Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, він, на підставі договору купівлі-продажу від 02.03. 2006 року, став власником квартири [ADDRESS]. Згідно будинкової книги, в даній квартирі зареєстровані відповідачі. Відповідачі, вже більше трьох років не проживають за місцем реєстрації. Місце проживання їх невідоме. У зв'язку з наведеним, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Судові витрати просить залишити за собою. В ході розгляду справи, представник позивача надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Просить зобов'язати Рахівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області зняти з реєстрації відповідачів як таких, що втратили право на користування житлом, - квартирою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 19.03. 2014 року, до участі у розгляді справи залучено Рахівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області як третю особу без самостійних вимог. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак його представник [PERSON], через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримують , просять такі задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом опублікування оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Причини їх неявки суду не відомо. Представник третьої особи без самостійних вимог - Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, в судове засідання не з"явився, однак начальник відділу надав суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі їх представника. На задоволенні позовних вимог не заперечують. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право. З матеріалів справи слідує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 2 березня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 747, позивач [PERSON], являється власником квартири [ADDRESS]. Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у спірній квартирі [ADDRESS], прописані відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак останні фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 05.02. 2014 року та довідкою виконавчого комітету Рахівської міської ради від 05.02. 2014 року № 558. Таким чином судом встановлено, що у відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеній квартирі, доказів про вселення їх у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено. При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самоправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачем права власності нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування спірною квартирою. Поряд з цим, в судовому засіданні достовірно встановлено, відповідачі [PERSON] та [PERSON], числяться знятими з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS], а тому вирішення судом питання про визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування спірною квартирою є не доцільним через відсутність спору про право між ними та позивачем. Позивачем, заявлено вимогу про зобов'язання Рахівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області зняти відповідачів з реєстрації в спірній квартирі, вирішуючи дане питання суд виходить з наступного. Рахівський РВ ГУ ДМС, у даній справі виступає третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тобто у відповідності до положень ст. 35 ЦПК України є лише процесуально заінтересованою особою а не учасником провадження, який порушив права позивача, а тому суд не може зобов'язати даного учасника процесу вчинити певні дії, на відміну від відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. У зв'язку з тим, що позивач просив залишити судові витрати за ним, суд вважає, що відсутня доцільність стягнення судових витрат з відповідачів на підставі ст. 88 ЦПК України. Також, судом встановлено, що ТУ ДСА в Закарпатській області сплатило 50 гривень за подання оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Дані витрати у відповідності до п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України відносяться до судових витрат, тому підлягають до стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON].

Outcome: partial