Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

06.04.2020 року позивач [PERSON] звернулася, через засоби поштового зв`язку, до суду з позовом до ТОВ «Мілоан», ТОВ «Укркредит фінанс», ТОВ «Укрпозика», ТОВ «Є-Кеш» про захист прав споживача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з початку березня 2020 року на мобільний телефон [PERSON] почали надходити дзвінки та повідомлення про заборгованість по кредитним договорам, які були укладенні з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРПОЗИКА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ». Однак, позивач ніколи не зверталась до цих фінансових установ та ніколи не укладала з ними кредитних договорів для отримання коштів у борг. Також, позивач не отримувала коштів від відповідачів, які вони просять її повернути з відповідними відсотками. До отримання повідомлень та дзвінків на мобільний телефон [PERSON] не знала про наявність укладених кредитних договорів з відповідачами від її імені. Позивач не зверталася до відповідачів за грошовими коштами, жодних своїх даних відповідачам не надавала та не мала на меті укладати які-небудь правочини з відповідачами. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закон України «Про електронну комерцію», Закон України «Про споживче кредитування», позивач [PERSON] вважає, що відповідачами була здійснена нечесна підприємницька практика, оскільки вона не укладала договорів та не отримувала гроші від відповідачів, а останні без її відома, використовуючи особисті її дані, намагаються безпідставно збагатитися за рахунок позивача. На підставі ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Позивач не отримувала жодних примірників кредитних договорів та не ставила на кредитних договорам власноруч підпис, не використовувала електронний цифровий підпис тощо. Відповідачем не надавалась позивачу зазначена в ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів» інформація ні в письмовій формі, ні за допомогою електронного повідомлення. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 10 000 грн. В зв`язку із викладеними обставинами, позивач [PERSON] просить суд: визнати недійсним кредитний договір, укладений між ТОВ «МІЛОАН» (код ЄДРПОУ 40484607) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); визнати недійсним кредитний договір, укладений між ТОВ «УKP КРЕДИТ ФИНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); визнати недійсним кредитний договір, укладений між ТОВ «УКРОЗИКА» (код ЄДРПОУ 43024915) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); визнати недійсним кредитний договір, укладений між ТОВ «Є-КЕШ» (код ЄДРПОУ 41548844) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 28 травня 2020 року від відповідача ТОВ «Мілоан» подано відзив на позов [PERSON] , в якому вказано про те, що з вказаним позовом він не погоджується, просить відмовити у його задоволенні, з урахуванням наступного. Позивач у позовній заяві вказує, що він не підписував та не укладав кредитний договір з ТОВ «Мілоан», при цьому крім особистих переконань, доказів, які б засвідчили це або вказали на вірогідність такого не надає. Варто зазначити, що ТОВ «Мілоан» здійснює діяльність з надання фінансових кредитів фізичним особам на карткові рахунки, на підставі укладених в електронній формі кредитних договорів за допомогою веб-сайту Товариства в мережі інтернет https://miloan.ua, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та інших законодавчих актів України. Порядок вчинення дій з отримання кредиту та укладення кредитного договору детально наведений у розділах 3-5 «Правил надання фінансових кредитів Товариством». 22.01.2020р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №1694308, на підставі якого ТОВ «Мілоан» було надано кредит в розмірі 5000 гривень 00 коп., шляхом безготівкового переказу коштів на картковий рахунок позивача, зі строком погашення не пізніше 21.02.2020р. Вказаний кредитний договір є вже восьмим, що укладався між позивачем та відповідачем-1, попередні договори виконані позивачем належним чином. Відповідно твердження позивача, що він ніколи не звертався до фінансових установ та ніколи не укладав з ними кредитних договорів для отримання коштів неправдиві. Позивач не зазначає в позовній заяві, який саме із кредитних договорів, що були укладені з відповідачем-1, він вимагає визнати недійсним. Позивач у позовній заяві не навів який саме з восьми кредитних договорів укладених з ТОВ «Мілоан» він просить визнати недійсним, але відповідач 1 має припущення, що позивач оспорює кредитний договір, зобов`язання за яким наразі невиконані позивачем, відтак подальші заперечення сформовано виходячи з того, що оспорюється саме цей кредитний договір. Позивач вказує, що стороною не отримано акцепт на направлену оферту; не передано майно, яке згідно з договором передбачається передати; відсутність письмової форми; підписання договору не відбулося у спосіб, визначений Законом України «Про електрону комерцію». Крім своїх оцінок, доказів вказаному позивач не надав, а відповідач в свою чергу спростовує дані твердження нижче. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно п. 6.1 кредитного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua. Згідно п. 6.2. кредитного договору, розміщені в особистому кабінеті Позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними Позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Після укладення кредитний договір розміщується в особистому кабінеті Позичальника, що підтверджує надання примірника договору Позивачу, хоча це і не вимагається від Відповідача 1 згідно ч.2 ст.6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закон. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 12 закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 12 ст. З закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Укладаючи кредитний договір Позивач та Відповідач-1 вчинили дії визначені ст. 11 України «Про електронну комерцію». Перелік таких дій із точним часом їх вчинення наведений додатку 3 до цього відзиву. Крім того, на підтвердження викладеного Відповідач-1 надає докази, а саме додатки 4, 6, 7, 11. Варто зазначити, що всі редакції Правил надання фінансових кредитів, включаючи ті, що втратили чинність, розміщені на сайті Відповідача в розділі «документи» за посиланням https://miloan.Ua/s/documents. Крім того, активне пряме посилання на Правила розміщено Відповідачем-1 в п.5.1 проекту кредитного договору (оферті) за переходом на яке Позивач перенаправляються на сторінку веб-сайту Відповідача-1, де розміщено Правила, що відповідає вимогам ч.5 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію». Всі відомості, які Відповідач повинен надати Позивачу та включити в договір відповідно до Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» містяться в кредитному договорі, Правилах надання фінансових кредитів та сайті Відповідача-1, зокрема, в розділі «документи» за посиланням httрs://miloan.ua/s/documents. Позивач підписав кредитний договір №1694308 (відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи Відповідача-1. Після чого, укладений кредитний договір №1694308 розміщено в особистому кабінеті Позивача та Позивачу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.2. кредитного договору на його картку. Таким чином, кредитний договір є таким, що укладений у письмовій формі і підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На підставі вищевказаному, твердження Позивача про недодержання процедури укладення електронного договору є безпідставними. Позивач зазначає в своєму позові, що він поданий про захист споживачів, однак, позовна вимога про визнання кредитного договору недійсним, обґрунтована порушенням встановлених Законом України «Про захист прав споживачів» вимог стосовно укладеного договору, а на основі твердження Позивача, що він не підписував та не укладав кредитний договір, тобто ним оспорюється факт укладення кредитного договору, що не розглядатись в якості способу захисту прав споживачів, в розумінні норм Закону України «Захист прав споживачів». Більш того, Позивачем обрано неналежний спосіб захисту права, які може бути задоволений. В Аналізі ВССУ передбачено, що при розгляді справ судами про визнання договорів недійсними, необхідно визначати момент їх укладення, оскільки судом не визнається недійсним договір, який визначається неукладеним. Згідно з висновком Аналізу ВССУ, до неукладених можна віднести договори, для яких сторонами не дотримано встановлених законодавством умови їх укладення (відсутність досягну згоди щодо істотних умов договору; стороною не отримано акцепт на направлену оферту; не передано майно, яке згідно з договором передбачається передати; відсутність державної реєстрації договору для якого чинним законодавством передбачена така реєстрація і т.п.). Вимога про визнання договору недійсним, оскільки за твердженнями Позивача він є неукладеним, не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», що передбачає в подальшому відмову у задоволенні відповідного позову. Отже, Позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого права (яке до того ж не порушено), а саме він просить визнати неукладений договір, тобто такий, що не відбувся - недійсним, з чим погоджується і ВССУ, про, що вказано вище. Крім того, відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним, тобто таким, який в силу ст.215 ЦК України не може бути визнаний судом недійсним, про що, зокрема зазначено в Аналізі ВССУ. Позивач наполягає на тому, що кредитний договір він не підписував в жодний спосіб (власноручно чи із застосуванням електронного підпису), що має наслідком неукладеність або нікчемність кредитного договору. В будь-якому випадку (якщо допустити відповідність тверджень позивача фактичним обставинам) позовна вимога про визнання кредитного договору недійсним не підлягає задоволенню. Позивач стверджує, що нібито Відповідачем-1 здійснена нечесна підприємницька практика. Позивач припускає, що оскільки він не укладав договір та не отримував гроші від Відповідача-1, а останній без відома Позивача, використовуючи його особисті дані, намагається безпідставно збагатитися. Твердження Позивача з приводу того, що він не укладав договір та не отримував кредитні кошти від Відповідача-1, спростовані в першій частині відзиву. Хоча Позивач посилається на порушення ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» зі сторони Відповідача-1, однак не надав відповідних аргументів та доказів того, що Відповідач-1 при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику. Більш того, нечесна підприємницька практика, що вводить споживача в оману або є агресивною, відповідно до змісту ст.19 Закону «Про захист прав споживачів», може мати місце лише у тому разі, якщо між суб`єктом господарювання та споживачем відбувається взаємодія внаслідок якої суб`єкт господарювання із застосуванням нечесної підприємницької практики впливає на рішення споживача щодо укладення правочину (придбання товару, послуги). У той час, як за твердженнями Позивача він до Відповідача 1 ніколи не звертався. Позивач в позовній заяві звертає увагу, що Відповідач-1 відповідно до ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладення договору не надав у належній формі інформацію, що зазначена в п. 2 ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів». В свою чергу, відповідно п.1 ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів» (на яку посилається Позивач) зазначається, що положення цієї статті не застосовуються до договорів, укладених на відстані, які стосуються: 1) правочинів з нерухомим майном, крім оренди такого майна; 2) правочинів з цінними паперами; 3) фінансових послуг; 4) продажу товарів торговельними автоматами; 5) телекомунікаційних послуг; 6) правочинів, здійснених на аукціоні, якщо участь у ньому можлива і без використання засобів дистанційного зв`язку. А оскільки фінансовими послугами відповідно п.6 ч.1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, вимоги ст. 13 Закону «Про захист прав споживачів» не застосовуються до спірного договору. Це ж стосується і вимог ст.12 Закону «Про захист прав споживачів», відповідно до п.1 ч.1 якої, положення цієї статті не застосовуються до договорів, укладених поза торговельними або офісними приміщеннями, і які стосуються договорів споживчого кредиту. Позивач в позовній заяві зазначає попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, в розмір 10 000 гривень, але не конкретизує з чого саме складаються судові витрати та не надає такого розрахунку та доказів понесення таких витрат. 22 травня 2020 року, через засоби поштового зв`язку, відповідачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надано відзив на позовну заяву [PERSON] про захист прав споживача, в якому зазначає про те, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, виходячи з того, що по-перше, щодо порядку укладення Кредитного договору № 0321-0006 від 23.02.2020р. та дотримання письмової форми, кредитний договір між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду договору. Так, Закон України «Про електронну комерцію», визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https://www.creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створив власний Особистий кабінет (п.2.1.12 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною встановлюється порядок укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, а саме: 1)позивач на сайті відповідача, здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил). 2)заявка подавалася позивачем через особистий кабінет (п. 4.9. Правил). 3)відповідач проінформував позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 641 та 642 Цивільного кодексу України. 4)позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладання Електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно- телекомунікаційній системі відповідача. 5)позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням (п.5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз.2 ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 6)відповідач надав підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті позивача та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивача. Отже, як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення договору було б неможливе. Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Тобто, вищенаведений порядок укладення договору відповідає ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що також підтверджується інформаційним повідомленням Нацкомфінпослуг (державного регулятора на ринку фінансових послуг) від 13.02.2019 року. До того ж, позивачем на сайті відповідача самостійно створено Особистий кабінет, заповнено заявку на отримання кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою відповідача. Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті позивача на сайті відповідача. За результатами розгляду звернення позивача на отримання кредиту, відповідачем на електронну адресу [INFO] та телефонний номер [NUMBER] (що були зазначені позивачем при реєстрації та формуванні Особистого кабінету, п.2.1.7, п 4.9 Правил) були відправлені повідомлення щодо погодження кредиту, а після укладення електронного договору ще й повідомлення про перерахування коштів з вкладенням кредитного договору (роздруківка повідомлень додається). Крім того, примірник кредитного договору також розміщений в Особистому кабінеті позивача на сайті відповідача, з яким позивач може ознайомитись в будь-який час. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. По-друге, щодо виду (методу) підпису кредитного договору №0321-0006 від 23.02.2020 р. повідомляємо наступне. Так, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; укладення договору між сторонами, зокрема підпису, здійснюється методом введення одноразового ідентифікатора (електронним підписом одноразовим ідентифікатором) відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у кредит, що діяли на момент укладення відповідного договору та є його невід`ємною частиною. Так, відповідно до п. 5.4 Правил, укладаючи договір, кредитодавець та заявник/позичальник визнають усі документи (в тому числі договір), підписані з використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч.12. ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію». Сторони підтвердили, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих Правил та кредитного договору). Отже, виходячи з вищезазначеного, між позивачем та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» погоджено, як вид (метод) підпису договору так і всі істотні умови. По-третє, щодо безпідставного застосування законодавства до правовідносин між сторонами. Так, у позовній заяві Позивач посилається на Закон України «Про споживче кредитування» та ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів». Проте, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів», право споживача у разі укладення договору на відстані, положення цієї статті не застосовуються до договорів, закладених на відстані, які стосуються, зокрема - фінансових послуг. В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «УKP КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01.08.2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, згідно Розпорядження № 2401 від 08.06.2017 року. До фінансових послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, Закон України "Про електронну комерцію" застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення фінансових послуг. Враховуючи наведене, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснює свою діяльність щодо укладення електронних правочинів, зокрема відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (спеціального закону). Щодо застосування Закону України «Про споживче кредитування», відповідач вказує, що відповідно до ч.2 ст. 3, цей Закон не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Кредитний договір № 0321-0006 від 23.02.2020р., укладений з відповідачем терміном на 14 днів, отже згідно прямої норми Закону України «Про споживче кредитування», даний Закон не розповсюджується на правовідносини за зазначеним Договором. Тобто, враховуючи наведене, позивачем безпідставно вказані норми законів, що не підлягають застосуванню до правовідносин між сторонами за кредитним договором № 0321-0006 від 23.02.2020р. По-четверте - щодо ненадання повної інформації про кредитний договір відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». На офіційному веб-сайті відповідача - https://creditkasa.com.ua, у вільному доступі для всіх клієнтів відповідача розміщена повна інформація щодо договору кредиту (примірний Договір) та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення Договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність і т. д. Крім того, на веб-сайті відповідача розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Враховуючи вищевикладене, відповідачем надано позивачу повну та чітку інформацію щодо умов Договору кредиту, яка передбачена чинним законодавством та яка розміщена і доступна для вільного ознайомлення на сайті Відповідача: https://creditkasa.com.ua. Таким чином, посилання Позивача щодо ненадання інформації по кредитному договору, його нечіткість та незрозумілість є безпідставними та не відповідають дійсності. Крім того, необхідно звернути увагу, що кредитний договір № 0321-0006 від 23.02.2020р. є вже 10 (десятим) договором, який укладений позивачем з відповідачем, і тільки в