Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

02 червня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований ти, що 24.11.2005 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір №NKDMAK0001312A. За умовами договору позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 55760,00 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля на суму 41000,00 грн., та в розмірі 14760,00 грн. на сплату страхових платежів на строк до 23.11.2010 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячною комісією у розмірі 0,3% від суми наданої на купівлю автомобіля, та комісією за дострокове погашення кредиту, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у передбачений договором строк і сплатити проценти за користування ним. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 06.05.2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 13351,11 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 11363,83 грн.; за відсотками - 82,25 грн.; 1987,28 грн. -пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Посилаючись на викладене, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з відповідача на його користь вищевказану суму заборгованості. У судове засідання представник позивача Короташ А.Р. не з'явився, у письмовій заяві позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила суд застосувати сплив позовної давності та відмовити в повному обсязі в задоволені позову. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Банком та [PERSON] 24.11.2005 р. укладений кредитний договір №NKDMAK0001312A, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 55760,00 грн. на придбання автомобіля із строком повернення до 23.11.2010 включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості. Позичальник повинен був сплачувати заборгованість за кредитом, проценти за користування ним. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами мають місце правовідносини, що пов'язані зі споживчим кредитним договором, які регулюються Цивільним кодексом, Законом України "Про захист прав споживачів", постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", умовами кредитного договору. Позов не підлягає задоволенню через пропуск позивачем строку звернення до суду. Такого висновку суд приходить, виходячи з наступних вимог законодавства. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Така правова позиція відображена і в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", в якому також зазначено, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Зазначений висновок відображений і в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 р. у справі №6-126цс13. Відповідно до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Такий висновок суду ґрунтується на положеннях ч.1 ст.259 ЦК України, за якою позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно абзацу 1 ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Таким чином, суд до виниклих між сторонами правовідносин застосовує загальний строк позовної давності, який, виходячи з обставин справи закінчився, тобто на день подачі позову - 02 червня 2014 р. строк давності минув, а тому позивач не вправі вимагати повернення даного споживчого кредиту та інших пов'язаних з ним виплат. Закінчення строку звернення до суду є підставою для відмови в задоволенні позову навіть за відсутності заяви [PERSON] про застосування позовної давності. Рішенням Доманівського районного суду від 23 січня 2008 року, розірвано кредитний договір від 24.11.2005 р. №NKDMAK0001312A, укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк» на загальну суму 35063 грн на предмет застави автомобіль ВАЗ 2121, шляхом продажу вказаного автомобіля. Позивачем не надано докази з приводу суми виручених коштів за реалізацію автомобіля. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed