Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Куп`янське лісове господарство» в якій просить: - скасувати наказ № 249 від 02.12.2019 в частині оголошення йому догани; - скасувати наказ № 5-К від 20.01.2020 про його звільнення; - поновити позивача на посаді виконуючого обов`язки лісничого Великобурлуцького лісництва Державного підприємства «Куп`янське лісове господарство»; - стягнути на користь позивача з Державного підприємства «Куп`янське лісове господарство» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2020 року до дати прийняття рішення в цій справі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з липня 2018 року він працював у Державному підприємстві «Куп`янське лісове господарство». 04 грудня 2018 року наказом № 168-К був переведений за його згодою на посаду виконуючого обов`язки лісничого Великобурлуцького лісництва з 05 грудня 2018 року. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач змушений був пройти тривале лікування, починаючи з 30 вересня 2019 року по 09 жовтня 2019 року, з 25 жовтня 2019 року по 04 січня 2020 року. Протягом зазначеного часу керівництво ДП «Куп`янський лісгосп» у відсутність позивача на окремих ділянках лісу почали проводити раптові перевірки, в результаті яких були складені акти раптових ревізій обходів та майстерських дільниць. За наслідками неправомірних раптових ревізій позивачу було винесено догану, яку оформлено наказом № 249 від 02 грудня 2020 року. Догана була винесена під час перебування позивача на лікарняному. Із зазначеною доганою позивач ознайомлений під підпис не був, пояснень жодних не писав, дізнався про неї лише через місяць, коли вийшов на роботу після тривалого лікування. Також вказує, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення був підписаний т.в.о. директора [PERSON] , який не є уповноваженою особою на прийняття та звільнення позивача з роботи та не мав права підписувати зазначений наказ, оскільки з 29.08.2019 року обов`язки директора покладені на [PERSON] , який одночасно є головним лісничим. Також позивач вказує на те, що проведення раптової перевірки здійснювалось з грубим порушенням чинного законодавства у відсутність позивача та відсутність майстрів лісу. Акти, складені в результаті перевірки не мають підписів вказаних осіб та не містять вказівки коли саме була здійсненна незаконна порубка лісу. Вважає, що звинувачення його у неналежному виконанні ним посадових обов`язків є безпідставними і не доводять винуватості у незаконній порубці лісу або наявності в його діях правопорушення. Щодо звільнення позивача з роботи за наказом № 5-К від 20 січня 2020 року зазначає, що при звільненні працівника з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.41 КЗпП обов`язковим є отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації в порядку, визначеному ст.43 КЗпП. Керівництвом ДП «Куп`янський лісгосп» 20 січня 2020 року було ініційовано процедуру звільнення позивача з роботи. 11 січня 2020 року проведено засідання первинної профспілкової організації ДП «Куп`янський лісгосп», де на розгляд членів профспілкової організації було поставлено питання про довіру керівникові [PERSON] . Однак, позивач не є працівником, який здійснює безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей. Однією з необхідних підстав для розірвання трудового договору, згідно з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, є безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей. Якщо працівник не здійснює безпосереднього обслуговування таких цінностей, його звільнення за вказаною статтею КЗпП є незаконним. Згідно з посадовою інструкцією від 07 серпня 2018 року на позивача не покладалися обов`язки з безпосереднього обслуговування товарних цінностей, тобто дерев. На лісничого не покладено обов`язки з безпосереднього обслуговування лісових ресурсів, а лише із забезпечення додержання правильності рубання і заготовлення лісу. Обов`язки з безпосереднього обслуговування лісових ресурсів покладено на майстрів лісу, які є матеріально - відповідальними особами. Позивачу не ввірялись і не могли бути ввірені під звіт товарні та грошові цінності у втраті яких він звинувачується. Вказує, що він не є матеріально - відповідальною особою з якою може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність і на яку може бути покладено відповідальність за безпосереднє обслуговування товарних цінностей. Лісничий не відноситься до категорії посад з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність. На момент проведення ревізій позивач понад місяць був відсутній на роботі. [PERSON] вказує, що він був звільнений з роботи під час його тимчасової непрацездатності. Станом на день звільнення перебував на лікарняному з 17 січня 2020 року по 22 січня 2020 року. Отже, позивач вважає, що наказ № 249 від 02 грудня 2019 року в частині винесення йому догани та наказ № 5-К від 20 січня 2020 року про звільнення є незаконними та такими, що прийняті з грубим порушенням чинного законодавства, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заяву. Не погодившись з позовною заявою представником відповідача - т.в.о. директора ДП «Куп`янський лісгосп» [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якій зазначено, що збереження лісу входить до прямих посадових обов`язків позивача та є однією з його основних функцій. Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків та, зважаючи на вчинення останнім діяння, що призвело до втрати до нього довір`я, [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП. Наказом № 249 від 02 грудня 2019 року, яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність контролю та неналежне виконання своїх службових обов`язків, а саме: відсутність контролю в прийманні та відпуску лісопродукції, що призвело до крадіжки та нестачі деревини, порушення лісового законодавства та несення збитків в особливо великих розмірах. Уповноваженими працівниками ДП «Куп`янський лісгосп» був вручений позивачу лист № 1277 від 02 грудня 2019 року з вимогою про надання письмових пояснень щодо факту неналежного виконання останнім своїх посадових обов`язків. 03 грудня 2019 року позивач був ознайомлений з наказом № 249 про застосування щодо нього заходів дисциплінарного впливу в присутності працівників лісництва, бухгалтера [PERSON] , старшого майстра лісу [PERSON] та майстру лісу [PERSON] . Позивач [PERSON] категорично відмовився від підпису про ознайомлення з наказом про що був складений акт про відмову від підпису. Також, представник відповідача зазначає, що згідно з актом ревізії було виявлено нестачу круглих лісоматеріалів круглих порід на ввіреній позивачу території. Позивач був ознайомлений з посадової інструкцією лісничого. До посадових обов`язків лісничого входить відповідальність за збереження ввірених йому товарних/матеріальних цінностей в тому числі лісу на корню, відповідно до п.2.9 посадової інструкції. Відтак, лісничі несуть безпосередню відповідальність за охорону лісів свого лісництва. Лісничий організовує виконання лісокультурних, заходів з охорони лісів від самовільних рубок, проводить огляд місць заготівлі рубок заготовленої деревини та іншої продукції лісу, однак позивачем в результаті неналежного виконання своїх службових обов`язків було допущено самовільні порубки. Щодо звільнення позивача без погодження з профспілковим комітетом вказують, що 11 січня 2020 року відбулось засідання профспілкового комітету Великобурлуцького лісництва про що було складено відповідний протокол № 1. За результатами проведеного засідання було виражено недовіру колективом лісництва лісничому [PERSON] та надано згоду на звільнення останнього з займаної посади. Щодо звільнення позивача під час перебування на лікарняному вказують, що лікарняний не був переданий роботодавцю для його відображення у бухгалтерському обліку та надання соціальний гарантій працівнику. 17 січня 2020 року та в день звільнення [PERSON] перебував на робочому місці. За викладених обставин вважають, що надані відповідачем докази підтверджують факт, що позивача було звільнено з займаної посади з повним дотриманням чинного трудового законодавства, а тому представник відповідача просить відмовити в задоволені позовних вимог повністю. Представник позивача [PERSON] надала відповідь на відзив в якому вказала, що [PERSON] не мав можливості ні ознайомитись з наказом № 249 щодо накладення дисциплінарного стягнення 02 грудня 2019 року ні відмовитись від ознайомлення з ним, оскільки в цей час перебував на лікарняному. Також зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу того, що саме за час перебування позивача на роботі було здійснено самовільний поруб дерев і позивачем не було вжито жодних заходів реагування на це. Просить звернути увагу на те, що в серпні 2019 року у Великобурлуцькому лісництві ДП «Куп`янське лісове господарство» жодного випадку незаконної порубки дерев виявлено не було. Вважає, що раптова ревізія, що проводилась в серпні 2019 року є об`єктивною, неупередженою. Щодо раптової ревізії проведеної в грудні 2019 року, яка здійснювалась виключно посадовими особами ДП «Куп`янський лісгосп», позивач має сумніви щодо її об`єктивності. З 17 січня 2020 року по 22 січня 2020 року позивач був на лікарняному, а тому він не мав можливості надати лікарняний лист відповідачу, оскільки цей лист був оформлений вже після його звільнення. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30 березня 2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31 липня 2020 року за клопотанням відповідача ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області ухвалено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного. Призначено підготовче засідання (т.2 а.с.45-47). Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Філатова - Білоус Н.Ю., яка діє на підставі ордеру ПТ № 044659 про надання правової допомоги позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача ДП «Куп`янське лісове господарство» Габелко М.С. в черговий раз в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на зазначений в заяві номер телефону була направлена SMS повістка, яка отримана 19 жовтня 2020 року про що свідчить довідка про доставку SMS повістки (т.3 а.с.82). Від директора ДП «Куп`янський лісгосп» [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій останній просить розгляд справи, призначеної на 09 год. 00 хв. 30 жовтня 2020 року відкласти на іншу дату для ознайомлення адвоката з матеріалами справи (т.3 а.с.84). Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено та прийнято рішення про продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача (мотиви відхилення вказаного клопотання викладені в окремій ухвалі)(т.3 а.с.86-88). Судові засідання неодноразово відкладались за клопотанням представників відповідача, а тому суд вважає об`єктивними та такими, що слугують підставами для виходу за межі процесуальних строків, встановлених для розгляду відповідної категорії справ. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази дійшов таких висновків. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Судом встановлено, що відповідно до наказу ДП «Куп`янського лісгоспу» Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства від 04 грудня 2018 року [PERSON] старшого майстра лісу дільниці № 2 Великобурлуцького лісництва переведено за його згодою виконуючим обов`язки лісничого даного лісництва з 05 грудня 2018 року з окладом згідно штатного розпису (а.с.18). Ніхто із сторін ці обставини справи не оспорює. Відповідно до посадової інструкції лісничого з якою [PERSON] ознайомлений 05 грудня 2018 року під підпис, до його функцій відноситься керівництво виробничо - господарською діяльністю лісництва (п.1 р.2), організація виконання лісокультурних, лісомеліоративних та інших лісогосподарських робіт, профілактичних, протипожежних заходів, заходів з охорони лісів від самовільних рубок, робіт із захисту лісів від шкідників та хвороб лісонасіннєвої справи, побічних лісових користувань, підсобного сільського господарства, відведення лісосік, відпуск лісу на пні тощо (п.2.4 р.2); подання керівництву підприємства матеріалів на осіб, які порушили лісове законодавство на притягнення їх до дисциплінованої відповідальності (п.2.8 р.2); організація роботи з поліпшення нормування праці, вивчення впровадження передового виробничого досвіду, розвитку раціоналізації винахідництва (п.2.9 р.2); проведення огляду місць рубок і заготовленої деревини та іншої продукції лісу (п.2.23) (т.1 а.с.76-78). Також, 05 грудня 2018 року між державним підприємством «Куп`янське лісове господарство» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (т.1 а.с.79,171). На виконання наказів № 217 від 21.10.2019 та № 228 від 01.11.2019 про проведення раптових ревізій лісових обходів (майстерських дільниць) проведено раптову ревізію та 02 грудня 2019 року складено акт раптової ревізії лісових обходів та майстерських дільниць Великобурлуцького лісництва ДП «Куп`янське лісове господарство». У Великобурлуцькому лісництві за дві раптові ревізії комісією у складі головного лісничого [PERSON] , головного інженера [PERSON] , інженера ОЗЛ [PERSON] , інженера л.к. [PERSON] із залученням Головного аудитора Північно-східного офісу Держаудитслужби - [PERSON] та представників державної лісової охорони Кам`янського, Дворічанського, Куп`янського та Борівського лісництв було виявлено самовільних порубів по чотирьох обходах Великобурлуцького лісництва в кількості 17 штук, загальною масою 2021 м3, загальна кількість незаконно зрубаних дерев становить 2 593 дерева, сума збитків становить 18,6 млн. грн. З сімнадцяти випадків самовільних порубів 11 виявлено на лісосіках або за межами лісосік (безпосередньо біля їх границь або на суміжних (безпосередньо для їх границь або на суміжних ділянках), які розробляє ФОП « [PERSON] » (т.1 а.