Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив виділити їй в натурі 18/100 частин із домоволодіння №7 по вул. Пушкінській в м. Херсоні та припинити право спільної часткової власності на це майно та визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 718,2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Пушкінська, 7, відповідно до існуючого порядку користування земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідачі є співвласниками домоволодіння №7 за адресою: м. Херсон, вул. Пушкінська та оскільки домовитись в позасудовому порядку про поділ майна сторони не можуть, позивач звернувся для вирішення спору до суду. Ухвалою суду від 03.10.2017 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу та на час проведення експертизи зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 10.01.2018 року провадження у справі поновлено. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, подали заяви в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення, просили розглянути справу без їх участі. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що домоволодіння №7 за адресою: м. Херсон, вул. Пушкінська належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі. [PERSON] є власником 18/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2017 року. [PERSON] є власником 50/100 частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2010 року. [PERSON] є власником 32/100 частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2005 року. Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до положень ч.ч. 1 та 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з роз'ясненнями наданими в п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №79/17 від 26.12.2017 року експертом запропоновано один можливий варіант виділу в натурі 18/100 частин домоволодіння який відповідає фактичному користуванню приміщеннями та спорудами, згідно якого співвласнику з часткою 18/100 пропонуються до виділу в житловому будинку літ. "А" приміщення: №2-1 (коридор) площею 4,7 кв.м., №2-2 (житлове) площею 6,2 кв. м., №2-3 (житлове) площею 6,0 кв. м., №2-4 (житлове) площею 9,3 кв. м., в прибудові літ. "а" приміщення: №І (кухня) площею 3,9 кв. м., №ІІ (кухня-їдальня) площею 9,6 кв. м., господарські будівлі та споруди: сарай літ. "Г", туалет літ. "Е", хвіртка №3. Крім того, згідно експертного висновку [PERSON] пропонується до виділу частина земельної ділянки площею 262,4 кв. м. разом з будівлями, з окремим виходом на вул. Пушкінська через фіртку №3. Відповідно до ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п.19 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідачів, які позовні вимоги визнали у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved