Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Харківська філія», [PERSON], третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання прилюдних торгів та правочинів з реалізації майна на прилюдних торгах недійсними, визнання свідоцтва про придбання майна та свідоцтва на право власності на майно недійсними. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2014 року провадження у справі закрито у зв'язку з ліквідацією приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Харківська філія». Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014р. за результатами розгляду апеляційної скарги представника позивача Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2014 року у частині закриття провадження у справі відносно відповідача приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» «Харківська філія» - залишено без змін. В іншій частині ухвалу суду від 05 листопада 2014 року скасовано, а справу повернуто до Дзержинського районного суду міста Харкова - для розгляду по суті. В ході розгляду справи представником позивача подано уточнену позовну заяву, з урахуванням уточнень позивач просить суд визнати недійсними результати прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS], проведені 25.04.2013 р., визнати недійсним протокол № 81-02/659/12/і проведення прилюдних торгів, визнати недійсним правочин з реалізації квартири на прилюдних торгах, а також визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна, що видано [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова 19 квітня 2013 року зупинено реалізацію арештованого майна та заборонено Дзержинському відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції здійснювати реалізацію квартири, також постановою Господарського суду Харківської області від 25.04.2012р. по справі № 5023/1029/12 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру відносно [PERSON] і тому реалізація квартири мала відбуватись в порядку, передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Також позовні вимоги обґрунтовує тим, що при відчуженні квартири порушено порядок, визначений Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 N 68/5, а також не був дотриманий порядок проведення аукціонів з реалізації заставного майна, що затверджений Постановою Кабінету міністрів України № 1448 від 22 грудня 1997 року, який підлягає застосуванню у випадку продажу майна, що є предметом іпотеки. Представник відповідача [PERSON] надав заперечення проти позову. У своїх запереченнях представник відповідача посилається на незаконність та необґрунтованість позовних вимог, зазначає, що жодна з позовних вимог не стосується відповідача [PERSON], жодних порушень з боку відповідача [PERSON] при проведенні торгів не було, тому він є неналежним відповідачем у цій справі, також вказує на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем права власності на квартиру і тому відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача. Представник позивача в судове засідання з'явилася, позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник [PERSON] в судове засідання з'явився, проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, всебічно, об'єктивно та повно дослідивши обставини справи та застосувавши відповідні норми права, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір про надання кредитної лінії № CRL-SME 708/153/2008, за умовами якого [PERSON] отримав від публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» грошові кошти у розмірі 113 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредиту. 27 січня 2012 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № CRL-SME 708/153/2008 від 24 квітня 2008 року. 17 листопада 2011 року по справі № 2-6381/11 Дзержинським районним судом міста Харкова задоволено позов публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задоволено про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором CRL-SME 708/153/2008 від 24 квітня 2008 року у розмірі 1 051 116,32 грн. В ході виконавчого провадження було виявлено майно боржника [PERSON], а саме квартира [ADDRESS], що було предметом іпотеки за іпотечним договором № PM-SME 708/153/2008 від 24 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. та зареєстрованого нею в реєстрі за № 783. Згодом квартиру [ADDRESS] було виставлено на торги. 25 квітня 2013р. вищезазначене нерухоме майно реалізовано [PERSON] на публічних торгах, які проводило Приватне підприємство "Спеціалізоване підприємство "Юстиція Харківська філія". Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (індексний номер 33361506 від 09.02.2015р.) право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване 29.04.2013 р. на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2354, виданий 29.04.2013 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. за [PERSON]. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Отже, оскільки відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України. В даному випадку прилюдні торги підлягають визнанню недійсними на підставі ч.1 ст. 203 ЦК України, а саме внаслідок недотримання в момент вчинення правочину чинного законодавства. 19 квітня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова винесено ухвалу, якою зупинено реалізацію арештованого майна та заборонено Дзержинському відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції здійснювати реалізацію двокімнатної квартири [ADDRESS] Згідно ч. 5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Таким чином, реалізацію проведено в порушення ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова та, як наслідок, ст. 124 Конституції України. Також судом встановлено, що постановою Господарського суду Харківської області від 25.04.2012р. по справі № 5023/1029/12 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру відносно [PERSON], припинено стягнення з банкрута за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, скасовано арешти, що накладено на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржник. Накладання нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Постанову направлено в тому числі до ДВС у Дзержинському районі. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до 19.01.2013р., яка підлягає застосуванню на підставі п. 1-1 Перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом") з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банкрута чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку,передбаченому цим розділом. Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом. Таким чином, реалізація квартири [ADDRESS] мала відбуватись в порядку, передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а не в згідно Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 N 68/5 (далі - Тимчасове положення), зокрема, особою, що проводить торги (аукціон) мав бути ліквідатор. Також судом встановлено, що при відчуженні квартири порушено навіть порядок, визначений Тимчасовим положенням. Так, згідно протоколу присутності на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна на торгах був присутній тільки один учасник - [PERSON] Згідно протоколу № 81-02/659/12/і квартиру реалізовано за стартовою ціною лота, а саме за 250 200,00 грн. Згідно п. 7.1 Тимчасового положення (в редакції, чинній на 25.04.2013р.) прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця, а також якщо жоден із покупців не запропонував ціну, вищу за стартову ціну лота. Тобто, прилюдні торги є такими, що не відбулися, а відчуження майна на таких торгах є незаконним та таким, що суперечить п. 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 N 68/5. Таким чином, правочин з реалізації квартири [ADDRESS] вчинено з порушенням діючого законодавства України, а саме з порушенням Конституції України, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Закону України «Про іпотеку», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 N 68/5, Порядку, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1448 від 22 грудня 1997 р. Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст. 215 якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи вищевикладене, результати прилюдних торгів, правочин, укладений внаслідок проведення прилюдних торгів та правовстановлюючи документи, що фіксують перехід права власності за результатами проведення торгів підлягають визнанню недійними. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] щодо неналежності відповідача, оскільки [PERSON] є стороною правочину з реалізації на прилюдних торгах квартири, саме йому видано свідоцтво на право власності на спірну квартиру. Відносно посилань щодо добросовісності набувача права власності на квартиру та неможливості його витребування суд зазначає наступне. Статтею 388 ЦК України встановлено якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Так, майно (квартира [ADDRESS]) вибуло з володіння власника ([PERSON].) не з його волі. Також зазначене майно було продане (реалізоване на прилюдних торгах) з порушенням порядку, встановленому для виконання судових рішень. В даному випадку майно вибуло з власності [PERSON] поза його волею, з порушенням встановленого порядку. Тобто, позивача протиправно позбавлено права власності. Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до частини 1 якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином на підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сума сплаченого судового збору за подачу позову в сумі 243, 60 грн., а також судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 121, 80 грн., що разом складає 365, 40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved