Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

18.07.2017 року до суду надійшла позовна заява органу опіки та піклування Березівської районної державної адміністрації, в інтерсах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], до [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці позивача: Служба у справах дітей Березівської райдержадміністрації в Одеській області, опікунська рада Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідач свої обов'язки по вихованню та розвитку дітей не виконує, з 28.03.2017 року по теперішній час діти перебувають на повному державному забезпеченні, а саме: [PERSON] - у притулку для дітей служби у справах дітей Березівської РДА, [PERSON] - у дитячому відділенні КЗ «Березівська центральна районна лікарня». За час перебування малолітнього [PERSON], [INFO] у притулку для дітей відповідач відвідувала його лише двічі, за час перебування малолітнього [PERSON], [INFO] - взагалі дитину не відвідувала, станом здоров'я не цікавилася. [PERSON] двічі з'являлась до служби у справах дітей Березівської РДА з питання повернення дітей в сім'ю, де з нею проводились профілактичні бесіди та надано перелік документів, необхідних для повернення дітей, але жодного документу надано не було. Позивач зазначив, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, не працює, дітям належної уваги не приділяє, їх вихованням не займається, часто дітей залишає без нагляду. Опікунською радою відповідачу надано місячний термін для наведення ладу в будинку, та придбання одягу, продуктів харчування, але після спливу встановлено терміну ситуація в сім'ї [PERSON] не змінилася. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд задовольнити позовну заяву та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей, та стягнути з неї аліменти на утримання дітей. Ухвалою суду від 18.07.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 04.10.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - службу у справах дітей Березівської РДА. У судовому засіданні 04.10.2017 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав визначених у заяві. Крім того додав, що відповідач так і не змінилась, офіційно не працює, проживає з батьками та взагалі не піклується про долю дітей. Фактично за останні два місяці (серпень -вересень) жодного разу не з'явилаcь до дітей. 01.08.2017 року притягалась до адміністративної відповідальності за ст..184 КУпАП.. Відповідач виступала на ток-шоу «Говорить Україна» на ТРК «Україна» та звинувачує усіх, що її дітей у неї відібрали, проте саме взагалі до них не їздить та не спілкується з ними, проте навіть з нього було видно, що діти не хочуть до своєї мати. Також, вказав, що старший син у неї вже вилучався у вересні 2015 року, проте на прохання брата відповідачки та самої відповідачки, ми погодились та повернули. Попереджали про зміну свого ставлення до дитини, проте жодних висновків вона для себе не зробила. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 04.10.2017 року з позовом не погодилась, зазначила, що діти повинні проживати разом з нею, заперечувала проти задоволення позову. Також вказала, що вона неодноразово усно зверталась до опікунської сільської ради та до служби у справах дітей для повернення дитини, письмово не зверталась, оскільки не знала. У день вилучення дітей, мати вдома не було, а знаходились батьки, які дійсно були у нетверезому стані. Вона з'явилась після вилучення лише через декілька днів, оскільки перебувала у м. Одесі. Взагалі після вилучення дітей вона з'являлась до них, приблизно 6-7 разів. Останній раз бачила у серпні 2017 року. На даний час вона свого житла не має, офіційно не працює, проте запевнила що влаштується посудомийкою незабаром. У будинку поклеєні нові шпалери, куплені дитячі іграшки та створені умови для проживання дітей удома. Окрім цього, батьки разом з нею мають невелике господарство, батьки отримують кошти за оренду паїв та дітям буде надано належне харчування. Запевнила, що у період роботи, діти будуть з батьками. Представник опікунської ради Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області у судовому засіданні 04.10.2017 року, з позовом погодилась та наполягала на його задоволенні. Зазначила, що під час розгляду справи, особа так і не змінила свого ставлення до дітей, з серпня 2017 року дітей не провідує. 21.09.2017 року опікунська рада Гуляївської сільської ради повторно винесла висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. На вказаній раді була присутня відповідач, проте жодного члена опікунської ради вона так і не переконала щодо повернення дітей. Відповідач є безвідповідальною та такою, що не може в подальшому виховувати дітей. Більш того, щодо вказаної проблеми особа звернулась на ток-шоу «Говорить Україна» на ТРК «Україна» та на всю Україну показала, що діти не хочуть бути з нею, їм краще у притулку. Також вказала, що відповідач, під час розгляду питання на опікунській раді від 21.09.2017 року була повідомлена про те, що її дитина захворіла та скора медична допомога забрала його у Березівську ЦРЛ. Проте, вона навіть до сьогодні не з'явилась та не поцікавилась хворобою дитини, не надала будь-яких ліків тощо. Мати взагалі долею дітей не цікавиться. Начальник служби у справах дітей Березівської РДА у судовому засіданні 04.10.2017 року також підтримала позов та просила його задовольнити. Особа не змінила свого ставлення до дітей та її байдуже їх доля. Вони неодноразово спілкувались з відповідачем, проводили співбесіди та намагались переконати її у відношенні до дітей. Надавали роз'яснення щодо працевлаштування, проте усе було марно. Також повідомила, що у 2015 році в неї вже вилучався старший син, проте його було повернуто їй на прохання її брата. Вказана особа, лише обіцяє, що зміниться проте нічого не робить для цього. Наполягала на задоволенні позову. У судовому засіданні свідок [PERSON] (член опікунської ради Гуляївської сільської ради) повідомила, що вказана особа є безвідповідальною по відношенню до своїх дітей. 