Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб Опікунської ради при виконавчому комітеті Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, Служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на двох дітей та визначення їх місця проживання, в обгрунтування якого зазначила, що з початку весни 2014 року позивачка почала проживати з відповідачем [PERSON] однією сім»єю. Під час фактичних шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON], [INFO], що доводиться копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER]. 08.09.2015 року позивачка [PERSON], вступила до шлюбу з відповідачем [PERSON], що був зареєстрований відділом ДРАЦС реєстраційної служби Менського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 76, що доводиться свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що доводиться копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER]. На протязі року після реєстрації шлюбу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня малолітня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачці душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у позивачки, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. 18.11.2016 року позивачка переїхала від чоловіка до своїх батьків в с.Грушино Хорольського району Полтавської області, що доводиться довідкою виконкому Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за № 1802 від 20.12.2016 року. І вже більше місяця ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. В судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився,хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час місце слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, а тому відповідно до ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача , суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Опікунської ради при виконавчому комітеті Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області в судове засідання не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи служби в справах дітей Хорольської РДА в судове засідання не з"явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши всі зібрані по справі докази, з»ясувавши позицію позивача, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що подальше спільне проживання і збереження сім'ї з відповідачем [PERSON] позивачка вважає неможливим, сім"я розпалась повністю, а тому поновлення подружнього життя виключається. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На даний час позивачка проти перебування у шлюбі з відповідачем. Малолітні сини проживають та будуть проживати разом із позивачкою. За таких обставин позивачка вважає за необхідне даний шлюб розірвати. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На даний момент діти проживають разом із позивачкою і як наслідок знаходяться на повному її матеріальному утриманні, що доводиться довідкою виконкому Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за № 1802 від 20.12.2016 року. А відповідач являючись батьком синів, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, не надає зараз і позивачка підозрює, що не надаватиме в майбутньому. Як наслідок угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Цими діями, а вірніше бездіяльністю, відповідач порушує вимоги ст.180 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В абз.1 п.15 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також вказується, що відповідно до ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом. В абз.1 п.17 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також вказується, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Позивачка проживає з своїми дітьми у будинку з батьками в їх будинку за адресою: [ADDRESS], що доводиться довідкою Новоавраміської сільської ради Хорольського району Полтавської області №1802 від 20.12.2016 року і як наслідок знаходяться на її утриманні, так, як вона забезпечує їх житлом, одягом, харчуванням, іграшками та ін. Оскільки, добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивачка змушена звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але неменше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожного, щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.79 ч.1 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з 01.02.2017 року. Відповідно до ст. 367 ч.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. До того ж на даний час, сторони не дійшли згоди щодо місця проживання синів. Як вказувалося вище зараз діти проживають разом із позивачкою. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У пункті 18 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Також слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Правовим висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі № 6-2445цс16 від 16.12.2016 року встановлено наступне: «Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що мати дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей.» При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю. Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю.» Даний правовий висновок відповідно до ст.360-7 ЦПК України, обов»язковий для всіх судів України, які зобов»язані привести свою судову практику у відповідність до цього висновку. У даному випадку відсутні виняткові обставини неможливості проживання дітей із позивачкою, адже вона до кримінальної відповідальності не притягувалася, не має шкідливих звичок, як от паління та вживання алкогольних напоїв, за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З висновку Опікунської ради при виконавчому комітеті Новоаврамівської сільської ради від 24.01.2017 року «Про проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зі своєю матірю [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS]» слідує, що позивач, [PERSON], як мати, належним чином виконує свої обов'язки, проживає разом з дітьми в окремій кімнаті з усіма зручностями та всіма необхідними речами для дітей, дитячі іграшки, меблі. Діти доглянуті, одягнені в чисте, охайне вбрання. Опікунська рада при виконавчому комітеті Новоаврамівської сільської ради рекомендує проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зі своєю мамою [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання громадянки, [PERSON] від 21.12.2016 року затвердженого сільським головою Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області та акту обстеження санітарно- побутових умов помешкання громадянки [PERSON] від 23.01.2017 року затвердженого сільським головою Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області слідує, що при обстеженні помешкання громадянки [PERSON], [INFO] яка фактично проживає з 18.11.2016 року без реєстрації за адресою: [ADDRESS] виявлено наступне. [PERSON] на даний час проживає в селі Грушине без реєстрації з дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], разом з ними в будинку проживають батько [PERSON] [PERSON], [INFO] який є власником будинку, мати - [PERSON], [INFO], брат - [PERSON] , [INFO], сестра - [PERSON], [INFO]. Батько працює на току в ФГ "Грунтознавець", брат з сестрою ходять до школи, мати ніде не працює допомагає донці доглядати дітей. У будинку налічується 6 кімнат а також кухня, в оселі є всі необхідні меблі, постільна білизна, в кімнатах чисто, затишно, їжа приготована, є засоби для приготування їжі. Будинок опалюється газом та твердим паливом в кімнатах тепло. У [PERSON] разом з дітьми є окрема кімната з усіма зручностями та всіма необхідними речами для дітей, дитячі іграшки, меблі. Діти доглянуті, одягнені в чисте охайне вбрання. Мама отримує кошти від держави на двох дітей в сумі 2400 грн. Сім'я тримає велике господарство: 2 корови, 4 свиней, птицю (качки, кури), має до присадибної ділянки, на якій вирощують картоплю, овочі та зернові. У двір підведена вода. Згідно акту обстеження Служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області також слідує, що позивачкою створені всі умови для правильного та належного виховання дітей так, в будинку тепло, кімнати вмебльовані, є окремі спальні місця для дітей, багато іграшок та книг, є всі необхідні продукти харчування. Згідно характеристики Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області №63 від 17.01.2017 року за час проживання на території Новоаврамівської сільської ради позивачка зарекомендувала себе з позитивної сторони. Враховуючи вищевказане позивачка вважає, що є доведеним той факт, що відсутні підстави вважати, що залишення дітей з матір»ю є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання, чи суперечить їх інтересам. Отже, всі зібрані по справі докази свідчать про те, що проживання малолітніх [PERSON]. [INFO] та [PERSON], [INFO], з матір»ю буде як найкраще відповідати забезпеченню інтересів дітей. Крім того, позивачка не чинить перешкод у спілкуванні батька з дітьми, але за весь час окремого проживання він ні разу до дітей не приїхав та декілька разів дзвонив з погрозами забрати дітей. Відповідач у разі визначення місця проживання дітей з матір»ю не обмежений у своєму праві на спілкування з ними, турботу відносно них та участі у їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір»ю щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що заява про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на двох дітей та визначення їх місця проживання не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому даний позов слід задовольнити повністю. У відповідності до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280,00 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору та витрат, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved