Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 квітня 2010 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача [PERSON] щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Також позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В зв'язку з цим при зміні кредитного ліміту позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Крім цього, розмір відсотків за користування кредитом встановлений «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківський послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. Так, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що свої зобов'язання за договором він виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов'язки за вказаним договором не виконав і станом на 28 лютого 2017 року сума заборгованості за кредитним договором складає 32 085,26 гривень, яка складається з наступного: 2 662,61 гривень - заборгованість за кредитом, 24 358,59 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 060,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 1 504,06 гривень - штраф (процентна складова) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; В зв'язку з викладеним позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 32 085 гривень 26 копійок, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 600 гривень. Представник позивача Долгополий Д.Ю., що діє на підставі довіреності від 18 травня 2017 року, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві, на заявлених позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за участю його представника - адвоката та його представник [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичної допомоги та представництво в суді від 25 травня 2017 року. Надав суду заперечення, яким позовні вимоги не визнав, та зазначив наступне. Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, відповідач [PERSON] є споживачем фінансово-кредитних послуг, наданих йому позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому до правовідносин, що склалися між сторонами, має бути застосований, в тому числі, Закон України «Про захист прав споживачів», а саме вимоги цього закону щодо несправедливих умов договору Крім цього, на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» вважає вимоги позивача в частині спати відповідачем фіксованої частини та процентної складової штрафу незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Також наполягає на тому, що оскільки в порушення вимог ст. 207 ЦК України долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять підписів позичальника, то й вважати їх частиною договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], не можна. Поряд з цим вказує на відсутність у позивача належних доказів того, що сторони при укладенні договору узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, розмір процентів, строки повернення сум за кредитним зобов'язанням тощо, а тому вважає, що підстави для стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами - відсутні. До того ж, просить суд застосувати до вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 квітня 2010 року позовну давність. Виходячи з викладеного, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просять суд відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичної допомоги та представництво в суді від 25 травня 2017 року, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні, викладеним в запереченні на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що 27 квітня 2010 року відповідачем [PERSON] було особисто підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у ПриватБанку. З цієї Анкети-Заяви слідує, що [PERSON] ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді, а також згоден з тим, що ця Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Відповідно до цієї анкети-заяви йому була видана кредитна картка «Універсальна» з відновлюваним типом кредитної лінії з кредитом у розмірі 5 700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На даний час тип картки не змінився. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з вимогами частини 1 статті 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, суд приходить до переконання про укладення сторонами саме кредитного договору. Так, згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 квітня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року, вбачається, що станом на 28 лютого 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 2 662 гривні 61 копійка, що складається з поточної заборгованості за кредитом в розмірі 2 537 гривень 26 копійок та простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 125 гривень 35 копійок. Таким чином, вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 2 662 гривні 61 копійка в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», долученої позивачем до матеріалів справи, на день укладення кредитного договору, тобто на 27 квітня 2010 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] домовились про базову процентну ставку на місяць, що нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік, - в розмірі 3,0%, що становить 36% на рік. Розмір щомісячних платежів, враховуючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді становить 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості. Натомість з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 квітня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року, вбачається, що протягом дії кредитної картки «Універсальна» процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила у період з: - 28 квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року - 36% річних; - 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року - 30% річних; - 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,80% річних; - 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року - 43,20% річних. Зміну процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку позивач обґрунтовує п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» має право в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки за кредитом. