Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 04.02.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. У позові зазначено, що відповідач порушив умови договору, у зв"язку з чим станом на 31.12.2017 року має заборгованість у сумі 28401,53 грн., яка складається з: 680,53 грн. заборгованість за кредитом; 22092,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1328,64 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у сумі 28401,53 грн. за кредитним договором №б/н від 04.02.2013 року, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн. У судове засідання представник позивача Ткач Я.О. не з"явилася, але разом з позовом надала до суду заяву у якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання на з"явився, але надав до суду заяву у якій зазначив, що позов ПАТ КБ "Приватбанк" не визнає, просить суд застосувати строки позовної давності. Також просить суд врахувати його майновий стан, те, що його дружина вагітна, а він ніде не працює. Справу просить суд розглянути у його відсутність та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв"язку з закінченням строків позовної давності. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 04.02.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н. Відповідно до заяви позичальника банк надав відповідачу кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У позові представником позивача заявлено, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, а саме: порушено зобов"язання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом і станом на 31.12.2017 року борг відповідача становить 28401,53 грн., та складається з: 680,53 грн. заборгованість за кредитом; 22092,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1328,64 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості з якого зокрема видно, що останній платіж відповідачем здійснено 07.10.2014 року. Крім того, як зазначено позивачем у позові Банк надав відповідачу інструменти передбачені Договором, а саме п. 2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору, але відомостей про наявність у відповідача інших рахунків, та рух коштів по них під час розгляду справи сторонами надано не було. Згідно ст.ст. 524, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. З викладеного слідує, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується вищезазначеним розрахунком заборгованості за кредитним договором. Таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов"язання за вказаним договором дійсно не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов"язковим для виконання сторонами, тобто Банку про порушення відповідачем умов договору стало відомо ще після несплати відповідачем чергового щомісячного платежу, який відповідачем мав бути сплаченим згідно умов договору до 25.11.2014 року. Позивач жодних дій спрямованих на погашення виниклої заборгованості на протязі всього періоду з 25.11.2014 року аж до 15.03.2018 року (дата надходження позову до суду) не вчиняв, не звертався до відповідача з вимогою, чи то претензію про погашення заборгованості, при цьому достовірно знаючи про порушення [PERSON] умов кредитного договору і в результаті таких дій банку, а точніше бездіяльності банку у відповідача виникла заборгованість за процентами, яка більше ніж у сорок разів перевищує суму основної заборгованості за кредитом, а відповідач на даний час має тяжке матеріальне становище, ніде не працює, на його утриманні знаходиться вагітна дружина та малолітній син [INFO], що підтверджується долученими до заяви довідками Зеленівської сільської ради Верхньорогачицького району Херсонської області від 09.07.2018 року за №468 та № 469, а також довідкою КЗ "Верхньорогачицька ЦРЛ" від 09.07.2018 року за №84/206. З вказаного слідує, що порушення умов кредитного договору Відповідачем виникло ще 25.11.2014 року, а Позивачу було достовірно відомо про вказане, але жодних дій спрямованих на погашення заборгованості банком вжито не було, а тому суд вважає, що трирічний строк позовної давності у даному випадку необхідно рахувати саме з 25.11.2014 року. Представник позивача направив позов до суду лише 15.03.2017 року, але у позові не ставить питання про поновлення строку позовної давності. Натомість згідно п. 31 постанови ВССУ № 5 від 30.03.2012 року враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Статтею 260 ЦК України передбачено, що обчислення позовної давності починається з моменту, коли кредитор дізнався, або повинен був дізнатись про порушення умов договору. Згідно умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати ПАТ КБ "Приватбанк" мінімальний обов"язковий платіж, який вказаний в "Пам'ятці клієнта", що є невід'ємною частиною договору, розрахований як відсоток від поточної заборгованості, а тому відсутність сплати кредиту та всіх платежів в зазначений строк, означає, що кредитор знає, або міг знати про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трирічного строку права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 260 ЦК України у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі у зв"язку з закінченням строку позовної давності. На підставі ст.ст. 256, 257, 258, 260 ЦК України, п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року за № 5,

Outcome: dismissed