останньому позивачем допущено порушення взятих на себе зобов`язань. Всі договори між позивачем та відповідачем укладені на однакових умовах на строк, що не перевищує 1 місяць. Отже, позивач при укладенні договору, з метою отримання коштів був ознайомлений та обізнаний з усіма його умовами, неодноразово здійснював укладення договорів на аналогічних умовах, а тому твердження позивача про відсутність інформації по кредитному договору є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. По-п`яте, щодо відсутності відомостей про те, що позивачу передавались (перераховувались) кошти зазначаємо наступне. Відповідачем в підтвердження перерахування коштів було направлено електронний лист на адресу електронної пошти позивача - [INFO] , (що була зазначена позивачем при реєстрації та формуванні Особистого кабінету, п.2.1.7, п 4.9 Правил) та проінформовано його про перерахування коштів у сумі 3500 грн. на платіжну картку, яка була самостійно зазначена позивачем для отримання кредиту (роздруківка повідомлення додається). Грошові кошти у сумі 3500 грн. були перераховані позивачу в день укладення договору, а саме 23.02.2020р. На підтвердження викладених обставин справи, відповідачем долучається до відзиву витяг з реєстру банку щодо видачі кредиту позивачу по договору № 0321-0006 від 23.02.2020р. в сумі 3500 грн. Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Тобто, факт перерахування грошових коштів є умовою виконання вже укладеного договору, а не визнання його недійсним, в зв`язку з відсутністю перерахування грошових коштів. По-шосте, щодо визнання недійсним договору, який не вчинено. Так, позивачем згідно позовної заяви було надано пояснення щодо не укладення договору та визнання неукладеного договору недійсним, в зв`язку з чим необхідно звернути увагу, що відповідно до п. 8 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не може бути визнаний недійсний правочин, який не вчинено. Разом з тим, позивач у позовній заяві вказує про відсутність факту укладення, підписання ним договору. При цьому в подальшому позивач оскаржує кредитний договір, вважаючи його положення такими, що порушують його право як споживача (відсутність істотних умов, не надання повної інформації про договір, не дотримання письмової форми і т. д.). Ці вимоги є взаємовиключними і свідчать про те, що саме [PERSON] уклала договір кредиту з відповідачем шляхом виконання визначеної процедури, що викладена вище. Зважаючи на викладене вище, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір № 0321-0006 від 23.02.2020р. укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно підстави для визнання кредитного договору № 0321-0006 від 23.02.2020р недійсним - відсутні. У відповіді на відзив відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс», поданому позивачем [PERSON] 08.07.2020 року, остання вказала, що ніяких договірних відносин з даним відповідачем не має, доказів про перерахування їй грошових коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс», кредитодавець не надав. У запереченні від 11.08.2020 року на відповідь на відзив, представник відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс», [PERSON] , вказав, що сторони при укладенні договору не здійснювали використання електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», який до того ж втратив чинність 07.11.2018 року. Крім того, зазначив про те, що позивачем заперечується факт укладення (вчинення) кредитного договору, проте необхідно звернути увагу на те, що відповідно до п. 8 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Разом з тим, позивач нібито вказує про відсутність факту укладення, підписання нею договору, при цьому оскаржує кредитний договір, вважаючи його положення такими, що порушують його право як споживача (відсутність істотних умов, не надання повної інформації про договір, не дотримання письмової форми і т.д.). Ці вимоги є взаємовиключними (а.с.145-146). 22 червня 2020 року від відповідача ТОВ «Укрпозика» подано відзив на позов [PERSON] , в якому вказано про те, що з вказаним позовом він не погоджується, просить відмовити у його задоволенні, з урахуванням наступного. Договір Позики № UP7024659 (номер у системі L7140389) укладено в порядку, передбаченому Законом України №675-VІІІ від 03.09.2015 року «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 статті 3 Законом України №675-VІІІ від 03.09.2015 року «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до розділу 2 Договору позики № UP7024659: «2.1. Встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: 2.1.1.на Порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної Заяви: 2.1.1.1.Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; 2.1.1.2.Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця Спеціальних умов Кредиту на основі інформації, наданої в Заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві (наприклад, запитувану суму), нова Пропозиція буде надана на основі нововведених умов. За запитом Позичальника Кредитодавець повинен надати Позичальнику Пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії. Позичальник має право проаналізувати Пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів; 2.1.1.3.натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (і) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (іі) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (ііі) встановлення договірних відносин з Кредитодавцем, як передбачається Договором, та (іу) складення Договору; 2.1.2. код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту.» В такому ж порядку, що і Договір позики № UP7024659, Позивачем укладено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до пункту 1 статті 3 Законом України №675-VІІІ від 03.09.2015 року «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Під час укладення договору Позивачем було успішно пройдено процес верифікації клієнта на сайті Відповідача. Отже, Позивачем було укладено договір в порядку, передбаченому чинним .законодавством, а саме з Законом України №675-VIII от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію». Щодо процесу верифікації клієнта. Під час укладення договору на сайті Відповідача, з метою уникнення випадків шахрайства, клієнти проходять процес верифікації. [PERSON] успішно пройшла верифікацію на сайті ТОВ «Укрпозика», відповідно, це означає, що Позивач особисто проходив процес верифікації, а отже, і особисто укладав Договір. Щодо попереднього розрахунку судових витрат Позивача Позивач в позовній заяві зазначає, що попередній (орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат , які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 10 000 грн. Однак, Позивач не конкретизував з чого саме складаються судові витрати та не надав детального розрахунку та доказів понесення таких витрат. У відповіді на відзив відповідача ТОВ «Укрпозика», поданому позивачем [PERSON] 13.07.2020 року, остання вказала, що ніяких договірних відносин з даним відповідачем не має, доказів про перерахування їй грошових коштів від ТОВ «Укрпозика», кредитодавець не надав. Відповідач міг самостійно дізнатися особисту інформацію позивача та використовувати її з метою безпідставного збагачення. У запереченні від 11.08.2020 року на відповідь на відзив, представник відповідача ТОВ «Укрпозика», [PERSON] , вказав, що процес встановлення договірних відносин детально наведено у розділі 2 Загальних умов договору позики. При виконанні п.2.1.1 від клієнта вимагається завантаження необхідних документів, для підтвердження того, що саме він проходив процес верифікації. Однією із вимог є фото обличчя клієнта з паспортом та фото відмітки місця його реєстрації. Саме такі докази були відправлені позивачем при встановленні договірних відносин з відповідачем. Одноразовий ідентифікатор було направлено позивачу на його фінансовий номер телефону. А посилання позивача на Закону України «Про електронну комерцію» не застосовуються до спірного договору (а.с.150-153). 13 серпня 2020 року від відповідача ТОВ «Є-КЕШ» подано відзив на позов [PERSON] , в якому вказано про те, що позовні вимоги Позивача є безпідставними, не мають законного обґрунтування та не відповідають дійсним обставинам справи в зв`язку з чим Відповідач 4 не визнає позовні вимоги Позивача повністю виходячи з наступного. 21 січня 2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» та [PERSON] було уклало електронний Договір про споживчий кредит №222394, на підставі Примірного договору споживчого кердитування, затверджений 27.12.2019р. наказом ТОВ «Є-КЕШ» №27/12-01 та Правил надання споживчих кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ», затверджені 27.12.2019 р. наказом ТОВ «Є-КЕШ» №27/12-01. Примірний Кредитний договір та Правила розміщені у вільному доступі на Веб-сайті Товариства www.e-cash.com.ua і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит має можливість ознайомитись з цими документами перед укладанням Кредитного договору. Згідно п.п. 2.1., п.1.2. Кредитного договору Позикодавець надав Позичальнику кредит в сумі 5550,00 грн. строком на 30 календарних днів. Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.1. ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України: якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно п.1. ст.12 України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Так, процес укладання Кредитного договору з Позивачем відбувався наступним чином. Позивач зайшов на Веб-сайт Відповідача www.e-cash.com.ua, де мав змогу ознайомитись з текстом примірного кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією щодо умов кредиту, ліцензією Товариства, фінансовим звітом тощо. Надалі Позивач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, що свідчить, що Позивач ознайомився з Правилами та іншою наданою йому інформацією (роздруківки сторінок з ITC Товариства. Під час здійснення реєстрації в ITC Товариства, а також з метою виконання вимог закону щодо ідентифікації Позивача в ITC Відповідача, Позивач: -надав всі свої особисті дані (ПІБ, електронну пошту, свій номер мобільного телефону, серію та номер паспорта; дату, місяць та рік народження, ідентифікаційний номер, місце роботи, посаду, робочий номер телефону, ПІБ контактної особи та його мобільний номер телефону; зазначив адресу свого місяця поживання, період реєстрації за вказаною адресою тощо; -надав згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки, як того вимагає ст.2 Закону України «Про захист персональних даних»; -створив особистий кабінет; -завантажив свою фотографію на якій Позивач тримає свій паспорт громадянина України в розгорнутому стані. На фотографії відображене обличчя Позичальника ( [PERSON] ) з її паспортом громадянина України, серія та номер паспорта [NUMBER] ), розгорнутим на сторінці де розміщено діюче фото Позичальника; -в порядку передбаченому 4.10 Правил пройшов процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку в подальшому, були перераховані кредитні кошти: Перевірка дійсності платіжної картки відбувається шляхом блокування наперед невідомої Заявнику довільної суми в розмірі від 1 копійки до 5 гривень та наступним зазначенням Заявником конкретної суми на Сайті Товариства, що була заблокована. Точний розмір зарезервованої суми Заявник може дізнатися в банківській установі, що емітувала платіжну картку та здійснила верифікацію Заявника (через смс-повідомлення від банку та/або засобами електронного зв`язку та/або засобами телефонного зв`язку); -ознайомився в Особистому кабінеті з Паспортом продукту «Споживчий кредит» в порядку передбаченому ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; -надав кредитну заявку, в якій Позивач зазначив бажану суму кредиту та строк кредиту; -Позивачу була надана можливість ознайомитись з текстом примірного Кредитного договору, що пропонувався для укладання, Правилами, інформацією зазначеною в ч,2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією. З текстом Правил Позивач ознайомився в ITC Товариства шляхом перенаправлення (відсилання) на них за відповідним посиланням, що повністю відповідає вимогам п.п.4, 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», про що Позивач поставив відповідну відмітку в ITC Товариства. Своєю відміткою в ITC Товариства Позивач підтвердив, що він приймає умови Кредитного договору, Правил та підтвердив, що йому була надана інформація відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією. Більше того, без проставлення вищевказаної відмітки Позивач не зміг би завершити процес подачі кредитної заявки в ITC Товариства, кнопка «Создать заявку» була б не активна. Надалі Позивачу в ITC Товариства була надана оферта щодо укладання Кредитного договору, яка містить всі суттєві умови Кредитного договору, а саме: сума кредиту, дата повернення кредиту, процентна ставка в день, сума процентів до погашення на кінець строку, загальна сума, що підлягає сплаті на кінець строку, розмір штрафних санкцій, після чого Позивач акцептував оферту Відповідача шляхом підписання електронного Кредитного договору одноразовим ідентифікатором 25553Y, який був направлений Позивачу 21.01.2020р. о 15 год. 09 хв. за допомогою CMC повідомлення на його мобільний номер телефону [NUMBER] , який Позивач зазначив під час проходження реєстрації в ITC Товариства. Зазначає про те, що Кредитний договір містить усі істотні умови, визначені вимогами діючого законодавства України, а саме: згідно ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». В період з 20.02.2020р. по 28.02.2020р. сторони Кредитного договору укладали між собою 3 (три) додаткові угоди до Кредитного договору, якими кожного разу продовжували Строк користування кредитом на 2-10 днів, що ще раз підтверджує, що Кредитний договір було укладено між Позивачем та Відповідачем 4 і Позивач не заперечував його дійсність. Надання кредиту Позичальнику за Кредитним договором було здійснено 21.01.2020р. безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку Позивача № [NUMBER] через технологічного партнера ТОВ «Платежі онлайн» (сервіс Platon), який співпрацює з Відповідачем на підставі договору доручення №ПБ 524/11 від 24.11.2017р. Не заслуговує на увагу суду і твердження Позивача, що Відповідач порушує ст.ст. 12,13, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач постійно здійснює лише чесну підприємницьку практику, не погіршував умови для Позичальника в порівнянні з тими умовами, що визначені вимогами чинного законодавства України та надав і постійно продовжує надавати Позивачу всю необхідну інформацію щодо умов отримання та погашення кредиту. Крім того є безпідставним посилання Позивача на ст.ст.12, 13 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно п. 1 ч. 1 ст. 12, п.3 ч.1 ст.13 якого, визначено, що положення цієї статті не застосовуються до договорів, укладених поза торговельними або офісними приміщеннями, і які стосуються: 1) договорів споживчого кредиту; а також до договорів, укладених на відстані, які стосуються: 3) фінансових послуг. У відповіді від 31.08.2020 року на відзив ТОВ «Є-КЕШ», позивач [PERSON] вказала, що у відповідності до приписів ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», обов`язок доведення того, що примірник договору (змін до нього) був переданий клієнту, покладається на особу, яка надає фінансову послугу. Разом із Відзивом Відповідач-4 не надав належного підтвердження того, що відповідний договір був підписаний сторонами та взагалі між сторонами були договірні відносини. Усі докази, надані Відповідачем-4 є неналежними, зробленими в односторонньому порядку. Твердження Відповідача-4 про те, що позивач не зміг би завершити процес подачі кредитної заявки є безпідставним, адже позивач і не намагався розпочати процес подачі кредитної заявки. Відповідач-4 таким чином намагається безпідставно збагатитися за рахунок Позивача. Відповідач-4 також разом із Відзивом надав суду кредитний договір №222394. У графі реквізити сторін значаться дані Позивача, але відсутній підпис Позивача. Такого договору Позивач не підписував та не бачив його до моменту ознайомлення з Відзивом. Позивач вважає, що жоден із додатків, які Відповідач-4 додав до Відзиву не підтверджує факт укладання договору, а сам договір, який надав Відповідач-4 не можна вважати підтвердження факту укладання кредитного договору (договір не підписаний, наявність особистих даних Позивача у ньому не є підтвердження укладання Позивачем вказаного договору). Окрім того, Інформаційна довідка від 23.07.2020 року, на яку посилається Відповідач-4 як на доказ проведення транзакції типу «виплата», не завірена печаткою банку, що ставить під сумнів здійснення відповідної фінансової операції. Також не було надано суду підтвердження переказу коштів Позивачу, що свідчить про обґрунтованість доводів Позивача та безпідставність тверджень Відповідача-4. З доказів, наданих Відповідачем-4, не можна встановити, що кошти були надані Позивачу, що мало місце укладання кредитного договору, відсутні первинні документи по господарській операції тощо. Крім того, роздруківка із сайту Відповідача-4 належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Відповідача-4), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. Щодо електронного підпису одноразовим ідентифікатором, варто зазначити, що не можна встановити, що саме Позивач заповнила формуляр заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, і вона була підписана шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За Позивача могла це зробити інша особа або взагалі такої дії не було. Докази Відповідача-4 не містять жодних підтверджень доводів, наведених у відзиві. Спірний кредитний договір не підтверджує факт підписання договору Позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис» (а.с.3-7 том 2). 03.12.2020 року відповідачем ТОВ «Є-КЕШ» подано заперечення на відповідь на відзив позивача [PERSON] , в якому директором ТОВ «Є-КЕШ» продубльовано заперечні обґрунтування проти позову [PERSON] , викладені у відзиві на позов від 13 серпня 2020 року (а.с.29-35 том 2). 28 травня 2020 року відповідачем ТОВ «Мілоан» подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку обґрунтовує тим, що 22 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір №1694308, за допомогою сайту товариства, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та інших законодавчих актів України. Для укладення даного електронного кредитного договору сторони вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та поза нею, а саме 22.01.2020 року з 23 год. 05 хв. до 23 год. 08 хв.: - введення позичальником даних по анкеті-заяві та надання згоди на збір та передачу інформації, що складає кредитну історію заявника та надання згоди на обробку персональних даних; - анкету-заяву відправлено позичальником на розгляд товариству; - автоматичні перевірки по заяві; - перевірка позичальника за даними БКІ; - скорингова оцінка позичальника; - позичальнику відправлено смс повідомлення з пропозицією умов кредитування; - позичальнику направлено на е-mail з пропозицією інших умов; - створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) в особистому кабінеті позичальника; - позичальнику відправлено смс повідомлення про погодження кредиту та необхідність підписати акцепт на сайті; - позичальнику відправлено смс повідомлення з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; - позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); - друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінету позичальника; - кредитні кошти перераховано на картку позичальника. За змістом ч.5,6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 12 ст.11 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 ЗУ "Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор-алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. В особистому кабінеті позичальника генерується сторінка, на якій Позивач інформує позичальника про те, що надання кредиту схвалено та просить його підтвердити згоду на укладення кредитного договору, повний текст якого (у т.ч. зі всіма істотними умовами) відповідно до ч.5 ст.11 Закону «Про електронну комерцію» міститься у посиланні, шляхом надсилання Позивачу електронного повідомлення (відповіді) про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепту), підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено позичальнику у смс-повідомленні, та зазначено, що вводячи одноразовий ідентифікатор позичальник повністю та безумовною приймає оферту Позивача та укладає кредитний договір на умовах доступних за посиланням. Позичальник вводить одноразовий ідентифікатор в спеціальне поле, тим самим підписує акцепт та укладає кредитний договір, який за змістом ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Після укладення, кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Отже, зазначений порядок укладення електронного кредитного договору відповідає вимогам ЦК України, Закону України, «Про електронну комерцію», і вважається таким, що укладений у письмовій формі. На виконання умов кредитного договору №1694308 від 22.01.2020 року позивачем за зустрічним позовом перераховано на картку відповідача за зустрічним позовом, що була зареєстрована через особистий кабінет, грошові кошти у сумі 5000 грн. Після закінчення 21.02.2020 року строку дії договору, [PERSON] свої зобов`язання не виконала, допустивши прострочку, яка триває з 22.02.2020 року по теперішній час і становить 12533 грн. 00 коп., яка складається із: основної суми боргу - 5000 грн. 00 коп.; комісії за надання кредиту - 350 грн. 00 коп.; процентів за користування кредитом в період з 23.01.2020 року до 21.02.2020 року - 1575 грн. 00 коп.; процентів за користування кредитом в період з 22.01.2020 року до 21.04.2020 року - 4500 грн. 00 коп.; пені - 1108 грн 00 коп. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст. 525, 526, 536, 611, 625 ЦК України, ТОВ «Мілоан» просить суд стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1694308 від 22.01.2020 року заборгованість у сумі 12533 грн. 00 коп., а також сплачений судовий збір (а.с.87-91 том 2). На підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.03.2021 року об`єднано зустрічний позов ТОВ «Мілоан» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з первісним позовом [PERSON] до ТОВ «Мілоан», ТОВ «Укркредит фінанс», ТОВ «Укрпозика», ТОВ «Є-Кеш» про захист прав споживача. Позивач за первісним позовом [PERSON] надала суду заяву в якій вказала про підтримання заявлених нею позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] , в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити. Представник відповідача за первісним позовом ТОВ «Мілоан», [PERSON] , до початку проведення судового засідання надав суду заяву, в якій просив відмовити позивачу [PERSON] у позові, задовольнити підтриману ним зустрічну позовну заяву, і розгляд справи здійснити без його участі. Представник відповідача за первісним позовом ТОВ «Укрпозика», [PERSON] , просив суд здійснити розгляд справи без його участі. Відповідачі за первісним позовом ТОВ «Укркредит фінанс», ТОВ «Є-Кеш» у судове засідання не з`явились, але в матеріалах справи знаходяться надані відзиви на первісний позов. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного. Як встановлено судом: - між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено 22.01.2020 року електронний кредитний договір №1694308 на суму 5000 грн. 00 коп., шляхом безготівкового переказу коштів на картковий рахунок позивача, згідно платіжного доручення №14180402, зі строком погашення на пізніше 21.02.2020 року. Даний договір [PERSON] акцептувала, підписавши його електронним одноразовим ідентифікатором (а.с. 61, 63, 67, 71 том 1); - між [PERSON] та ТОВ «Укр кредит фінанс» укладено 23.02.2020 року кредитний договір №0321-0006 від 23.02.2020 року, на суму 3500 грн. 00 коп., строком на 14 днів, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Веб-сайту ТОВ «Укр кредит фінанс» https://creditkasa.com.ua. Згідно копії Витягу з реєстру банку, видача коштів за вказаним кредитним договором здійснювалася за допомогою системи LiqPay ПАТ «Приватбанк» (а.с.23, 28 том1); - між [PERSON] та ТОВ «Укрпозика» укладено 19.11.2019 року договір позики № UP7024659 (номер у системі L7140389) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», дистанційно, на основі заяви позичальника, поданої через особистий кабінет на порталі, шляхом введення коду підтвердження, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 101-102 том 1); - між [PERSON] та ТОВ «Є-КЕШ» укладено 21 січня 2020 року електронний договір про споживчий кредит №222394, на суму 5500 грн. 00 коп., строком на 30 календарних днів, який надано позивальнику безготівково, шляхом перерахування коштів на платіжну картку позивача, через технологічного партнера ТОВ «Платежі онлайн» (а.с. 192 - 210, 211, 213-223 том 1). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору). Суд, дослідивши докази, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного [PERSON] позову, виходячи з наступного. За ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства(ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що договори, укладені між сторонами в електронній формі, що містять електронний підпис позивача та представників Товариств, мають силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оспорювані кредитні договори було укладено [PERSON] з відповідачами в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису, визначеного ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України. Зі змісту оспорюваних договорів, які надано відповідачами, встановлено, що в них визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кожного кредиту, дату їх видачі, строки надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодилася на укладення договорів саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису та надання номеру карти для перерахування відповідачами кредитних коштів. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Щодо посилання позивачем, як на підставу своїх позовних вимог, на те, що відповідачі ведуть нечесну підприємницьку практику, то відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За судового розгляду на підставі наданих позивачем доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваних нею кредитних договорів вимогам законодавства та про несправедливість їх умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самими змістами договорів. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Втім, зазначених законом підстав недійсності договорів позивачем не доведено. На переконання суду, саме позивач ініціювала укладення таких договорів, оформивши заявки на сайтах товариств, підписавши договори з використанням аналогового підпису, надала свої паспортні дані, в тому числі їх фотокопії, які повністю відповідають паспортним даним, зазначеним в оспорюваних [PERSON] договорах. Суду не було надано доказів на спростування зазначеного. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Позивачем не доведено перед судом порушення прав з боку відповідачів, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Щодо розгляду зустрічного позову, суд зазначає наступне. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Мілоан» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність - інші види кредитування (а.с.110 том 2). З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення електронного кредитного договору від 22 січня 2020 року № 1694308 ТОВ «Мілоан» було надано суду Правила надання фінансових кредитів товариством «Мілоан» (в редакції від 19.01.2020 року), в яких визначено чітку хронологію дій учасників електронної комерції при укладенні кредитного договору в електронній формі за допомогою електронно-телекомунікаційних систем (а.с.54-60 том 1). Згідно з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Мілоан» пропонує укласти кредитний договір на умовах, встановлених товариством. Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на сайті кредитора заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідно до пунктів 5.1,5.2.,5.3 Правил надання фінансових кредитів визначено, що кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті на сайті Товариства шляхом розміщення Товариством/відправлення позичальнику пропозиції його укласти (оферти) та прийняття цієї пропозиції (акцепту) позичальником. Заявник/позичальник здійснює вхід в особистий кабінет на сайті Товариства з використанням логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Заявник ознайомлюється з текстом затвердженої форми кредитного договору та правил кредитування на сайті товариства. Процедури ідентифікації особи за фото-копіями наданих документів, що підтверджують особу, та/або через верифікацію банківської картки, та/або перевірку за базами бюро кредитних історій визначають, що кредитний договір укладається позичальником. Розміщені в особистому кабінету позичальника проект кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається товариством електронним повідомленням (смс) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаним позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства (а.с.56 том 1). Тобто, відповідач розуміла, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором. Матеріалами справи підтверджено, що 22 січня 2020 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», ТОВ «Мілоан» та [PERSON] строком на 30 днів з 22 січня 2020 року до 21 лютого 2020 року, уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі № 1694308 на суму 5000 грн зі сплатою комісії за надання кредиту у сумі 350 грн. 00 коп., що становить 7% від суми кредиту, а також зі сплатою процентів за користування кредитом у сумі 1575 грн. 00 коп., нарахованих за ставкою 1,0500 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.67 том 1). Цього ж дня вказана сума позики була перерахована відповідачу [PERSON] на її платіжну картку, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №14180402 (а.с.71 том 1). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Матеріали справи свідчать про те, що заявка, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), була підписана відповідачем [PERSON] у спосіб одноразового ідентифікатора. Відправлення та доставлення одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору №1694308 від 22.01.2020 року підтверджується наданою позивачем хронологією дій щодо укладення кредитного договору №1694308 від 22.01.2020 року (а.с.61 том 1). Вказані обставини відповідач не спростувала належними та допустимими доказами. Представник відповідача не заперечував, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] , належить [PERSON] , або що на час укладення спірних договорів вона втратила вказані засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 22.01.2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1694308 в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором 30-денний строк, тобто до 21 лютого 2020 року заборгованість не повернула. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). За пунктом 2.4.1 кредитного договору №1694308 від 22.01.2020 року позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 договору, тобто не пізніше 22.02.2020 року. Згідно п. 2.4.2 цього договору, у випадку, якщо станом на дату закінчення строку користування кредитом (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь позикодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4 договору (а.с.92 том 2). Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з комісією, процентами, пенею вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Мілоан», а саме у сумі 12533 грн. 00 коп., яка складається із: основної суми боргу - 5000 грн. 00 коп.; комісії за надання кредиту - 350 грн. 00 коп.; процентів за користування кредитом в період з 23.01.2020 року до 21.02.2020 року - 1575 грн. 00 коп.; процентів за користування кредитом в період з 22.01.2020 року до 21.04.2020 року - 4500 грн. 00 коп.; пені - 1108 грн 00 коп., розмір якої підтверджено наданим позивачем розрахунком та відповідачем не спростовано. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» . Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладені обставини, зустрічний позов ТОВ «Мілоан» до [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, як належним чином обґрунтований та підтверджений відповідними документами. Розподіл судових витрат у справі здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved