Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та [PERSON] 26.02.2014 року було укладено договір позики, згідно з яким, останньому надано в борг грошові кошти в сумі 2450 Євро, що станом на 3.08.2015 року згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України становить 56742 грн., з терміном повернення до 26.08.2014 року. На підтвердження передачі грошових коштів [PERSON] надана власноруч написана розписка. Того ж дня відповідачу були надані грошові кошти в сумі 6968 Доларів США, що станом на 3.08.2015 року згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України становить 147164,16 грн., з терміном повернення до 26.08.2014 року, про що тако надана відповідна розписка. Відповідач до цього часу грошові кошти не повернув, що змушує позивача звернутись до суду з з метою відновлення свого порушеного права. Просить суд стягнути з відповідача заборгованісь за договорами позики, 3% річних в сумі 5303,94 грн., штрафні санкції у вигляді пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ відповідно до ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне викоання грошових зобов"язань", витрати на правову допомогу в сумі 6500 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового зборув сумі 2900,70 грн. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає. що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 26.02.2014 року в м. Черкаси між [PERSON] Павлівною та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON]К отримав кошти в сумі 6968 доларів США та зобовязався повернути борг до 26.08.2014 року, що підверджується відповідною розпискою. Крім того, 26.02.2014 року між [PERSON] Павлівною та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким останній отримав кошти в сумі 2450 євро та зобовязався їх повернути до 26.08.2014 року, що підверджується відповідною розпискою. З метою отримання грошових коштів позивачка 25.07.2015 року напрваила на адресу відповідача претензійну вимогу, яка залишена [PERSON] без відповіді. Грошові кошти, отримані відповідачем за догорами позикик, до теперішнього часу позивачу не повернуті. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~\~\~ Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (525 ЦК України). Строк (термін) виконання зобов'язання встановлений ст. 530 ЦК України, а саме якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Перебування у кредитора боргового документу позичальника свідчить про наявність невиконаних грошових зобов"язань. На підтвердження факту укладення догворів позики відповідачем позивачці надані власноруч складені боргові розписки про отримання грошових коштів. Перебування вказаних розписок у позивачки (оригінали долучені до матеріалів справи) підтверджує невикоання відповідачем взятих на себе зобов"язань та наявність боргу. Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язнань" регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи. Таким чином, вимоги позивача щодо стягненя з відповдіача пені у розмірі подвійної ставки НБУ за договорами позики від 26.02.2014р. до задоволення не підлягають, оскільки норми Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язнань", на підставі яких заявлені вказані вимоги, не підлягає застосуванню до даних правовідносин. До стягнення підлягає борг за доворома позики від 26.02.2014 року укладними між позивачем та відповдіачем в сумі 6968 (шість тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) доларів США, що в еквіваленті до національної грошової одиниці за курсом НБУ на дату постанолвення рішення складає 148209,36 грн., а також 2450 (дві тисячі чотириста п'ятдесят) Євро, що в еквіваленті до національної грошової одиниці за курсом НБУ на дату постанолвення рішення складає 58702 грн., в 3% річних в сумі 5303,94 грн. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст. 88 ЦПК України підлягає сплачений судовий збір в сумі 2\~900,70 грн., оскільки зазначені судові витрати понесені позивачем при подачі позову, що підтверджено документально квитанцією від 04.08.2015 року. Витрати на правову допомогу підялгають стягненню частково в сумі 551,20 грн., відповідно до вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", враховуючи тривалість судового засідання, в якому приймав участь представник позивачки.

Outcome: partial