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11 березня 2015 року по справи № 6-16цс15 слідує, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Так, в судовому засіданні не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач [PERSON], підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 27 квітня 2010 року. У зв'язку з цим, доводи відповідача про те, що долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не містять його підписів, а тому не є частиною договору, є обґрунтованими, а тому, суд приходить до висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг не є частиною кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. До того ж, з правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2012 року по справі № 6-149цс12, слідує, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року. Проте, як видно з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 квітня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року, збільшення розміру процентної ставки відбулось без повідомлення відповідача з 01 вересня 2014 року. Отже, суд приходить до висновку, що процентна ставка за кредитним договором, укладеним між сторонами, є фіксованою, а позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», в порушення вимог ст. 1056-1 ЦК України, в односторонньому порядку, без належного повідомлення відповідача [PERSON] про зміну процентної ставки за користування кредитом, її збільшив. Так, позивачем не було надано суду доказів того, що відповідач був письмово повідомлений банком про збільшення процентної ставки. При розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом, суд виходить з наступного: 2 537 грн. 26 коп. (поточна заборгованість за кредитом) * 36 % / 360 днів * 2 865 днів (за період з 27.04.2010 року - день отримання кредитної картки відповідачем по 28.02.2017 року) = 7 269 грн. 25 коп. 125 грн. 35 коп. (прострочена заборгованість за кредитом) * 36 % / 360 днів * 2 865 днів (за період з 27.04.2010 року - день отримання кредитної картки відповідачем по 28.02.2017 року) = 359 грн. 13 коп. 7 269 грн. 25 коп. + 359 грн. 13 коп. = 7 628 грн. 38 коп. Таким чином, відповідач має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за період з 27 квітня 2010 року по 28 лютого 2017 року з розрахунку 36% на рік, що становить 7 628 грн. 38 коп. Щодо вимоги відповідача [PERSON] про застосування до вимог позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» позовної давності, то суд виходить з того, що відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч. 1, 5 ст. 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Крім цього, з правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 слідує, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року. Так, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Суд не приймає доводи представника відповідача [PERSON] про те, що відповідач по справі - [PERSON] не мав можливості користуватися кредитною карткою, оскільки відповідно до вироку Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2011 року він відбував покарання у вигляді позбавлення волі, в зв'язку з тим, що, по-перше, в судовому засіданні не було надано жодних доказів на підтвердження повідомлення відповідачем позивача про таку ситуацію, а, по-друге, представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти того, що відповідач надав свою кредитну картку своїй матері для здійснення відповідних операцій. Отже суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] надав свою згоду на здійснення операції за допомогою цієї кредитної картки. Поряд з цим, суд не бере до уваги довідку (а.с. 85), надану позивачем на підтвердження строку дії пере випущеної кредитної картки, оскільки з цієї довідки не вбачається, що саме останній день жовтня 2014 року, як зазначає позивач в своїх поясненнях (а.с. 75), є останнім днем дії кредитної картки. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 квітня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року, вбачається, що останній платіж з погашення процентів за користування кредитом було зроблено 22 квітня 2014 року. Таким чином, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з відповідними вимогами до [PERSON] в межах строку позовної давності. Отже доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими. Що стосується вимоги позивача про сплату відповідачем заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 060 гривень, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 гривень та штрафу (процентної складової) в розмірі 1 504 гривень 06 копійок, то суд в цій частині керується наступним. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно з вимогами ст. 2 вказаного Закону України на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На час розгляду справи в суді Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнятий. Згідно з паспортом громадянина України серія ВК № 504228, виданого Кіровським МВ ГУМВС України в Донецькій області, зареєстрованим місцем проживання зареєстрованим місцем проживання відповідача є [ADDRESS]. В той же час м. Слов'янськ входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-рвід 02 грудня 2015 року. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 квітня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року, слідує, що станом на 14 квітня 2014 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за пенею та комісією відсутня. Відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» штрафи також не підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 060 гривень, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 гривень та штрафу (процентної складової) в розмірі 1 504 гривень 06 копійок, не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 2 662 гривні 61 копійка та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 7 628 гривень 38 копійок, а всього - 10 290 гривень 99 копійок. Отже сума задоволених позовних вимог становить 32,07% (10 290,99 грн. * 100% / 32 085,26 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 513 гривні 12 копійки (1 600 грн. * 32,07% / 100%). Таким чином з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню: заборгованість за кредитом в розмірі 2 662 гривні 61 копійка, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 7 628 гривень 38 копійок, а також судовий збір в розмірі 513 гривні 12 копійки. На підставі викладеного та

Outcome: partial