачем в одній компанії. Після свят у 2018 році він став агресивним, не спілкувався, його емоційний стан був погіршений. Потім він пояснив, що в нього проходять судові засідання, заблоковані всі картки, тому й така поведінка. В дні заробітної плати він ставав ще агресивніший, в компанії не передбачено отримання заробітної плати іншим шляхом окрім банківської карти. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 46332284 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2393/2013 від 16.06.2014, виданого Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення боргу у розмірі 1041123,66 грн. із [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк». Виконавчий документ надійшов на виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві за місцем роботи боржника із ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві (т. 1 а.с. 112, 114-115). 08.02.2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинським О.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах), відкритих у банківських установах: АБ «ЕКСПРЕС-БАНК» МФО 322959 АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» МФО 300647 АБ «УКРГАЗБАНК» МФО 320478 Акціонерний банк «Південний» МФО 328209 АТ «АЛЬТБАНК» МФО 320940 АТ «БАНК БОГУСЛАВ» МФО 380322 АТ «БМ БАНК» МФО 380913 АТ «КПБ» МФО 322540 АТ «ОТП БАНК» МФО 300528 АТ «Ощадбанк» МФО 300465 АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» МФО 300658 АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» МФО 320984 АТ «Райффайзея Банк Аваль» МФО 300335 АТ «ТАСКОМБАНК» МФО 339500 АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» МФО 380377 АТ «Укрексімбавк» МФО 322313 АТ «УкрСиббанк» МФО 351005 ПАТ «АЛЬФА-БАНК» МФО 300346 ПАТ «БТА БАНК» МФО 321723 ПАТ «ДЕРНУМ БАНК» МФО 380689 ПАТ «ВТБ БАНК» МФО 321767 ПАТ КЕ «ПРИВАТБАНК» МФО 305299 ПАТ КБ «Центр» МФО 380742 ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» МФО 300614 ПАТ «КРЕДОБАНК» МФО 325365 ПАТ «КРИСТАЛБАНК» МФО 339050 ПАТ «МШ» МФО 380582 ПАТ «ОКСІ БАНК» МФО 325990 ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» МФО 300506 ПАТ «Промінвестбанк» МФО 300012 ПАТ «ПУМБ» МФО 334851 ПАТ «РВС БАНК» МФО 339072 ПАТ «РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» МФО 344443 ПАТ «СБЕРБАНК» МФО 320627 ПАТ «УКРСОЦБАНК» МФО 300023 ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» МФО 322001 ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» МФО 380838 ПуАТ «КБ "АКОРДБАНК» МФО 380634 ПАТ «Ідея Банк» МФО 336310 ПАТ «А - БАНК» МФО 307770, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкрити після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику [PERSON] (т. 2 а.с. 62). З постанови про арешт коштів боржника вбачається, що арешт накладено в тому числі на кошти, які знаходяться в АТ «Ощадбанк». Із листа від 02.03.2018 №46-07/1449/1510БТ ПАТ «Державний ощадний банк України» вбачається, що за результатами розгляду постанови Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.02.2018 р. за ВП №46332284 АТ «Ощадбанк» 27 лютого 2018 року накладено арешт на рахунок № [NUMBER] боржника [PERSON] , де залишок коштів становить 211,09 грн. (т. 2 а.с. 99). 03.04.2018 року до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява від [PERSON] від 28.03.2019 року, у якій він просив зняти арешт з рахунку № [NUMBER] , відкритого в ПАТ «Державний Ощадний Банк України», який було накладено на підставі постанови від 08.02.2018 року. До вказаної заяви було долучено копію довідки від 16.03.2018 №18 з банку, у якій вказано, що [PERSON] в ТВБВ №10026/0114 ГУ АТ «Ощадбанк» по м. Києву та Київській області 20.04.2017 року відкрито картковий рахунок в гривнях № [NUMBER] в рамках зарплатного проекту ТОВ «Дієса» (т. 2 а.с. 129-131). За умовами ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. В подальшому [PERSON] в порядку ст. 447 ЦПК України звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з відповідною скаргою. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2018 року визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського О.В. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2018 року ВП № 46332284 у частині арешту коштів на рахунку [PERSON] № [NUMBER] , відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (код ЄДРПОУ 09322277). Скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського О.В. про арешт коштів боржника від 08.02.2018 року ВП № 46332284 у частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку [PERSON] № [NUMBER] , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (код ЄДРПОУ 09322277). Зобов`язано старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського О.В. зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку [PERSON] № [NUMBER] , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (код ЄДРПОУ 09322277) (т. 2 а.с. 150-155). Вказаною ухвалою встановлено, що внаслідок винесення державним виконавцем постанови про арешт усіх коштів на банківських рахунках [PERSON] від 08.02.2018 року, було накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку, який використовується останнім для отримання заробітної плати. При цьому, на підставі вказаної постанови арешт було накладено на всі грошові кошти, які є отриманою боржником заробітною платою, що суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у даному випадку, із заробітної плати боржника може бути утримано її частину у розмірі 20 відсотків. За умови ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Постановою про зняття арешту з коштів від 27.08.2018 року, яку винесено старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинським О.В., знято арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку [PERSON] № [NUMBER] , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (код ЄДРПОУ 09322277) (т. 2 а.с. 174). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року виправлено описку у тексті судового рішення Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2018 року, а саме вірно зазначено номер рахунку скаржника [PERSON] , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» - № 26258502696466 (т. 2 а.с. 188-189). Постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.11.2018 року, яку винесено старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинським О.В., внесено виправлення до документу «Постанова про зняття арешту з коштів» від 27.08.2018, а саме у номері рахунку, з якого слід зняти арешт № [NUMBER] , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (код ЄДРПОУ 09322277) (т. 2 а.с. 191). Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст.1172 ЦК України). Відповідно до положень статті 16 ЦІК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як на підставу для стягнення моральної шкоди позивач вказував, що державним виконавцем Рибчинським О.В. всупереч вимог чинного законодавства, накладено арешт на його банківський рахунок, який використовується для отримання заробітної плати, внаслідок чого він позбавлений можливості утримувати себе та членів своєї родини. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). З постанови про арешт майна боржника від 08.02.2018 року вбачається, що накладаючи арешт на грошові кошти боржника, державний виконавець не відокремлював рахунок № [NUMBER] , що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України», як на такий на який слід накласти арешт. Крім того, державним виконавцем навіть не було зазначено номеру рахунку, оскільки такі були невідомі, а лише зазначено перелік банківських установ, в яких можливо існують грошові кошти на рахунках боржника [PERSON] та на які слід накласти арешт в межах виконання виконавчого провадження. На момент винесення постанови про арешт коштів боржника, державному виконавцю не було відомо, що відкритий у ПАТ «Державний Ощадний Банк України» боржником рахунок є рахунком в рамках зарплатного проекту ТОВ «Дієса». Під час винесення постанови про арешт коштів боржника до обов`язку державного виконавця не входить перевіряти цільове призначення рахунку та в постанові про арешт коштів боржника зазначається про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Частиною 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Статтею 10 Конвенції про захист заробітної плати № 95 від 01 липня 1949р., ратифікована 23 червня 1992р. визначено, що заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. За умовами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстави для зняття арешту з майна (коштів), а саме підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналізуючи вимоги цієї норми закону, суддя не вбачає підстав для знання арешту лише по заяві боржника, а лише за рішенням суду. Разом з тим, виконуючи постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, банк не повідомляв державного виконавця про спеціальний режим використання рахунку боржника [PERSON] . Саме боржник [PERSON] повідомив державного виконавця про спеціальний режим рахунку, на який було накладено арешт, тому в розумінні ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні підставі для зняття арешту, оскільки такі відомості отримані не від банківської установи. У даному випадку судом встановлено, що державний виконавець під час винесення постанови від 08.02.2018 року діяв у межах своїх повноважень, адже у даній постанові [PERSON] вказав, що арешт накладається на рахунках, відкриті у банківських установах та на ті, які будуть відкриті після її винесення, крім коштів, які містяться на рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В даному випадку позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач зазначає, що він був обмежений у використанні власних коштів, що призвело дло моральних страждань, оскільки грошей не вистачало на життя не було, а в нього на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей. Допитана у якості свідка дружина позивача зазначила, що вони жили на допомогу при народжені дитини 860 грн. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги такі твердження оскільки з виписки по картковому рахунку вбачається постановою про арешт коштів було заблоковано кошти в розмірі 4 275,00 грн. (т.3 а.с.36-41). В той самий час, 19.12.2018 року боржником було сплачено на користь стягувача грошові кошти у розмірі 689434,68 грн., у зв`язку з чим за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, позивачем не доведено, як неправомірних дій відповідачів, так і заподіяння моральної шкоди, а також в чому саме вона полягає та обґрунтування її розміру. Щодо Висновку Експерта №02-04-2019 комплексне дослідження моральної шкоди потерпілого, як громадсько-етичної категорії суспільства, слід зазначити наступне. Відповідно ст. 7 Закону України «Про судову експертизу»,судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово- психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово- експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфіка Відповідно ст. 9 Закону України «Про судову експертизу», атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Згідно інформації, яка міститься на сайті Міністерства юстиції України, а саме Реєстру атестованих судових експертів встановлено, що [PERSON] відсутній серед атестованих судових експертів (підтвердження даного факту додаються). За таких обставин, наданий позивачем висновок експерта не відповідає вищевказаним нормам Закону України «Про судову експертизу» та виконаний особою, яка відсутня у вищевказаному реєстрі, тобто без відповідної атестації експерта. Відтак, зазначений документ не відповідає ст. 76 ЦПК України, а отже не може бути доказом у справі, оскільки згідно ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того експертом здійснювався аналіз психічного стану позивача 02.04.2019 року, тобто після спливу майже 6 місячного строку після зняття арешту з коштів боржника та навіть завершення виконавчого провадження, тому незрозуміло яким чином експерт зробив висновок, що моральна шкода завдана саме внаслідок неправомірного арешту банківського рахунку у зв`язку із тривалим спливом часу після накладення арешту. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed