Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 20.12.2008р. Під час шлюбу, 07.06.2009 року, в них народилась донька [PERSON], а 11.01.2015 року народився син [PERSON], що проживають з нею та знаходяться на її утриманні. З квітня 2016 відповідач спільно із сімєю не мешкає та не вносить вклад до сімейного бюджету. З того ж часу спільне господарство не ведеться. На теперішній час вона ніде не працює і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини. На даний час вона потребує матеріальної підтримки з боку відповідача, оскільки забезпечення дітей всім необхідним потребує значних коштів. Відповідач ухиляється від обовязків по утриманню дітей. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/6 частини його заробітку(доходу) на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму до досягнення кожною дитиною повноліття, тобто до 11.01.2033 року та до 07.06.2027 року відповідно. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Пояснила, що на час розгляду справи їхній шлюб з відповідачем вже розірваний. Відповідач не надає матеріальної допомоги в належному розмірі. Посилання відповідача, що в нього є мати пенсіонер, не може бути прийнято до уваги, оскільки на сьогодні його мати отримує пенсію, не потребує допомоги відповідача, а навпаки вона йому надає допомогу. Щодо кредитної лінії, вважає, що її не можна враховувати, оскільки кошти з кредитної лінії були витрачені відповідачем на свої потреби, хоча вона і відкривалася під час їхнього спільного життя. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що він надавав матеріальну допомогу шляхом перерахування на картку доньки Ніколь коштів. Клав кошти, скільки в нього була можливість. Тому на його думку ствердження позивача, що він не надавав матеріальної допомоги не відповідає дійсності. Його доход складає приблизно 4500грн . На даний час він погашає кредитну лінію, яку відкривали з позивачем ще під час сумісного життя і кошти якої були витрачені під час сумісного життя. Інших дітей на його утриманні не має. За станом здоров"я він здоровий. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму, оскільки вважає, що інших матеріальних можливостей в нього немає. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК визначено, що способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд встановив, що відповідач\~[PERSON] \~є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], та \~[PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Неповнолітні діти проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов"язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що відповідач\~може надавати дітям матеріальну допомогу, так як\~працює, отримує дохід. Звернення позивача до суду з даним позовом свідчить про відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів та їх розмір. Ці обставини сторонами не заперечуються. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 182 СК та роз"яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним 3років , і отримує допомогу при народженні в сумі 860грн. (а.с.8). Ці обставини відповідачем визнаються. Судом встановлено, що відповідач працює в ТОВ "Краматорський феросплавний завод" і його середній заробіток складає 4742грн. (а.с.33), за станом здоров"я здоровий. Судом встановлено, відповідач не має інших неповнолітніх дітей. На підтвердження факту наявності у відповідача непрацездатної матері, останній надав суду пенсійне посвідчення на прізвище [PERSON], в той час, як прізвище відповідача є [PERSON] Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов"язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Позивач в судовому засіданні не заперечує, що мати відповідача є пенсіонером за віком. Доказів, що мати відповідача потребує матеріальної допомоги, суду не надано. Більш того, позивач в судовому засіданні стверджує, що навпаки, мати відповідача надає останньому матеріальну допомогу, а не він їй. І такі ствердження відповідачем не спростовані. Враховуючи встановлені обставини, та в інтересах дітей, суд вважає за можливим стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивача аліменти на двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу на місяць, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття. Суд не погоджується з думкою відповідача, що при визначенні розміру аліментів, має бути враховано , що він сплачує кредитну лінію, яку відкривали і використовували під час сумісного сімейного життя з позивачем. Суд вважає, що майновий спір між сторонами з цих підстав не може впливати на розмір аліментів на дитину яка має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, бо саме батьки дитини несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кредитні правовідносини відповідача є особистим його правом на отримання кредиту й не впливають на його відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь державного бюджету судовий збір у сумі 551,20грн.

Outcome: approved