Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] мотивуючи тим, що КП «Білоцерківтепломережа» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідач не сплачує своєчасно кошти за надані послуги з опалення та підігріву води за затвердженими в установленому порядку тарифами, в звязку з чим за нею рахується заборгованість перед КП «Білоцерківтепломережа» в сумі 8014 грн. 77 коп. за період з 01.11.2011 року по 01.10.2015 року, яку відповідач добровільно не сплачує, а тому позивач просив суд стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. За ухвалою суду від 03.02.2016 року до участі в розгляді даної справи в якості співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачів в рівних частинах заборгованість за надані послуги в сумі 8014 грн.77 коп. Відповідач [PERSON] та її представник позов визнали частково, просили суд при вирішенні спору застосувати строки позовної давності тривалістю три роки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, повістки про виклик відповідачів до суду отримала під розписку їхня мати [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що всі відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], співвласниками цієї квартири є також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожному із співвласників належить 1/7 частка квартири, що стверджується копією свідоцтва на право власності від 06.03.2014 року № 45151та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.05.2014 року за № 21284556. З матеріалів справи вбачається, що за відповідачами рахується заборгованість за послуги з опалення та підігріву води перед КП Білоцерківтепломережа в сумі 8014 грн.77 коп. за період з 01.11.2011 року по 01.10.2015 року, що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем. Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за № 388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м.Біла Церква є КП Білоцерківтепломережа, що слідує з копії цього рішення. Згідно із Законами "Про місцеве самоврядування в Україні" і "Про місцеві державні адміністрації" регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження тарифів на послуги теплопостачання. Ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Як передбачено Законом «Про місцеве самоврядування в Україні» /ст.5/ до системи органів місцевого самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради. Представником позивача надано суду копії рішень міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, відповідно до яких були встановлені, змінювалися тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві. Отже, суд вважає, що тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві запроваджені органами місцевого самоврядування, що не суперечить вимогам діючого законодавства. А за ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, визначених законом, є обовязковими до виконання на відповідній території. Оскільки всі наведені вище рішення органів місцевого самоврядування про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги, в т.ч і на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на даний час не скасовані, не визнані незаконними, то вони повинні виконуватися відповідачами, як споживачами цих послуг. За ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю /ст.356 ч.1 ЦК/. Згідно положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Як вказано вище в рішенні, відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], а тому всі вони зобовязані приймати участь у витратах по утриманню спільного майна, а саме: сплачувати кошти за послуги, які надає КП БМР «Білоцерківтепломережа». А тому згідно вищенаведених правових норм обовязком відповідачів є своєчасна оплата цих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів відповідно до розміру часток у праві спільної часткової власності. Але враховуючи той факт, що крім відповідачів, інші співвласники квартири є малолітніми, суд вважає за можливе стягувати заборгованість за надані житлово-комунальні послуги на користь КП «Білоцерківтепломережа» в рівних частинах з 3-х відповідачів, проти чого відповідач [PERSON] та її представник не заперечували. При вирішенні спору представник відповідача просила суд застосувати строки позовної давності, на що вказано вище в рішенні. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількож боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Ст. 267 ч.ч. 3,4 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ по справі № 357/8085/15-ц 2-н/357/1177/15 про стягнення з [PERSON] боргу за житлово-комунальні послуги на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» в сумі 10 600 грн. 94 коп., але ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2015 року цей судовий наказ скасовано, що стверджується копією цієї ухвали. В постанові Верховного Суду України по справі № 6-214цс14 від 21.01.2015 року викладено правову позицію стосовно того, що судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Згідно норм ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов»язковим для всіх судів України. Як вказано вище, судовий наказ за заявою стягувача було видано 26.06.2015 року, позивач просить суд стягнути заборгованість за період з листопада 2011 року. В цьому випадку суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги в межах строку позовної давності за період з липня 2012 року. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з липня 2012 року по жовтень 2015 року включно нараховано до оплати за послуги з опалення 3848,58 грн., абонплата -165,50 грн., гаряче водопостачання -877,84 грн., коригування оплати за опалення -194,22 грн., коригування оплати за гаряче водопостачання -72,53 грн., всього 5158 грн.67 коп.; за цей період було сплачено за надані послуги 900 грн. /06.2014 р.-100 грн., 03.2015 р.-100 грн., 05.2015 р.-300 грн., 06.2015 р.-300 грн., 09.2015 р. -100 грн./, сума боргу становить 4258 грн.67 коп. /5158,67 грн.-900 грн./. Отже, з відповідачів належить стягнути на користь позивача борг за надані послуги в сумі 4258 грн.67 коп., а саме: в рівних частинах з кожного по 1419 грн.56 коп. /4258,67 грн. : 3/. При вирішенні спору судом не можуть прийматися до уваги твердження представника позивача про те, що строк позовної давності було перервано, оскільки відповідачами сплачувалися кошти на погашення боргу в більшій сумі, ніж нарахування за місяць, але представником позивача не надано суду доказів того, що кошти сплачувалися відповідачами на погашення боргу за надані послуги за період поза межами строку позовної давності, тоді як в розрахунку заборгованості сплачені відповідачами кошти відображені за період з червня 2014 року по вересень 2015 року, на що вказано вище. А за положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ст..4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідачів сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 1218 грн. згідно наданих платіжних доручень по 406 грн. з кожного, при цьому сума судового збору має стягуватися пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, але в даному випадку ставка судового збору встановлена в мінімальному розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та

Outcome: partial