Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

14 квітня 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк предявив позов про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитною угодою. У ході судового розгляду представник позивача подав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 45133,34 доларів США Позов обґрунтовує тим, що 14.09.2007 року з відповідачем було укладено кредитний договір Є/V 3208 та 14.09.2007 року уклали договір про видачу траншу Є/V 3208/1. Відповідно до умов договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 35000,00 доларів США до 14.09.2012 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав. Відповідач зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості, відсотків та штрафних санкцій у випадку порушення умов договору однак, не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості, в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 89911,68 доларів США, з яких: 20570,97 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 32884,10 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 36456,61 доларів США - пеня. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2014 року з відповідача присуджено до стягнення заборгованість у розмірі 58291,26 доларів США яка виникла станом на 12.03.2012 року, з яких: 28225,87 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 18828,39 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 8431,40 доларів США - пеня. Тому, станом на 24.03.2016 року з відповідача підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 45133,34 доларів США, з яких: 14055,71 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 28050,27 доларів США - пеня, а також штрафи, згідно п.6.6. кредитного договору у розмірі 9,61 доларів США (фіксована частина) та 3016,75 доларів США (процентна складова). Згідно умов договору сторони домовилися про збільшення позовної давності. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, уповноважив на представництво своїх інтересів [PERSON], який проти задоволення позовну заперечив частково. Зокрема, зазначив, що кредит був виданий відповідачу на споживчі цілі. Умови кредитного договору є несправедливими, відповідно ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно рішення від 11.07.2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками - фізичними особами. Відповідно до правової позиції ВС України викладеної у рішенні від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те ж порушення є недотриманням ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Згідно з розрахунком заборгованості відповідач належно виконував умови кредитного договору до 12.01.2009 року. Потім його майновий стан погіршився у зв'язку з коливаннями курсу долара США відносно гривні. З 02.02.2009 року позивач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 15% до 21%. Для погашення суми заборгованості позивачу для реалізації було передано заставне майно. Однак, коштів отриманих від реалізації заставного майна не вистачило для погашення заборгованості у повному обсязі. На підставі наведеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені та штрафів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що сторони 14.09.2007 року уклали кредитну угоду Є/V 3208, згідно якої позивач надав відповідачу кредит у формі траншів, загальна сума якої - 35000,00 доларів США, до 14.09.2012 року на споживчі цілі під 15% річних. Відповідно до договору про видачу траншу від 14.09.2007 року № Є/V 3208/1 сума траншу кредиту становила 35000,00 доларів США. Відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2014 року з [PERSON] присуджено до стягнення заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 12.03.2012 року у розмірі 58291,23 доларів США, з яких: 28225,87 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 18828,39 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 8431,40 доларів США - пеня; штраф у розмірі 31,29 доларів США (фіксована частина) та 2774,28 доларів США (процентна складова). Згідно розрахунку заборгованості за кредитом до січня 2009 року відповідач належно виконував зобов'язання за кредитною угодою. 02.02.2009 року позивач підвищив відсоткову ставку за користування кредитом до 21%. У відповідача за період з 13.03.2012 року по 24.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 45133,34 доларів США, з яких: 14055,71 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 28050,27 доларів США - пеня, а також штрафи, згідно п.6.6. кредитного договору у розмірі 9,61 доларів США (фіксована частина) та 3016,75 доларів США (процентна складова). Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до п.4.3. кредитної угоди при порушенні позичальником будь-якого з зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.10. цієї угоди, а також п.1.3., 2.2.3. договору про видачу траншів позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту у розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості 4.4. При непогашенні траншу кредиту в термін, встановлений договором про видачу траншу, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми траншу кредиту вважається прострочена, на залишок заборгованості по простроченій сумі траншу кредиту розрахунок відсотків здійснюється від повідно до п.4.3. цієї угоди, а також п.4.3. договорів про видачу траншів. Відповідно до п.6.1. кредитної угоди при порушенні позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2., 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 2.4.1., 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. цієї угоди, п.п. 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договорів про видачу траншів, а також графіком погашення, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3., 2.2.3., 2.3.3. цієї угоди, п.п. 1.3., 2.2.3. договорів про видачу траншів, а також графіком погашення, винагороди, передбаченої п.п. 4.5., 4.6. цієї угоди, а також п.п. 4.5., 4.6. договорів про видачу траншів позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБ України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Відповідно до п.6.6. кредитної угоди при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даною угодою більш ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 гривень + 5% від суми позову. Приймаючи рішення від 11.07.2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Захистом від зловживань є частина третя статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Судом встановлено, що до січня 2009 року відповідач надавав позивачу кошти на виконання умов кредитного договору. У лютому 2009 року позивач підняв відсоткову ставку за користування кредитом з 15% до 21%. Суду не надано доказів, що підняття відсоткової ставки здійснено за згоди відповідача. Після підняття відсоткової ставки відповідач неналежно виконував умови кредитної угоди. На погашення заборгованості за кредитною угодою відповідач та поручителі передали позивачу для реалізації заставне майно. Коштів від реалізації заставного майна було недостатньо для погашення заборгованості у повному обсязі. Умовами кредитної угоди та договору про видачу траншу, передбачено різні види відповідальності боржника за порушення умов договору, а саме підвищена ставка процентів за користування кредитом, пеня, штрафи. Кредит було надано в іноземній валюті, відповідно позивач не поніс збитків внаслідок знецінення національної валюти. Суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач поніс негативні наслідки через прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитною угодою, які були б співмірними сумі нарахованої пені. На даний час курс долара США відносно гривні суттєво підвищився, що впливає на спроможність відповідача здійснювати погашення заборгованості в іноземній валюті. Відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Зокрема, з відповідача слід стягнути 14055,71 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом та зменшити розмір неустойки до 10260,38 доларів США, який на думку суду буде відповідати вимогам добросовісності та не створюватиме істотного дисбалансу прав та обов'язкі сторін за договором. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 9293,83 гривень в користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а позивачу повернути зайво сплачений судовий збір у розмірі 7470,50 гривень.

Outcome: approved