21.09.2017 року на опікунській раді члени комісії питали, якщо повернуть їй дітей, то як вона буде жити з ними, за що буде їх кормити, у що одягатись, проте вона не відповіла на жодне питання. Поводила себе зухвало. Разом з цим, свідок повідомила, що у відповідача жодного разу вдома не була та умови її проживання не знає. Проте зі слів голови сільської ради та сусідів, у неї вони покращились після вилучення дітей. У судовому засіданні свідок [PERSON] (медична сестра Гулявїської АЗСМ) повідомила, що вона була присутня при вилученні дітей та часто бувала вдома у відповідача. Під час вилучення діти були голодні та замурзані. Відповідача вдома не було. Батьки відповідача, з якими перебували онуки, у день вилучення були у сильному стані алкогольного сп'яніння. Діти повідомили, що нічого не їли з ранку. У хаті було брудно, їсти нічого не було. Крім того, свідок вказала, що вона погано доглядала за дітьми. Коли вона приходила до них ,вони були голодні. Вона навіть не цікавиться долею щодо щеплення дітей. З їжі була картопля, та інколи макарони. В останній раз свідок була вдома відповідача тиждень назад, та дійсно бачила поклеєні шпалери, у кімнатах придбано та для дітей є ліжко з одягом, проте у будинку холодно та їжі не бачила. Свідок [PERSON] (медична сестра дитячого відділення Березівської ЦРЛ) повідомила, що вона працює позмінно раз у три дні. Проте усі медсестри між собою спілкуються та знають про вказаних дітей. Поступили діти голодні та грязні, їли бутерброди з чаєм. На її зміні мати взагалі жодного разу не була у дітей. У вересні 2017 року старший син також поступив до дитячого відділення із хворобою. Обидва сина відповідача знаходяться у лікарні з вересня 2017 року, проте вона жодного разу до них не з'явилась. Останній раз, зі слів колег, вона з'являлась у середині серпня 2017 року. При спілкуванні з дітьми, вони мовчазні та їхати додому до мати не бажають. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, врахувавши думку представників третіх осіб, допитавши свідків та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження (а.с.13-14). Відповідно до витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження - відомості про батька малолітніх [PERSON] та [PERSON] внесено за вказівкою матері (а.с.32-35). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Проте, позивач звернувся з вказаним позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей та стягнення аліментів,- спонуканням звернення стало ухилення мати від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі -СК України) підставами для позбавлення батьківських прав є, в тому числі, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає зазначити, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, згідно висновку опікунської ради Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області від 17.03.2017 року визнано за доцільне вилучити дітей [PERSON] та [PERSON] з сім'ї [PERSON] (а.с.8). З висновку опікунської ради Гуляївської сільської ради від 12.05.2017 року вбачається, що [PERSON] надавався місячний термін для збору необхідних документів для отримання соціальної допомоги та рекомендовано працевлаштуватися на території сільської ради (а.с.9). Також, 27 березня 2017 року з відповідачем проведено протокол бесіди (а.с.37) , в якому остання попереджалась про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків. Остання висновків не зробила, а тому відповідно до висновків опікунської ради Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області від 14.06.2017 року (а.с.10-11), згідно рішення комісії з питань захисту прав дітей Березівської РДА від 30.06.2017 року (а.с.6-7), висновку органу опіки та піклування Березівської РДА від 04.07.2017 року (а.с.4-5) - визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] Підґрунтям винесених рішень стало наступне: З характеристики, складеної на [PERSON] сільським головою Гуляївської сільської ради вбачається, що відповідач має негативну характеристику (а.с.15). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 13.03.2017 року, депутатами Гуляївської сільської ради, за адресою: [ADDRESS], в будинку відсутні продукти харчування, діти брудні та голодні, матері дітей на момент обстеження вдома не було, бабуся та дідусь перебували у стані сильного алкогольного сп'яніння (а.с.16), згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 03.07.2017 року вищевказаного будинку вбачається, що відповідач на шлях виправлення не стала, стан житлово-побутових умов не змінився (а.с.17). Разом з цим, під час розгляду справи у суді, 21.09.2017 року опікунська рада Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області знову провела нараду та свого рішення не змінила, вирішивши - доцільними позбавити гр.. [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Судом також встановлено, що згідно листа директора притулку для дітей служби у справах дітей вбачається, що мати [PERSON], [INFO], з 28.06.2017 року відвідала сина один раз, долею дитини не цікавиться, на контакт з адміністрацією притулку не йде (а.с.20). Довідкою притулку у справах дітей від 05.09.2017 р. підтверджується, що в період з 01.08.2017 року по 05.09.2017 року мати малолітнього [PERSON] відвідувала дитину тричі (а.с.46). Довідкою Березівської РЦЛ підтверджується, що малолітній [PERSON] перебуває у дитячому відділенні з березня 2017 року, мати його відвідує рідко, з 01.08.2017 року до дитини не приходила (а.с.47). Довідкою притулку у справах дітей від 04.10.2017 р. підтверджується, що відповідач останній раз у притулку для дітей відвідувала [PERSON] 08.08.2017 року (а.с.60). Окрім цього судом встановлено, що відповідач 01.08.2017 року притягалась до адміністративної відповідальності за ст..184 КУпАП (а.с.59). Відповідач у судовому засідання пояснила, що відносно неї дійсно був складений адмінпротокол та винесено попередження. Разом з цим, абзацом 2 п. 18 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Практика Європейського суду з прав людини, як в силу ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Більш того у п.52. рішення по справі"Савіни проти України" передбачено, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості та підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У судовому засіданні відповідач пояснила, що вона проживає разом із батьками та діти живуть також з ними. Водночас, відповідач не заперечувала факт знаходження дітей з бабусею та дідом у стані алкогольного сп'яніння під час вилучення, що є неприпустимим та небезпечним для життя, здоров'я та морального виховання дітей. Свого житла вона не має та офіційно не працює, вказане також може в подальшому призвести до негативних наслідків у здоров'ї дітей. Вказане також підтверджується довідкою виданої виконавчим комітетом Гуляївської сільської ради вбачається, що [PERSON] земельного, майнового паїв, власного житла немає (а.с.36). Разом з цим, суд враховує також позитивні зміни відповідача, а саме покращення умови для проживання дітей. Проте, незважаючи на молодий вік матері (фактично 20 років), остання є особою працездатного віку, якій необхідно мати постійний заробіток для нормального забезпечення розвитку дітей. Більш того, залишення дітей вказаній особі, яка проживає разом з батьками, може ставити під загрозу життя дітей, оскільки останні безвідповідально ставляться до своїх онуків, виховуючи їх у стані алкогольного сп'яніння. У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». Суд критично відноситься до поведінки відповідача щодо відвідування дітей після їх вилучення. Остання фактично за 7 місяців лише приблизно 7 разів їх відвідала ( востаннє відвідала у середині серпня 2017 року). Більш того, знаючи про захворювання старшого сина, вона не звернулась до лікарні та взагалі навіть у судовому засіданні не знає про стан його здоров'я. З пояснень відповідача, судом встановлено, що вона за останні 6 місяців завжди перебувала вдома на території Березівського району, не хворіла, офіційно не працевлаштована та не виїжджала за кордон або іншу місцевість, що свідчить про можливість останній з'явитись до дітей. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування своїх дітей, не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з нею та прийманні участі в їхньому вихованні, тому вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей батьківські обов'язки, покладені на нею законом. В даному випадку, суд вважає, що є всі підстави для відібрання дітей у відповідача без позбавлення її батьківських прав, та якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають належному вихованню дітей, [PERSON] матиме право звернутися до суду з заявою про повернення дітей. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України визначено: при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 191 СК України передбачено: Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач не працює, постійного доходу не має, тому аліменти доцільно стягнути в твердій грошовій сумі. Враховуючи процесуальну поведінку відповідачки, з якої вбачається , що остання не байдуже ставиться до долі своїх дітей, суд не вбачає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Разом з тим, беручи до уваги обставини, які склались між членами сім'ї, а також те, що залишення дітей в умовах в яких вони проживають є небезпечним для їх здоров'я і морального виховання, оскільки [PERSON] на даний час не взмозі забезпечити їх належними умовами проживання та створити для них затишок, суд вважає за необхідне відібрати в матері малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав, передати їх службі у справах дітей Березівської районної державної адміністрації для вирішення питання їх влаштування та стягнути з відповідачки аліменти на їх утримання. В силу статті 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід Державної судової адміністрації України з відповідача.

Outcome: partial