с.43-47). За результати проведення раптової ревізії Великобурлуцького лісництва 02 грудня 2019 року винесено наказ № 249 по ДП «Куп`янський лісгосп» «Про результати проведення раптової ревізії Великобурлуцького лісництва», яким за відсутність контролю та неналежне виконання своїх службових обов`язків, що призвели до порушення лісового законодавства в частині допущення значних обсягів самовільних порубів, що потягло за собою нанесення збитків в особливо великих розмірах, за відсутність контролю в прийманні та відпуску лісо продукції, що призвело до крадіжки та нестачі деревини оголошено догану лісничому Великобурлуцького лісництва [PERSON] (т.1 а.с.48). Відповідно до подання № 20 від 09 січня 2020 року за підписом т.в.о. директора ДП «Куп`янський лісгосп» [PERSON] адміністрація ДП «Куп`янський лісгосп» в порядку ст.43 КЗпП України просить профком дати згоду на звільнення з роботи за п.2 ст.41 КЗпП України виконуючого обов`язки лісничого Великобурлуцького лісництва [PERSON] , який, зловживаючи службовим становищем, допустив самовільний поруб лісу, матеріальні збитки внаслідок чого склали 20 945 853 грн 00 к. (т.1 а.с.167). Згідно з протоколом № 1 загального профспілкового зібрання колективу Великобурлуцького лісництва ДП «Куп`янський лісгосп» 11 січня 2020 року у присутності 15 членів профсоюзу, запрошених т.в.о. директора ДП «Куп`янський лісгосп» [PERSON], головного лісничого [PERSON], головного інженера [PERSON], провідного юрисконсульта [PERSON] на порядок денний були поставлені питання, а саме: підсумки виконання колективного договору за 2019 року; вираження недовіри від колективу лісництва в.о. лісничому [PERSON] . На зібранні профспілкового колективу Великобурлуцького лісництва ДП «Куп`янський лісгосп» від 11 січня 2020 року вирішили обмежити доступ лісничому [PERSON] до даних, які не входять до сфери його матеріальної відповідальності та позбавити його права підпису; провести відкрите голосування за вираження недовіри колективу лісництва лісничому [PERSON] з відстороненням від виконання функціональних обов`язків та наступним звільненням з посади. За звільнення з посади [PERSON] проголосувало - 8 чоловік, утримались - 6 чоловік (т.1 а.с.168-169). Згідно наказу № 5-К «Про звільнення», [PERSON] - виконуючого обов`язки лісничого Великобурлуцького лісництва звільнено 20 січня 2020 року за п.2 ст.41 КЗпП України в зв`язку з втратою довір`я до нього на підставі подання т.в.о. директора ДП «Куп`янський лісгосп», протоколу № 1 від 11 січня 2020 року засідання профспілкових зборів колективу Великобурлуцького лісництва (а.с.65). Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Щодо позовної вимоги про скасування наказу в частині накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани суд зазначає наступне. Згідно ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (ст.141 КЗпП України). Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (ч.2 ст.147 вказаного нормативно-правового акту). При цьому, відповідно до п.24 чинних станом на дату виникнення спірних правовідносин Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників та службовців підприємств, установ та організацій, затверджених Постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 213 від 20.07.1984 року, порушенням трудової дисципліни визнається невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій інструкції. Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При застосуванні такого заходу дисциплінарного стягнення, як догана, власник зобов`язаний враховувати обставини, передбачені ч.3 ст.149 КЗпП України - ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 401/512/16-ц). Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Так, 02 грудня 2019 року заступником директора ДП «Куп`янський лісгосп» Вербицьким С.Ф. винесено наказ № 249 по ДП «Куп`янський лісгосп» «Про результати проведення раптової ревізії Великобурлуцького лісництва», яким за відсутність контролю та неналежне виконання своїх службових обов`язків, що призвели до порушення лісового законодавства в частині допущення значних обсягів самовільних порубів, що потягло за собою нанесення збитків в особливо великих розмірах, за відсутність контролю в прийманні та відпуску лісо продукції, що призвело до крадіжки та нестачі деревини оголошено догану лісничому Великобурлуцького лісництва [PERSON] (т.1 а.с.48), при цьому при видачі вказану наказу не враховано, що на той час позивач займав посаду в.о. лісничого, наказ № 168-К від 04.12.2018 р. (т.1 а.с.18). З оспорюваного наказу № 249 від 02 грудня 2019 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани стосовно лісничого Великобурлуцького лісництва [PERSON] , а саме: в п.2 наказу не зазначено який саме пункт Посадової інструкції лісничого було порушено позивачем (т.1 а.с.48). Крім того, частиною 2 статті 252 КЗпП України встановлено, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Аналогічна норма дублюється у ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», де зазначено, що притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Судом встановлено, що позивач є членом первинної профспілкової організації Державного підприємства «Куп`янське лісове господарство». Таким чином, погодження на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності могло бути лише за наявності попередньої згоди виборного профспілкового органу. Однак, доказів дотримання ст.252 КЗпП України щодо правомірності накладення дисциплінарного стягнення суду надано не було. Також слід зазначити, що з доданого до відзиву представником відповідача акта відмови фіксації від надання письмових пояснень від 21 жовтня 2019 року вбачається, що комісією в складі головного лісничого ДП «Куп`янський лісгосп» [PERSON] , завідуючого сектору ОЗЛ [PERSON] , інженера лісових культур [PERSON] при проведені ревізії виявлено факт самовільного порубу (незаконні рубки) в кварталі 56 ділянки 6.10, 6.11 та 6.13 Великобурлуцького лісництва. При виявлені даного факту були представники лісництва [PERSON] , майстер лісу [PERSON] , старший майстер лісу [PERSON] , які від надання пояснень щодо порушення своїх посадових обов`язків відмовились (т.1 а.с.155). Однак, ні в акті відмови фіксації від надання письмових пояснень від 21 жовтня 2019 року, ні в акті раптової ревізії лісових обходів та майстерських дільниць Великобурлуцького лісництва ДП «Куп`янське лісове господарство» від 02 грудня 2019 року не зазначено періоду коли саме була здійснена самовільна незаконна рубка, а лише зазначено приблизний можливий період, а саме весняно - літній період 2019 року, що унеможливлює суд достовірно визначитись з встановленими статтею 148 КЗпП України строками притягнення до дисциплінарної відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, 02 грудня 2019 за № 1277 складено лист, адресований [PERSON] в якому головний лісничий [PERSON] просить [PERSON] надати письмові пояснення щодо обставин та фактів порушення ним трудової дисципліни внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків (т.1 а.с.161). 02 грудня 2019 року комісією у складі головного інженера [PERSON] , провідного юрисконсульта [PERSON] , головного лісничого [PERSON] складено акт в тому, що виконуючий обов`язки лісничого Великобурлуцького лісництва [PERSON] отримав від Державного підприємства «Куп`янське лісове господарство» лист № 1277 від 02 грудня 2019 року з вимогою надати письмові пояснення (т.1 а.с.152). 03 грудня 2019 року складено акт про відмову [PERSON] поставити підпис про ознайомлення з наказом № 249 від 02 грудня 2019 року про результати ревізії Великобурлуцького лісництва (т.1 а.с.153). Позивач в позовній заяві та представник позивача в судовому засіданні заперечили факт ознайомлення позивача з наказом про притягнення останнього до дисциплінарного стягнення та отриманням листа щодо надання письмових пояснень, вказавши на те, що 02 грудня та 03 грудня 2019 року позивач перебував на лікарняному. Судом встановлено, позивач є особою з інвалідністю третьої групи з 16 лютого 2006 року безстроково (т.1 а.с.30), наслідки тяжкої черепно-мозкової травми 1992 року (т.1 а.с.32). Відповідно до листа № 92 від 11 лютого 2019 року, медичного директора КНП «Великобурлуцька ЦРЛ» [PERSON] , наданого на адвокатський запит, [PERSON] з 25 листопада 2019 року по 03 грудня 2019 року проходив амбулаторне лікування у лікаря - невропатолога [PERSON] (листок непрацездатності АГЦ № - 715971, виданий терміном на 9 днів, зареєстрований в формі 036-о під номером 560). У зв`язку з відсутністю позитивної динаміки хворий 04 грудня 2019 року був направлений в КНП «Обласна клінічна лікарня» для подальшого обстеження та лікування (т.1 а.с.41-42). З 04 грудня 2019 року по 26 грудня 2019 року [PERSON] проходив лікування на стаціонарі в КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 9.19728 (т.1 а.с.32-33). Перебування позивача за вказані періоди на лікарняному не заперечується представником відповідача. Таким чином, твердження позивача стосовно того, що він не отримував для ознайомлення спірний наказ, так само як і твердження, що йому ніхто не пропонував надати письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення заслуговують на увагу та не спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи. Аналіз вищевказаного дає підстави дійти до висновку про те, що наказ № 249 від 02 грудня 2019 року в частині оголошення [PERSON] догани є недоведеним та необґрунтованим, окрім того винесеним під час перебування позивача на лікарняному, а тому підлягає скасуванню. Щодо позовної вимоги про скасування наказу № 5-К від 20 січня 2020 року про звільнення [PERSON] суд зазначає наступне. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведене звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові. Разом з цим, п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України встановлює, що окрім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також і у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Пунктом 28 Постанови Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Позивач в позовній заяві вказує, що він не вважає себе матеріально - відповідальною особою, оскільки йому не ввірялись і не могли були ввірені під звіт товарні та грошові цінності у втраті яких він звинувачується. Вказує, що на нього, згідно посадової інструкції від 07 серпня 2018 року, не покладались обов`язки з безпосереднього обслуговування товарних цінностей. Також зазначає, що після виходу на роботу після тривалого лікування за наслідками огляду лісних обходів, виявивши факти незаконного порубу дерев, яке було здійснено у його відсутність, 10 січня 2020 року подав до Великобурлуцького ВП ГУНП в Харківській області заяву про вчинення кримінального правопорушення. Представник відповідача не погоджується з доводами позивача, та посилаючись на п.2.9, якою передбачено обов`язок лісничого підготовки до продажу (приймання та відпуску) лісопродукції, контролю роботи з продажу (приймання та відпуску) лісопродукції. У судовому засіданні була досліджена Посадова інструкція лісничого, затверджена 07 серпня 2018 року директором ДП «Куп`янський лісгосп» (далі - Інструкція), яку надав позивач та Інструкція, яка була надана представником відповідача разом з відзивом. Під час дослідження Інструкцій, наданих позивачем та відповідачем були виявлені розбіжності. Так, відповідно до Посадової інструкції лісничого, затвердженої 07 серпня 2018 року директором ДП «Куп`янський лісгосп», яка надана позивачем, п.2.9 містить наступне: організовує роботу з поліпшення нормування праці, вивчення впровадження передового виробничого досвіду, розвитку раціоналізації винахідництва (т.1 а.с.76-78). Відповідно до Посадової інструкції лісничого, затвердженої 07 серпня 2018 року директором ДП «Куп`янський лісгосп», яка надана представником відповідача, п.2.9 містить наступне: приймає безпосередню участь у підготовці до продажу (приймання та відпуску) лісопродукції та контролює роботи з продажу (приймання та відпуску)лісопродукції. Несе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому товарних/матеріальних цінностей (у тому числі лісоматеріалів та лісу на корню) (т.1 а.с.158-160). Суд при розгляд справи визнає належним та допустим доказом Інструкцію надану позивачем разом з позовною заявою, оскільки саме цією посадовою інструкцією при виконанні своїх посадових обов`язків керувався позивач та саме на спірному пункті 2.9 зазначеної Інструкції мається мокра печатка ДП «Куп`янського лісового господарства» та прізвище, підпис особи, яка затверджувала документ, а тому у позивача не було технічної можливості внести зміни. Установлено, що відповідно до п.1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 05 грудня 2018 року укладеного між ДП «Куп`янське лісове господарство» та [PERSON] останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Слід зазначити, що в зазначеному пункті 1 не вказано, яку роботу має виконувати в.о. лісничий Великобурлуцького лісництва та не вказано з чим безпосередньо пов`язана робота. Зазначені графи взагалі не заповнені. Також, матеріали справи не містять доказів, які саме матеріальні цінності одержував під звіт позивач. Під час проведення раптових ревізій лісових обходів та майстерських дільниць Великобурлуцького лісництва ДП «Куп`янське лісове господарство» за результатами яких складено акт 02 грудня 2019 року [PERSON] був відсутній, що також є порушенням. Окрім того, в судовому засіданні був відтворений відеозапис, що зберігається на USB-флеш-накопичувачі, який додано позивачем в якості доказів до позовної заяви та визнаний судом належним та допустим доказом по цивільній справі. Так, на відеозаписі під № 3 т.в.о. директора ДП «Куп`янський лісгосп» [PERSON] під час проведення зборів профспілкового колективу Великобурлуцького лісництва ДП «Куп`янський лісгосп» роз`яснює [PERSON] , що відповідальність за зберігання та відпускання лісопродукції майстер лісу і ніяк не він. Зазначив, що позивач може лише здійснювати контроль, але в ніякому разі не брати участь у здійсненні відпуску лісопродукції. На відеозаписі під № 4 т.в.о. директора ДП «Куп`янський лісгосп» [PERSON] вказує, що матеріальну відповідальність лісничий не несе та роз`яснює майстрам лісу, що саме вони несуть матеріальну відповідальність та саме вони є господарями лісу і повинні відповідати за зберігання лісопродукції. Відтак, представником відповідача не надано належних доказів того, що [PERSON] є матеріально-відповідальною особою, оскільки посадова інструкція лісничого містить суперечливі дані з тією посадовою інструкцією, що знаходиться у позивача. Окрім того, самі пояснення т.в.о. директора ДП «Куп`янський лісгосп» суперечать поясненням викладених у відзиві на позовну заяву та матеріалам справи, який наголошує на тому, що лісничий не є матеріально - відповідальною особою. Окрім того, обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України). Однак, оспорюваний наказ не містить об`єктивної сторони порушення. Тобто, в його мотивувальній частині не відображено в чому саме полягає втрата довір`я. Представник позивача в судовому засіданні вказала на порушення відповідачем чинного законодавства щодо звільнення позивача в період перебування на лікарняному. Як вбачається з листка непрацездатності серії АДР № 441347, [PERSON] з 17 січня 2020 року по 22 січня 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні, причина непрацездатності: загальне захворювання (т.1 а.с.66). Тобто, на час винесення наказу про звільнення, а саме: 20 січня 2020 року [PERSON] перебував на лікуванні, що підтверджує його тимчасову непрацездатність. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Такі висновки підтримуються Верховним Судом - 12.09.2018 р. Колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові в справі № 127/21890/16-ц зазначено - розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. У відзиві на позовну заяву т.в.о. директора ДП «Куп`янський лісгосп» [PERSON] вказав, лікарняний листок не було передано роботодавцю та посилався на те, що позивач 17 січня 2020 року перебував на робочому місці, про що свідчить табель обліку робочого часу. Окрім того, поставив під сумнів допустимість доказу, а саме: лікарняного листка, який не містить обов`язкових реквізитів, оскільки в ньому не зазначено діагнозу. Дослідивши оригінал листка непрацездатності серії АДР № 441347 суд зазначає, що право на нерозголошення конфіденційної інформації про людину гарантується Конституцією України (статті 32 (ч.2), 34 (ч.3). Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я (статті 39 (ч.2, 5), 39-1, 40, 43 (ч.1)). Окремі аспекти визначені у Сімейному кодексі України (стаття 30), Цивільному кодексі України (статті 285 (ч.2,4), 286), Кримінальному кодексом України (статті 132, 145), Законах "Про інформацію" (стаття 21 (ч.2). Порушення лікарської таємниці є зловживанням права на інформацію, що тягне цивільно-правову відповідальність. Таким чином, у листках непрацездатності ("лікарняних") є поля, у яких може зазначатися діагноз - але лише на прохання пацієнта. У всіх інших випадках ці поля не заповнюються. Окрім того, табель обліку часу на який посилається представник відповідача не містить підпису позивача та не спростовує доводів позивача щодо знаходження на лікарняному, а пояснювальна записка бухгалтера Великобурлуцького лісництва [PERSON] , на яку також посилається представник відповідача, щодо перебування [PERSON] 17 січня та 20 січня 2020 року на робочому місці датована 27 квітня 2020 року, тобто коли позовна заяви [PERSON] вже перебувала у провадженні суду. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Отже, на думку суду, вищевикладені встановлені обставини по справі, надання представником відповідача недостовірної інформації, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення під час тимчасової непрацездатності відображають формальний підхід відповідача до процедури, як накладання дисциплінарного стягнення так і звільнення позивача, та можливе упереджене ставлення відповідача. На підставі викладеного не можна вести мову про існування умов для звільнення працівника на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, так як суд вважає, що достовірних доказів дій позивача, які надавали підстави для втрати довір`я, відповідачем не надані, окрім того позивача було звільнено під час перебування на лікарняному, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача підлягають задоволенню. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 року у справі N 501/2316/15-ц. Також, відповідно до п.21 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Таким чином, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхоммноження середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п.8 Постанови № 100). Згідно із п.164.2.1, п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до підпункту 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 цього Кодексу. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду. Згідно роз`яснень Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок обов`язкового зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення суду та зазначенню, що податок і збори підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Таким чином, оскільки позивач підлягає поновленню на роботі то має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, загальний розмір середнього заробітку якого за весь час затримки по день винесення рішення, тобто за період з 21 січня 2020 року по 30 жовтня 2020 року становить 75 552 грн 12 к., оскільки: - термін розрахунку - останні два місяці перед звільненням, тобто листопад та грудень 2019 року, відповідно до довідки ДП «Куп`янське лісове господарство» (т.2 а.с.138); - середньоденна заробітна плата складає 770 грн 95 к. (16 189 грн 83 к. - заробітна плата за останні два місяці роботи, тобто листопад, грудень 2019 року / 42 робочі дні = 385 грн 47 к. - період вимушеного прогулу з 21 січня 2020 року по 30 жовтня 2020 року, що складає всього 196 робочих дні (лист Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 року № 7/0/206-18 та від 29.07.2019 року №1133/0/206-19 щодо встановлення кількості робочих днів у 2020 році); - загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: 75 552 грн 12 к. (385 грн 47 к. х 196 робочих дні = 75 552 грн 12 к.) Так, в п.26 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках зазначати в рішенні про негайне його виконання в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць. Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах. Згідно ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню відразу після його оголошення - стаття 235 КЗпП України. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Із системного аналізу вказаних процесуальних норм слідує, що допуск рішення до негайного виконання, тобто до виконання з моменту проголошення рішення, а не з моменту набрання цим рішенням законної сили, у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати в частині стягнення за один місяць є обов`язком суду. Згідно із п.2) ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання рішення в частині виплати позивачу заробітної плати за один місяць (без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів) та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за один місяць. Суд на підставі п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання судового рішення щодо поновлення на роботі незаконно звільненого позивача [PERSON] . Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем 10 вересня 2020 року подано заяву в якій представник позивача просить суд на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України, надати можливість протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, довести розмір фактично понесених судових витрат та залучити до матеріалів справи докази таких витрат. При вирішенні питання про стягнення витрат по сплаті судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами Закону України «Про судовий збір» позивачі при поданні позову про поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору. У відповідності до ч.2 ст.136 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 522 грн 40 к. (3 вимоги х 840 грн 80 к. за кожну вимогу).

Outcome: approved