Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру, в рахунок погашення заборгованості за укладеним 12.12.2007 року кредитним договором № HAВ0GІ0000002293 в сумі 17353,86 грн. та виселення відповідача і інших осіб з предмета іпотеки - квартири. Позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № НАВ0GІ0000002293 від 12.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверення 12.12.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань між сторонами укладено договір іпотеки № НАВ0GІ0000002293 від 12.12.2007 року. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 35,10 м.кв., житловою площею 18,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва право на спадщину. Згідно договору, узгоджена сторонами ціна договору іпотеки на момент укладання, склала 77232,06 грн. Відповідач за позовом взятих на себе за кредитним договором зобов"язань належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 12.05.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 17353,86 грн., яка складається з наступного: 15017,77 грн. - заборгованість за кредитом, 754,47 - заборгованість за відсотками, 4грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 1577,62 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги повністю підтримала, не заперечувала проти розгляду справи без її участі та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, направила до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з терміновим виїздом до 30 листопада 2015 року до Російської Федерації. Підтверджуючих документів суду надано не було. Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 12 грудня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № HAВ0GІ0000002293, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25000 грн. та зобов'язалася повернути вказану суму частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, але не пізніше 12 грудня 2017 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 15 % на рік на суму залишку заборгованості та інші, передбачені договором, платежі. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки № HAВ0GІ0000002293, згідно з яким відповідач передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(ст.1050 ЦК). На підставі ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачений такий спосіб реалізації предмета іпотеки як продаж іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві. Частинами 5, 6 ст.38 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру шляхом її продажу від імені ПАТ КБ "Приватбанк", оскільки Законом України "Про іпотеку" передбачено право продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені. Станом на 12.05.2015 року заборгованість [PERSON] в сумі 1735,86 грн. складається з наступного: 15017,77 грн. - заборгованість за кредитом, 754,47 - заборгованість за відсотками, 4,00 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 1577,62 грн. - штраф (процентна складова). З урахуванням наведеного, суд погоджується з розрахунком суми заборгованості наданим ПАТ КБ "Приватбанк", оскільки він не спростований матеріалами справи. Частиною 1 статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині 1 якої передбачені підстави виселення.Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян зі житлових приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини 2 статті 39 та/або частини 1 статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і частини 2 статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм, особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини 2 статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Під час розгляду справи достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, зважаючи на що правові підстави для виселення відповідача [PERSON] у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, без надання їй іншого постійного житла, відсутні. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові по справі № 6-39цс15, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до частин 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позов ва частині виселення відповідача задоволенню не підлягає. Згідно з ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з [PERSON] витрати пов'язані зі сплатою при пред'явленні позову 609 грн. судового збору,

Outcome: partial