Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] у Дарницькому районі м.Києва. В позові посилались на те, що вказану квартиру вони отримали на підставі ордеру від 26.12.2008 року, в порядку черги на отримання житла від Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації. В подальшому вказану квартиру приватизували, внаслідок чого отримали Свідоцтво про право власності на житло від 10.03.2009 року. Згідно з якого вони являються власниками в рівних долях спірної квартири. Право власності в установленому порядку зареєстрували в Київському міському БТІ, про що в реєстровій книзі здійснено запис від 5.05.2009 року. Фактично з грудня 2008 року вони у вказаній квартирі постійно проживають, в квартирі зареєстровані разом з двома неповнолітніми дітьми. Однак в травні 2014 року їм стало відомо, що відповідач звернувшись до Реєстраційної служби Головного управління юстиції м.Києві з заявою про реєстрацію права власності на квартиру, в якій вони фактично проживають та є її власниками, надав договір дольової участі у будівництві вказаної квартири, отримав свідоцтво про право власності на дане житло, тобто фактично оспорює їх право власності на квартиру. Вважають, що відповідач порушує їх право власності, не має права на житло, яке вони отримали у встановленому законом порядку тому звернулись до суду з позовом про визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі, їх представник, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник щодо задоволення позову [PERSON] та [PERSON] заперечували. В свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Київської міської державної адміністрації, Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації, ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів" про визнання недійсними документів, який в подальшому був об'єднаний в одне провадження із справою [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності. В своєму позові [PERSON] посилався на те, що ним 25.04.2005 року із забудовником ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» було укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку, згідно з яким він повністю оплатив вартість квартири [ADDRESS] в розмірі 197120 грн. У зв'язку з тим, що [PERSON] адміністрацією заводу за різними відмовками тривалий час не було надано повний пакет передбачених договором дольової участі документів, що могли бути підставою для оформлення права власності на квартиру, він здав їх на державну реєстрацію тільки у травні 2014 року, надавши всі документи, що підтверджували оплату ним вартості спірної квартири та отримав 14.05.2014 року свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Але після цього йому стало відомо, що у цій квартирі вже проживають інші особи, а саме [PERSON] і [PERSON], які не допустили його в квартиру. З отриманих від [PERSON] і [PERSON] документів [PERSON] стало відомо, що в цю квартиру вони заселились згідно ордеру від 26.12.2008 року, вже після укладення ним договору дольової участі з ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та приватизували дану квартиру згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і згідно із розпорядженням Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації отримали свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстровано Київським міськім БТІ. Як стало відомо відповідачу, ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» передав по акту прийому-передачі частину квартир в тому числі і спірну квартиру Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, яке в подальшому передало цю квартиру Дарницькій районної у м. Києві державній адміністрації Актом № 289 від 04.12.2008 року для розподілу черговикам. Оскільки такі дії ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» були вчинені вже після укладення з ним договору дольової участі і оплати ним повної вартості квартири, що є підтвердженням його права власності, він вважає, що вказані дії є незаконними та звернувся з даним позовом, яким просив визнати недійсними акт прийому передачі Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації у житловому будинку [ADDRESS]; Акт № 289 від 04.12.2008 року в частині передачі квартири [ADDRESS] Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації Дарницькій районній у м. Києві державній адміністрації. Визнати недійсними розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в частині вселення [PERSON] і [PERSON] в спірну квартиру та виданий на його підставі ордер на заселення у цю квартиру. Визнати недійсними розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 10.03.2009 року №51562 про приватизацію [PERSON] і [PERSON] спірної квартири та свідоцтво про право власності на квартиру, видане згідно з цим розпорядженням подружжю «[PERSON]». Представник третьої особи Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з'явився, та надіслав на адресу суду заперечення з приводу позову [PERSON] щодо визнання недійсними документів, в яких щодо задоволення позову [PERSON] заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON]. Просив у позові відмовити та слухати справу без його участі. Представник третьої особи Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні позов [PERSON] та [PERSON] підтримала в межах заявлених ними позовних вимог, щодо задоволення позову [PERSON] заперечувала, пославшись на те, що Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради в установленому порядку від ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» отримало вісім квартир загальною площею 491,20 кв.м в рахунок встановлених відрахувань площі за житловий будинок по [ADDRESS] у вказаному будинку, що підтверджується відповідним актом. В подальшому вказані квартири на підставі відповідних розпоряджень, у встановленому законом порядку були розприділені громадянам, які перебували на обліку таких, що потребують поліпшення житлових умов. Квартира [ADDRESS] в 2008 році була передана подружжю «[PERSON]», які у встановленому законом порядку вказану квартиру приватизували та постійно в ній проживають, зареєстровані у вказаній квартирі разом двома неповнолітніми дітьми. Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація діяла правомірно, будь яких порушень законодавства не вбачається. Просила в позові [PERSON] відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей в судовому засіданні щодо задоволення позову [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що задоволення даного позову може призвести до порушення інтересів неповнолітніх дітей, які проживають та зареєстровані в спірній квартирі, тому просив в даному позові відмовити. Позов [PERSON] та [PERSON] підтримав в межах заявлених ними позовних вимог. Представник ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників. Свідків, оцінивши всі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.113,114). На даний час в квартирі зареєстровані та фактично проживають чотири особи: позивачі [PERSON] та [PERSON] та двоє їх неповнолітніх дітей 2009 та 2011 року народження., що підтверджується довідкою по формі-3 , виданою ОСББ «Атлант-152» №12 від 26.03.2015 року.(т.1 а.с.213). З письмових пояснень представника Київської міської держаної адміністрації встановлено, та не заперечувалось іншими сторонами, що пунктом 53 рішення Київської міської ради від 24.04.2003 № 411/571 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» (т.2 а.с.6) передано Службі безпеки України за умови виконання пункту 53.1 цього рішення, в короткострокову оренду на 3 роки земельну ділянку площею 2,05 га для будівництва житлових будинків з об'єктами культурно-побутового та соціального призначення на перетені [ADDRESS] за рахунок земель міської забудови. Відповідно до пункту 53.1.6 зазначеного рішення Служба безпеки України повинна передати Головному управлінню житлового забезпечення (на сьогоднішній день Департамент будівництва та житлового забезпечення) виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 5% загальної площі будинку (крім службової) на підставі пункту 50 рішення Київської міської ради від 28.12.2002 року №232/392 «Про бюджет міста Києва на 2003 рік». Відповідно до пункту 2 договору про інвестування у будівництво житлового будинку з вбудовно-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом на [ADDRESS] від 14.06.2004 року № 19/3-79 «Замовник» - Служба безпеки України отримує у власність 15% від загальної площі житла завершеного будівництвом Об'єкту, а «Інвестор» - ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» отримує у власність 85% від загальної площі житла завершеного будівництвом Об'єкту. Згідно пункту 2 підпункту 2.1.2 вищезазначеного договору «Інвестор» - ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» передає із своєї частки, що отримує на виконання підпункту 53.1.6 рішення Київської міської ради від 24.04.2003 № 411/571 Головному управлінню житлового забезпечення ( на сьогоднішній день Департамент будівництва та житлового забезпечення) виконавчому органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) встановлені відрахування загальної площі квартир за житлові будинки на перетені [ADDRESS]. Головне управління житлового забезпечення ( на сьогоднішній день Департамент будівництва та житлового забезпечення) виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в установленому порядку від ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» отримало вісім квартир загальною площею 491,20 кв.м в рахунок встановлених відрахувань площі за житловий будинок по [ADDRESS] у вказаному будинку, що підтверджується актом прийому-передачі житлової площі від 27.03.2008 року № 49 (т.1 а.с.6, 66, т.2 а.с.4). Актом прийому-передачі житлової площі від 04.12.2008 року [ADDRESS] передана Головним управлінням житлового забезпечення ( на сьогоднішній день Департамент будівництва та житлового забезпечення) виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації на виконання плану розподілу житла на 2008 рік для забезпечення житлом черговиків квартирного обліку (т.1 а.с.34,67, т.2 а.с.5). Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 19.12.2008 року № 1638, а саме п.2.1 вказаного розпорядження гр. [PERSON] та [PERSON] надано однокімнатну квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.101-105) з метою поліпшення житлових умов та видано ордер від 26.12.2008 року (т.1 а.с.122). В подальшому [PERSON] та [PERSON], скориставшись своїм правом, на підставі заяви про приватизацію №51562 від 10.03.2009 року (т.1 а.с.109), Розпорядження Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації №51562 від 10.03.2009 року (т.1 а.с.100), приватизували вищезазначену квартиру та отримали свідоцтво про право власності від 10.03.2009 (т.1 а.с.4,65,117). Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (актів органів державної влади включно). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як це встановлено ст. 638 Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами невідповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадкам порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Згідно листа Верховного Суду України від 26.05.2001 року "Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ" визнання ордера недійсним з мотивів, що він виданий на зайняте приміщення, може мати місце в тому разі, коли останнє було зайнято правомірно. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Таким чином, можна зробити висновок, що Головне управління житлового забезпечення ( на сьогоднішній день Департамент будівництва та житлового забезпечення) виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) діяло в межах належних їм повноважень на виконання Договору про інвестування у будівництво житлового будинку з вбудовно-прибудованими приміщеннями (корпус 2) та автопаркінгом на [ADDRESS] від 14.06.2004 року № 19/3-79. Питання про визнання даного договору недійсним позивачем [PERSON] не заявлялось, його правомірність в судовому засіданні не досліджувалась, в зв'язку з цим Акт прийому-передачі житлової площі від 27.03.2008 року № 49 та Акт прийому-передачі житлової площі від 04.12.2008 року № 289, які були укладені на виконання вище зазначеного Договору і є похідними від нього, не можуть бути визнаними недійсними. Дарницька районна в м.Києві державна адміністрація при наданні громадянам [PERSON] та [PERSON] діяло в межах своїх повноважень на виконання норм законодавства та позивачем [PERSON] та його представником в судовому засіданні не було доведено неправомірності дій Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації в частині надання подружжю «[PERSON]» спірної квартири, а також недоведено неправомірності чи порушення діючого законодавства з боку громадян [PERSON] та [PERSON] під час приватизації квартири [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Київської міської державної адміністрації, Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації, ТОВ "Чернігівський завод будівельних матеріалів" про визнання недійсними документів необхідно відмовити. Що стосується позову [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні та досліджено вище, [PERSON] та [PERSON] являються власниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.03.2009 року. Яке було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі за №44685 від 05.05.2009 року (т.1 а.с.4 зворот). Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що в травні 2014 року подружжю «[PERSON]» стало відомо про наявність іншого власника квартири, в якій вони проживають. Так, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], 25.04.2005 року на однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м. із забудовником - ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», було укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку № 12-П/0497. (т.1 а.с.8, 69). Відповідно до п.2.1. Договору [PERSON] повинен був сплатити забудовнику 195 120,00 грн.. Додатковою угодою №1 від 20.06.2007 року [PERSON] зобов'язався доплатити забудовнику вартість різниці площі, що становить 2000 грн. (т.1 а.с.12,73). Тобто всього, [PERSON] повинен був заплатити за вказаний об'єкт інвестування 197120 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» відкритий в ВАТ «Райфайзено Банк Аваль» Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] він сплатив повну вартість спірної квартири в розмірі 200000 грн., що пітдверджується матеріалами реєстраційної справи (т.2 а.с.18-70), наданої реєстраційною службою Головного управління юстиції в м.Києві, зокрема квитанцією до прибуткового касового ордеру №277/03 від 25.04.2005 року (т.2 а.с.41). Із пояснень в судовому засіданні [PERSON] встановлено, що у зв'язку з тим, що адміністрацією заводу за різними відмовками тривалий час не було надано повний пакет передбачених п.3.3.4. Договору дольової участі документів, що могли бути підставою для оформлення права власності на квартиру, він здав їх на державну реєстрацію тільки у травні 2014 року та надав всі необхідні документи, в тому числі довідку про інвестування 100% загальної площі Об'єкту дольової участі №44 від 15.08.2008 року (т.2 а.с.42) та Акт прийому-передачі нежитлового приміщення, яким ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» передав [PERSON] спірну квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с.51). 14.05.2014 року [PERSON], на підставі вказаних документів отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.7, 74, т.2 а.с. 65). Із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, документів, наданих [PERSON] щодо укладення договору дольової участі в інвестуванні квартири, оплати ним вартості вказаної квартири, суд приходить до висновку, що в наданих документах існує багато протиріч. Зокрема в датах безпосередньо договору дольової участі між ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та [PERSON] від 25.04.2005 року, квитанції про оплату вартості квартири, довідки про оплату 100% вартості загальної площі Об'єкту дольової участі вбачаються деякі розбіжності. Крім того, з довідки ВАТ «Райфайзен Банк аваль» від 10.03.2015 року встановлено, що розрахунковий рахунок, вказаний в договорі дольової участі від 25.04.2005 року. На який необхідно було внести суму коштів за об'єкт будівництва спірну квартиру - був відкритий лише в червні 2006 року. Оригінал договору дольової участі між [PERSON] та ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» суду ні [PERSON], ні на запит суду ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» суд надано не було. В судовому зсіданні свідки [PERSON] - президент ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» 2004-2009 років, [PERSON] - яка працювала з інвесторами ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», [PERSON] - яка працювала бухгалтером в ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», пояснили, що [PERSON] в 2005 році та в подальшому ніколи не був інвестором в будівництво спірної квартири, інвестори розраховувались лише через розрахунковий рахунок безготівковим шляхом, в той час як [PERSON] вніс касу вартість об'єкта будівництва в повному обсязі готівкою, посилались на те, що [PERSON] заволодів вказаною квартирою шахрайським шляхом. Однак, суд не може брати до уваги вказані покази, та досліджувати законність чи достовірність укладеного між [PERSON] та ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» Договору дольової часті у будівництві житлового будинку від 25.04.2005 року, оскільки чинність та відповідність вказаного договору нормам законодавства не було предметом позову [PERSON] та [PERSON]. Позивачі в своїх позовних вимогах не ставили питання по визнання вказаного договору недійсним, чи визання недійсним свідоцтва про право власності від 14.05.2015 року, а суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.334 ч.4 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Дослідивши всі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що оскільки судом достовірно встановлено законність та правомірність передачі спірного об'єкта будівництва - квартири [ADDRESS] від ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та подальшої передачі Дарницькій районні в м.Києві Державній адміністрації для передачі даної квартири особам, що потребують поліпшення житлових умов, отримання вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] є беззаперечним та законним. Отже, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved