Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи тим, що згідно договору № KGDLG10000004687 від 19.03.2008 року [PERSON] було надано кредит у розмірі 45 000 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.03.2024 року Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, але відповідачем зобов"язання за вказаним договором не виконано. Всупереч вимогам кредитного договору боржник повністю не сплатив суму наданого йому кредиту, відсотків за користування ним, заборгованість по комісії за користування кредитом та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредиту. Станом на 22.10.2013 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість в сумі 204050 грн. 66 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 43494 грн.03 коп; заборгованість по процентам за користування кредитом 68016грн.84 коп.; заборгованість по комісії за користуванням кредиту -0 грн. 00 коп., пеня за несвоэчаснысть виконання зобовязань за договором 73 989грн. 73 коп. а також штрафи відповідно до договору : 18 550 грн. 06 коп. ( процентна ставка ). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду письмові заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі , пояснив, що відповідач з 2009 року не намагався дізнатись про розмір боргу за кредитним договором , відмовившись в односторонньому порядку від виконання зобов'язань. Також на підтвердження вимог надав копію меморіального ордеру про реалізацію іпотечного майна відповідача від 24.01.2013 на сумму 26000 гривень. Стосовно застосування позовної давності заперечує, посилаючись на положення ч. 5 ст. 261 ЦК України згідно якої початок перебігу строку позовної давності за зазбовязаннями з визначеним строком виконання зобов'язань починається з спливом строку виконання, а оскільки договір укладено до 2024 року то перебіг позовної давності ще не розпочався. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав . Пояснив , що дійсно в 2008 році уклав договір про іпотечний кредит з ПАТ КБ "Приват банк" та отримав кредит у розмірі 45 000 грн. на термін до 19.03.2024 року .В нього склалось тяжке матеріальне становище , він не отримував заробітної плати , розмір процентної ставки неодноразово збільшувався банком в односторонньому порядку ,тому виникла заборгованість. В зв'язку з цим рішенням Долинського районного суду від 04.09.2009 року було задоволено позов ПАТ КБ "Приват банк" та в рахунок заборгованості за кредитним договором в розмірі 49 896 грн. 72 коп. було звернуто стягнення на заставне майно - квартиру № 155 загальною площею 36,40 кв.м , яка розташована за адресою [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки . До теперішнього часу йому не було відомо чи банком здійснено продаж квартири та за якою ціною і яким чином зараховані кошти на погашення боргу за кредитом . Просить відмовити у задоволенні позову як необґрунтованого та поданого поза межами позовної давності про що подав письмову заяву (заперечення). Заслухавши відповідача , вивчивши матеріали по справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться . Відповідно до ст. 1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно копії Банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" зареєстровано Національним банком України 19.03.1992 року за номером 92 ( а.с.20) . В судовому засіданні встановлено , що відповідно до договору про іпотечний кредит № KGDLG10000004687 від 19.03.2008 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 45 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік суму залишку заборгованості ( а.с.9-13 ). Згідно розрахунку заборгованості станом на 22.10.2013 р. року за відповідачем рахується заборгованість , яка складає 204050,66 грн.( а.с.5-6). Встановлено , що згідно копії рішення Долинського районного суду від 04.09.2009 р. слідує , що задоволено позов ЗАТ КБ " Приват банк" та в рахунок заборгованості за кредитним договором № KGDLG10000004687 від 19.03.2008 року в розмірі 49896 ,72 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 36,40 кв.м , яка розташована за адресою [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. [PERSON] було виселено з зазначеної квартири . Згідно протоколу малого кредитного комітету Приватбанку РУ від 04.03.2008 р. (а.с.17) вартість заставного майна( однокімнатної квартири ) складала 75 000 грн., тоді як на час ухвалення вищевказаного судового рішення заборгованість відповідача за іпотечним кредитом становила 49896,72 грн. Відомостей про обставини продажу заставного майна банком не надані за винятком меморіального ордеру від 24.01.2013, яким підтверджено суму продажу у розмірі 26000 грн. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що, майно належне відповідачу було стягнуто на вимогу банку за рішенням суду від 04.09.2009 в рахунок погашення кредиту, проте реалізація вказаного майна відбулась 24.01.2013 за кошту недостатні для погашення заборгованості, а саме за 26000 гривень, при цьому відповідач не був повідомлений ні про обставини продажу заставного майна ні про наявність непогашених вимог банку. З огляду на заяву відповідача про застосування строку позовної давності та заперечення позивача суд встановив наступне. Згідно п.5.2.4 договору про іпотечний кредит кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання взятих зобов'язань - повернення суми кредиту та платежів. Позивачем вимога про дострокове стягнення заборгованості пред'явлена станом на 12.03.2009 року (рішення від 04.09.2009 по справі № 2-393/2009). Суд вважає, що з огляду на пред'явлення банком вимоги про дострокове виконання зобов'язань не підлягають застосуванню положення ч.5 ст. 261 ЦК України на які посилається позивач та згідно яких, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається із спливом строку виконання зобов'язань, та повинні застосовуватися інші положення цієї ж ч.5 ст. 261 ЦК України, за якими за зобов'язаннями строк виконання яких визначений моментом вимоги, позовна давність починається від дня коли у кредитора виникає право пред'явити таку вимогу. З часу пред'явлення позивачем вимоги 12.03.2009 року (рішення від 04.09.2009 по справі № 2-393/2009) та її розв'язання (рішення від 04.09.2009 р. ) минуло більше чотирьох років, тобто позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України , на застосуванні якої наполягає відповідач. Оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, то у задоволенні вимог необхідно відмовити .

Outcome: dismissed