Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач у березні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 01.01.1999р. працював в ТОВ "Ост-Інвест" на посаді заступника директора з кадрової роботи, звільнений згідно наказу № 21-К від 07.11.2016р., зміненим наказом № 26-к від 17.11.2016р. за скороченням з 17.11.2016р. Роботодавець в порушення ст. 47 КЗпП України в день звільнення не вручив належно оформлену трудову книжку, яку позивач отримав лише 08.02.2017р. Вказаними діями відповідача порушені трудові права позивача, згідно ст.235 КЗпП передбачений обов'язок виплати середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки. Просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки з 18.11.2016р. по 08.02.2107р. в сумі 28 77,90 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що після виходу на роботу після перебування на лікування 17.11.2016р. йому було повідомлено про його звільнення з 07.11.2016р. наказом № 21-к. Ознайомитись із трудовою книжкою не зміг, також не міг її отримати, оскільки вважав звільнення незаконним, в зв'язку з чим звертався до суду з позовом про поновлення на роботі. Після розгляду його позову 02.02.2017р. лише 08.02.2017р. йому була видана трудова книжка. Просив позов задоволити. Представник відповідача Оберемок І.І. в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивач був звільнений з роботи з 17.11.2016р., наказом від 17.11.2016р. № 26-к на підставі наданого позивачем листка непрацездатності був скасований наказ № 21-к від 07.11.2016р. та звільнено з роботи позивача з 17.11.2016р. В день звільнення 17.11.2010р. відповідачем керівником підприємства у присутності заступника директора Шакіна І.В. та менеджера [PERSON] було запропоновано отримати трудову книжку, на що позивач відмовився, про що складений акт. 18.11.2016р. відповідачем був направлений позивачу лист про необхідність явки для отримання трудової книжки, однак позивач отримав трудову книжку 08.02.2017р. Вказував про відсутність вини відповідача у затримці отримання позивачем трудової книжки, просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються трудовим законодавством. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.01.1999р. працював в ТОВ "Ост-Інвест" на посаді заступника директора з кадрової роботи, звільнений згідно наказу № 26-к від 17.11.2016р. за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України скороченням з 17.11.2016р.. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 02.02.2017р. відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заборбітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. Рішення набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалось. Судом встановлено, що 07 листопада 2016 року по товариству був виданий наказ № 21- К про звільнення позивача [PERSON] з роботи за скороченням штату працівників. 08 листопада 2016року позивач [PERSON] за видатковим ордером отримав всі належні йому грошові кошти, в тому числі компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. Відповідно до листка непрацездатності позивач [PERSON] перебував на лікарняному з 4 по 16 листопада 2016року. ТОВ «Ост-Інвест» наказом 26-К від 17 листопада 2016 року скасував наказ №21 - К від 7 листопада 2016 року про звільненя позивача [PERSON] Наказом від 17 листопада 2016 року позивач [PERSON] був звільнений з роботи за скороченням штату працівників за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України з 17.11.2016р. Згідно пояснень позивача, трудова книжка йому була видана 08.02.2017р., що не заперечувалось відповідачем. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вказував позивач, з вини відповідача в день звільнення не було своєчасно видано трудову книжку. Згідно з наданим відповідачем актом від 17.11.2016р., складеним директором Татьяненком І.В., заступником директора Шакіним І.В., менеджером [PERSON], [PERSON] було запропоновано отримати трудову книжку, на що позивач відмовився. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Якщо працівник в день звільнення був відсутній на роботі, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.1993 року). Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що в зв'язку з неотриманням в день звільнення 17.11.2016р. позивачем трудової книжки відповідачем 18.11.2016 р. було направлене повідомлення № 53 із вказівкою про необхідність отримання позивачем трудової книжки, що підтверджено квитанцією та описом вкладення до цінного листа, а також даних відстеження пересилання поштового відправленнь за штрихкодовим ідентифікатором № 1800508806434 на сайті ДП "Укрпошта" про доставлення листа позивачу та повернення його через неотримання адресатом протягом терміну зберігання. З огляду на викладене, шляхом направлення позивачу 18.11.2016р. повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки відповідачем був виконаний обов'язок щодо вчинення дій по видачі працівнику трудової книжки, покладений на нього чинним законодавством. Оскільки законодавцем на власника або уповноважений ним орган покладено обов'язок саме по надісланню повідомлення працівникові, то не отримання ним за даним повідомленням книжки не може свідчити про наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу та бути підставою для стягнення на користь позивача заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки. Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у судовому засіданні не знайшли підтвердження вина відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу та порушенні трудових прав позивача, тому позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки не підлягають до задоволення. Оскільки при подачі позову з трудових правовідносин судовий збір позивачем не оплачувався, згідно ст.88 ЦПК України оплату судового збору належить віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed