Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Кривоозерської селищної ради, Кривоозерської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, вказуючи, що [INFO] померла рідна тітка її чоловіка [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно: право на земельну частку (пай) що знаходиться у землі бувшого КСП "Колос" Кривоозерського району, розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах, на території Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району Миколаївської області, належне їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією 20 лютого 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 лютого 1997 року за №639. Посилаючись на те, що її чоловік прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку проте, за життя, не встиг оформити свої спадкові права, помер [INFO] , а Кривоозерською держнотконторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач просила про задоволення позовних вимог. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надіслала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі. Відповідачі Кривоозерська селищна рада та Кривоозерська райдержадміністрація, в надісланих на адресу суду листах, визнають позовні вимоги, просять їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без участі їх представників. За положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Оскільки, справа розглядається без участі сторін, за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським РВ УМВС України в Миколаївській області 06 лютого 2002 року (а.с.4-5), свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом загса Миколаївської області 14 жовтня 1981 року (а.с.8), свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївській області 16 липня 2011 року (а.с.30), свідоцтва про право на спадщину, виданого Кривоозерською держнотконторою 15 жовтня 2014 року (а.с.31). Згідно положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із матеріалів справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 грудня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.11). Згідно даних сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією 20 лютого 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 лютого 1997 року за №639 [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Колос" Кривоозерського району розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.9). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п.3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Пунктом 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року, визначено, що положення книги шостої цього кодексу (Спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була ніким прийнята із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] заповіт на випадок її смерті не складався, спадкові справи щодо її майна не заводились, тобто до 01 січня 2004 року спадщина не була ніким прийнята, що підтверджується даними інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №.№55197721, 55197738 від 20 лютого 2019 року (а.с.23-25). Положеннями ст.1217, ч.1 ст.1222, ст.1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно положень ст.1258, ч.1 ст.1265 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Рішеннями Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2015 року у цивільній справі №479/396/15-ц (а.с.14) та від 15 січня 2016 року у цивільній справі №479/1228/15-ц (а.с.15) встановлено, що померлий [INFO] , [PERSON] був племінником [PERSON] , померлої [INFO] та встановлено факт, що [PERSON] постійно проживав з рідною тіткою - [PERSON] на час відкриття спадщини після її смерті. Положеннями ч.3, ч.5 ст.1268, ч.3\~ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналіз наведених доказів та норм закону свідчить про те, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] йому належало право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП "Колос" Кривоозерського району розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке він успадкував після смерті своєї рідної тітки - [PERSON] , померлої [INFO] . У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач, та у зв`язку з наявністю об`єктивних перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, її права підлягають захисту в судовому порядку. Стаття 1\~Цивільного процесуального\~кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.\~13\~Конституції України, ст.ст.152-153\~Земельного Кодексу\~України держава забезпечує громадянам і юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до положень ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з\~положеннями ст.131\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. В силу ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи досліджені матеріали справи, а також ту обставину, що відповідачі позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved