Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

31 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказав, що ТОВ «Дніпро-Будінвест», в якому позивач працював директором і є співвласником, було укладено договори підряду від 03.09.2007 року та від 03.12.2007 року на будівництво житлового будинку по вул. Дніпровій, 31б в селі Кіровське Дніпропетровського району із [PERSON] на загальну суму 1170115 грн. Товариство виконало будівельні роботи на суму 884367 грн., та за [PERSON] накопичився борг. У квітні 2008 року позивачем була закуплена покрівля на загальну суму більше 40 тис. грн., але замовник вирішив із позивачем не розраховуватись. По заяві [PERSON] слідчим СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] 14.10.2010 була незаконно порушена кримінальна справа № 65102088 за фактом шахрайських дій відносно [PERSON] за ознакою складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. 14 жовтня 2010 року суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Підберезним Г.А. незаконно винесено постанову про проведення обшуку на складах підприємства ТОВ «Дніпро-Будінвест». Обшук був проведений працівниками обласного управління по боротьбі з економічними злочинами 15.10.2010 року, вчинено безлад, знищено майно, вилучено всю компютерну техніку та паперову документацію, відібрали печатку підприємства та штампи, чим паралізували роботу підприємства. Позивача позбавили телефону, наділи кайданки та побили. Позивач почував себе безпорадним, боявся за своє здоровя та життя. Звернення до органів прокуратури не дало ефекту. В ході обшуку було вилучено покрівлю, фурнітуру до неї, та передано на зберігання [PERSON] Протоколом від 10.11.2010 року [PERSON] оголошено про підозру та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого Начиняного В.С. від 10.11.2010 року кримінальну справу відносно [PERSON] припинено в звязку з відсутністю в його діях складу злочину. Постановою прокурора Кіровського району м. Дніпропетровська від 14.03.2011 року постанову слідчого від 10.11.2010 року скасовано, справу направлено до слідчого відділу для подальшого досудового розслідування. Постановою слідчого Начиняного В.С. від 29.04.2011 року [PERSON] як підозрюваному було повторно обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Позивач звернувся до засобів масової інформації та в газеті «Голос України» 17 червня 2011 року була надрукована стаття, в якій розкриті протизаконні дії районного прокурора та слідчих органів. Постановою слідчого Начиняного В.С. від 11.07.2011 року кримінальну справу відносно [PERSON] припинено в звязку з відсутністю в його діях складу злочину. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2011 року вказану постанову скасовано.Постановою слідчого Начиняного В.С. від 21.10.2011 року кримінальну справу відносно [PERSON] закрито. В черговий раз постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2011 року вказану постанову скасовано та винесено постанову, якою зобовязано слідчого поновити розслідування. 23 березня 2012 року позивач подав до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська скаргу на постанову від 14.10.2010 рокупро порушення кримінальної справи, та 19.04.2012 року скарга була судом розглянута. Не погодившись з висновками суду, позивач звернувся до Апеляційного суду Дніпропетровської області, і суд апеляційної інстанції ухвалою від 03.05.2012 року відмінив рішення Кіровського районного суду від 19.04.2012 року та зобовязав суд повторно розглянути скаргу позивача. 03 липня 2012 року Кіровський районний суд прийняв постанову, якою скасував постанову слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 14.10.2010 року про порушення кримінальної справи. Вилучену покрівлю позивачу не було повернуто, на неодноразові скарги до слідчих органів, прокуратури всіх рівнів позивач отримував відписки, і лише листом від 03.08.2014 року за підписом старшого слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] позивача повідомлено, що місце знаходження майна невідоме. У звязку з втратою вилученого майна [PERSON] звернувся до Кіровського РВ ГУ МВС України з вимогою компенсувати вартість вилученого та втраченого майна, яке на час звернення вже коштувало 101262,65 грн., але вимогу було проігноровано. 21 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року в позові було відмовлено. За апеляційною скаргою [PERSON] Апеляційний суд Дніпропетровської області 07.07.2016 року вказане рішення суду скасував, позов задовольнив частково та стягнув на користь позивача з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 101262,65 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Позивач вказує, що незаконним порушенням кримінального провадження, проведенням обшуку та вилученням майна, оголошення позивачу про підозру та обрання йому запобіжного заходу, неодноразового закриття та поновлення кримінальної справи, необхідності звернення досуду в звязку з порушенням прав позивача відповідачем-1, незаконного неповернення після закриття справи вилученого під час обшуку майна, необхідності звернення з позовом до суду про відшкодування матеріальної шкоди спричинило позивачу моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 1 000\~000 грн. Позивач є немолодою людиною, незаконні дії слідчих органів відповідача-1 при проведенні слідчих дій, вилучення та втрата належного позивача майна спричинили йому глибокі душевні страждання, повязані зі станом здоровя з 2013 року хворіє на цукровий діабет, не має можливості повноцінно займатися підприємницькою діяльністю. Порушення фейкової кримінальної справи вплинуло на авторитет підприємства і позивача, і як наслідок зниження матеріального стану і погіршення відносин у сімї. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, нанесеної незаконними діями при здійсненні слідчих дій органами досудового слідства Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області в особі Кіровського районного відділу. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 02 вересня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди (а.с. 45). Відповідач [PERSON] управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області 13 грудня 2016 року надав заперечення на позовну заяву (а.с. 79-83), в якій вказав, що відповідно до практики ЄСПЛ, встановлення факту порушення само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди, та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Згідно повторного автоматичного розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 25 січня 2017 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 102). Відповідач ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надав письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 109-112), де послався на аналогічну практику ЄСПЛ (справа «Єрошкіна проти України»), вказав, що позивач не надав доказів, що його захворювання настало внаслідок неналежного досудового розслідування кримінальної справи. Просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні, яке відбулось 11.07.2017 року, замінено первісного відповідача [PERSON] міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на [PERSON] міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області в особі голови ліквідаційної комісії. Залучено до участі у справі співвідповідача Державну казначейську службу України (а.с. 113-115). Відповідач [PERSON] комісія ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надав заперечення на позовну заяву (а.с. 133-137), по суті аналогічні запереченням, викладеним у відзиві на позов ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, та просив у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] комісія ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року у справі № 200/18502/14-ц частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа [PERSON], про визнання дій протиправними, відшкодування шкоди. Стягнуто на користь [PERSON] з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 101262,65 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди (а.с.69-78). \~ \~ \~ \~Постановляючи зазначене рішення, апеляційний суд виходив з наступного. 04 квітня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Дніпро-Будінвест» було укладено договір відповідального зберігання майна №1-0404, відповідно умов якого та акту приймання передачі №1 від 04 квітня 2008 року, позивач передав на зберігання вищевказане майно. 14 жовтня 2010 року слідчим Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу №65102088 за фактом заволодіння майном [PERSON] на суму 40 048,35 грн. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2010 року задоволено подання слідчого про проведення обшуку обєкту злочинного посягання (покрівля, фурнітура) за місцем знаходження ТОВ "Дніпро-Будінвест" Згідно до протоколу обшуку від 15 жовтня 2010 року за адресою ТОВ «Дніпро-Будінвест» по пр. Кірова, 48-г було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено, в тому числі, придбане за накладною №117 від 04 квітня 2008 року майно (покрівля, фурнітура), зазначене в позиціях 8-16 протоколу та долучене до матеріалів кримінальної справи. Вилучені за протоколом обшуку матеріальні цінності (позиції 8-16) відповідно до схоронної розписки від 15 жовтня 2010 року були передані на зберігання [PERSON] Протоколом від 10 листопада 2010 року про виконання вимог ст. 98-2\~КПК України\~[PERSON] оголошено про підозру та на підставі постанови від 10 листопада 2010 року обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 19 листопада 2010 року кримінальну справу у відношенні [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 "шахрайство" припинено, в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Постановою прокурора Кіровського району м. Дніпропетровська [PERSON] вказана постанова слідчого була скасована, кримінальна справа направлена до слідчого відділу для подальшого досудового розслідування. 29 квітня 2011 року [PERSON], як підозрюваному, повторно було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 11 липня 2011 року кримінальну справу у відношенні [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 "шахрайство" припинено, в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Постановою Кіровського\~\~\~\~\~\~районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2011 року вищевказану постанову слідчого скасовано, матеріали справи направлено на додаткове розслідування. Постановою СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 21 вересня 2011 року досудове слідство по даній кримінальній справі було поновлено. Постановою слідчого СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 21 жовтня 2011 року кримінальну справу у відношенні [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 "шахрайство" припинено, в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Постановою Кіровського\~\~районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2011 року вищевказану постанову слідчого скасовано, матеріали справи направлено на додаткове розслідування. Постановою СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 20 січня 2012 року досудове слідство по даній кримінальній справі було поновлено. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2013 року, скасовано постанову слідчого СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 14 жовтня 2010 року про порушення кримінальної справи №65102088, та зазначено, що вказана постанова після набрання законної сили тягне за собою скасування запобіжних заходів, повернення вилучених речей, поновлення прав, на які під час розслідування встановлювались обмеження. Колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області, постановляючи рішення від 07.07.2016 року у справі № 200/18502/14-ц, прийшла до висновку, що порушення кримінальної справи було неправомірним, а відповідно і процесуальні дії, які були повязані з кримінальним провадженням, оголошенням підозри [PERSON] та вилученням належного йому майна, що знаходилось на зберіганні ТОВ «Дніпро-Будінвест». Цим же рішенням апеляційного суду від 07.07.2016 року встановлено, що [PERSON] неодноразово, а саме 08.08.2012 року, 13.09.2012 року, 12.10.2012 року, 11.04.2013 року, та в подальшому з травня 2013 по квітень 2014 року, звертався з приводу повернення вилученого майна, як до слідчих органів, так і до органів прокуратури, на які покладений обов'язок процесуального керівництва слідством, однак майно йому повернуто не було. Суд прийшов до висновку, що зазначені дії свідчать про невиконання слідчими органами відповідно до вимог Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»\~ обовязку щодо повернення вилученого майна позивача та стягнув на користь позивача вартість майна на підставі наданих ним рахунків-фактур різних торгівельних компаній, відповідно до яких середня ціна втраченого майна становить 101262,65 грн. Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішення Апеляційного суду [PERSON] областівід 07.07.2016 року у справі № 200/18502/14-ц набрало законної сили, та відповідачами не надано доказів щодо його скасування. Таким чином, факти щодо незаконного порушення кримінальної справи, незаконного оголошення [PERSON] підозри, незаконного обрання йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного обшуку, вилучення та в подальшому неповернення належного позивачу майна визнаються судом встановленими, та такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому у відповідності до\~ст. 2 вказаного Закону\~право на відшкодування виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального\~\~правопорушення,\~\~відсутністю\~\~у\~\~діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Суд звертає увагу, що Кіровський районний суд м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року, скасовуючи постанову слідчого СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 14 жовтня 2010 року про порушення кримінальної справи №65102088, вказав на відсутність приводів і підстав для порушення кримінальної справи за фактом шахрайських дій відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (а.с. 23, зв). Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відповідно до ст.ст. 4 вищевказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до ч. 1\~ст. 1176 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 1166 Цивільного кодексу України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктом 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95\~із змінами, внесеними постановою ВСУ №5 від 25.05.01 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» дає наступне визначення поняття моральної шкоди: «...під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків...». Наданими поясненнями та письмовими доказами беззаперечно встановлено, що з 14.10.2010 по 03.07.2012 року, тобто більш ніж півтора року, позивач [PERSON] перебував під досудовим слідством. Так, 15.10.2010 на підприємстві, директором якого є позивач, було проведено обшук (а.с. 12-13), в подальшому позивачу було оголошено про підозру, обрано запобіжний захід, що підтверджується матеріалами справи. Суд вважає, що позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди не тільки в звязку з притягненням його до кримінальної відповідальності, що принижувало його людську гідність, а й тим, що він, як власник приватного підприємства, директор цього підприємства, отримав негативний вплив на власну ділову репутацію; були розірвані ділові відносини, домовленості, зв'язки; оскільки справа була порушена за фактом шахрайства, суд приймає, як обґрунтовані, і доводи позивача про те, що у його партнерів об'єктивно виник сумнів у добропорядності та чесності його бізнесу, що змусило його докладати багато зусиль для організації свого життя, та доведення своєї невинуватості. Вказані події безумовно призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача. Суд також погоджується з доводами позивача про те, що виникнення у нього хвороби цукровий діабет, наявність якої підтверджується випискою із медичної карти хворого (а.с. 43), повязане з понесеними ним душевними стражданнями та хвилюваннями, викликаними незаконним порушенням кримінальної справи та притягненням його у якості підозрюваного у шахрайстві. Тобто, суд визнає доведеним факт того, що за час досудового слідства та судових засідань у справах стосовно майна у [PERSON] значно погіршився стан здоровя. Медичні документи дають суду можливість зробити висновок, що стан здоров'я позивача погіршився саме після притягнення його до кримінальної відповідальності. Суд також звертає увагу, що із припиненням кримінального провадження душевні хвилювання та страждання позивача не припинилися, оскільки вилучене у позивача майно йому всупереч вимог чинного законодавства слідчими органами повернуто не було, тому [PERSON] був змушений докладати значних зусиль для поновлення своїх майнових прав: шляхом написання скарг в органи внутрішніх справ, прокуратури (а.с. 25 зв., 26, 27, 28, 29, 33, 34, 35, 36зв., 37зв., 40, 41), а також шляхом участі у судовому спорі за позовом [PERSON] до СПД приватного підприємця [PERSON] про визнання права власності на майно. Як вбачається з матеріалів справи, за апеляційною скаргою [PERSON] Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 13 березня 2013 року скасував рішення Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2012 року у справі № 2-410/4167/12 за позовом [PERSON] до СПД приватного підприємця [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали - комплектуючі покрівлі(а.с. 30-31). Однак вилучене майно позивачу так і не було повернуто, що змусило його звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди за рахунок державного бюджету України. Справа слухалася судами з жовтня 2014 року по липень 2016 року, та права позивача були поновлені судом апеляційної інстанції. З урахуванням встановленого слід дійти висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо розміру грошової компенсації суд виходить з характеру завданих душевних та фізичних страждань, їх тривалості, змін у житті позивача, які потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, враховує вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру моральної шкоди. Відповідно до ч. 3ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру, встановленої законодавством на момент відшкодування. Статтею 8Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року№\~2246-VIIIустановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні. Виходячи з викладеного, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж78183 грн. (21 х 3723 = 78183), оскільки час незаконного перебування під слідством [PERSON] складав 21 місяць, тобто з жовтня 2010 року по липень 2012 року. При цьому суд бере до уваги викладені вище міркування про те, що душевні страждання позивача не обмежувались лише незаконним перебуванням під слідством, а ще тривали довгий час та були повязані з намаганням отримати незаконно вилучене у нього майно, а отже розмір моральної шкоди має бути безперечно більшим ніж 78183 грн. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, приймаючи до уваги душевні страждання позивача [PERSON], порушення його нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що компенсація у розмірі 100\~000 грн. буде сприяти відновленню душевного стану позивача, та в той же час буде відповідати вимогам розумності та справедливості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд не бере до уваги заперечення відповідачів, оскільки вони спростовуються встановленими в судових засіданнях фактичними обставинами справи, письмовими доказами, наданими позивачем, а також практикою Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Лупандін проти України» ЄСПЛ вказав, що моральна шкода не може бути виправлена шляхом лише констатації Судом факту порушення \~ \~ \~ \~Суд також вказує, що по даній справі відповідачі не надали жодного доказу на спростування доводів позивача та на підтвердження своїх заперечень. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9\~Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України\~рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України,\~\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. Відповідно, судові витрати слід віднести на рахунок держави. Враховуючи наведене,

Outcome: partial