Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що у 2007 році він уклав з відповідачем договір оренди належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 3,405 га на строк п'ять років. У 2013-2014 роках він усно звернувся до відповідача з проханням виділити йому частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, на що отримав відмову, яка мотивувалась тим, що договір оренди земельної ділянки укладено не на 5, а на 15 років, і до його закінчення виділити земельну ділянку для індивідуального обробітку не є можливим. Зазначав, що він вказаного договору оренди з вказаним строком дії та з актом прийому-передачі земельної ділянки і визначення її меж взагалі не підписував, не бажав укладати такого договору, нікому не надавав повноважень на його підписання, не виявляючи внутрішньої волі на укладення такого правочину, а тому на підставі ст.ст.202, 203, 215,216 просив суд визнати недійсним з моменту вчинення договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та СВК «Колядинець» 15 січня 2007 року, зареєстрований у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстру земель вчинено запис від 27 квітня 2007 року за № 040762103381, застосувавши наслідки недійсності правочину, скасувавши державну реєстрацію вказаного вище договору оренди. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з вищевикладених підстав в повному обсязі та додатково, надавши показання в якості свідка щодо обставин справи, суду пояснив про те, що він в порядку розпаювання земель колишнього колгоспу «Комунар» отримав у приватну власність земельну ділянку площею 3,405 га (вона складається окремо з трьох земельних масивів). Підтвердив, що у 2007 році він не проживав на території с.Колядинець та не міг підписати вказаний договір з додатками до нього, так як того часу проживав без реєстрації в м.Києві, працюючи по трудовій угоді в цьому місті, і прибув до с.Колядинець лише у 2011 році і з цього часу почав цікавитись використанням його земельної ділянки. У липні 2012 року він особисто під розпис отримав в СВК «Колядинець» копію оспорюваного ним договору оренди земельної ділянки, про що особисто розписався у відповідному журналі, до цього він жодним чином в офіційному порядку не дізнавався про використання його єдиної земельної ділянки відповідачем (жодного повідомлення та другого екземпляру такого договору з 2007 по 2012 рік він особсито не отримував). Після 2011 року він допомагав своєму батьку отримувати орендну плату в натуральній формі (зерном), розмір отримуваної орендної плати по оспорюваному договору отримувався батьком позивача і він вже не відповідав існуючим на той час реаліям (щороку отримувалась не значна за обсягом орендна плата по 860 кг. зерна на пай. Підтвердив, що на оспорюваному ним договорі з додатками відсутні його підписи, а на журналі видачі договорів оренди по СВК «Колядинець» за 2008-2015 року наявний саме його підпис під отриманням копії зазначеного договору. Позивач усно уточнив, що він в порядку застосування наслідків недійсності укладеного договору оренди порушує лише вимогу про повернення земельної ділянки у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому вона передавалася в оренду, без відшкодування будь-яких завданих йому збитків чи моральної шкоди. Представник СВК «Колядинець» в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних в ній доказів та про невизнання позову в повному обсязі. Заявивши про застосування позовної давності у даному спорі, просив відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин позовної давності, оскільки перебіг загальної тривалості позовної давності для звернення до суду з даним позовом потрібно обраховувати з часу початку отримання орендної плати по вказаному договору оренди земельної ділянки, який з 2007 року станом на день звернення до суду позивача закінчився. Представник ДП «Центр ДЗК», виступивши на стороні позивача, суду пояснив про те, що у 2007 році повноваження по проведенню державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок на території Липоводолинського району Сумської області покладалися на Липоводолинське відділення Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК»; при проведенні державної реєстрації договору оренди землі перевірялася наявність в його тексті всіх істотних умов, підписів сторін та печаток юридичної особи-орендаря, у разі недотримання цих вимог державна реєстрація договором реєстратором не проводилася. При цьому до компетенції відділення не відносилась перевірка належності підпису орендодавця-фізичної особи, з'ясовувалась лише фактична наявність такого підпису взагалі. На наступний день після проведення державної реєстрації договори в двох примірниках передавалися замовникам (орендарям) для їх наступної передачі орендодавцям, а третій екземпляр залишався у відділенні (згодом ці договори були передані до Липоводолинського відділення Держземагенства). Уточнив, що правильним повним номером державної реєстрації договору оренди позивача слід вважати саме запис 0407631033381, який внесений у відповідну документацію, яка оформлялася ДП «Центр ДЗК» у 2007 року, а в договорі оренди в номері міститься описка (замість комбінації цифр «631» записана комбінація цифр «621»), при цьому у журналі видачі договорів оренди відповідачів міститься саме вірним номер державної реєстрації оспорюваного договору (в числовому показнику перші дві цифри «04» означають номер книги реєстрації, наступні дві «07» - рік реєстрації, «631» - номер кадастрового реєстратора, «03381» - порядковий реєстраційний номер договору в книзі реєстрації договорів). Заслухавши позивача, представника ДП «Центр ДЗК», вивчивши обставини справи, дослідивши докази, зібрані в ній, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, з огляду на нижченаведене. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,405 га, розташованої на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна ділянка складається з трьох масивів площами по 2,981 га, 0,310 га та 0,113 га з присвоєнням трьох кадастрових номерів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]) (а.с.10). Згідно з договором оренди землі від 15 січня 2007 року позивач передав зазначену вище земельну ділянку в строкове платне користування СВК "Колядинець" строком на 15 років. Указаний договір оренди 27 квітня 2007 року зареєстрований у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від вказаної дати за № 040762103381. Акт прийому-передачі земельної ділянки від 27 квітня 2007 року свідчить про те, що позивач передав, а відповідач прийняв у натурі зазначену вище земельну ділянку. За умовами договору орендодавець [PERSON] надає, а орендар СФК "Колядинець" приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк 15 років. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункти 1,8, 43 договору) (а.с.7-8,11). Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 32 від 04 серпня 2015 року, проведеної старшим експертом НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області Щебедьком В.О. на виконання ухвали суду в даній справі підписи від імені [PERSON] в графах «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки від 15 січня 2007 року, в акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15 січня 2007 року та в акті приймання-передачі земельної ділянки, що надається оренду від 27 квітня 2007 року, вчинено не позивачем, а іншою особою (а.с.68-72). З огляду на обставини справи, суд вважає, що між сторонами виник спір з приводу оспорення дійсності договору оренди земельної ділянки, застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації, і ці відносини врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 № 1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» та наказом Міністерства юстиції від 12 грудня 2011 року № 3502/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 12 грудня 2011 року за № 1429/20167. При вирішенні цього спору, суд виходить з таких положень закону. Частиною 8 ст.93 ЗК України визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності після його державної реєстрації (статті 14,18,20 Закону). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою статті 203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України). Як визначено ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З дослідженого висновку судово-почеркознавчої експертизи, на думку суду, випливає однозначний висновок про те, що оспорюваний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, а тому вказаний вище правочин був укладений без вільного і дійсного волевиявлення [PERSON], і відповідно він підлягає визнанню в судовому порядку недійсним з моменту його вчинення на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. Окремо слід зазначити, що вищеуказаний висновок експерта відповідає вимогам ст.147 ЦПК України щодо його форми та змісту, його проведення ґрунтується на практично-теоретичних методиках проведення такого виду експертизи, а, викладені в його тексті обґрунтування, залишились неспростованими відповідачем. Також на підставі ст.216 ч.1 ЦК України підлягає задоволенню вимога позивача до СВК «Колядинець» про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину з урахуванням вимог ст.ст.21 ч.6, 34 Закону України «Про оренду землі» та предмету недійсного договору у виді повернення належній [PERSON] земельної ділянки без повернення сплаченої відповідачем орендної плати за весь час фактичної оренди, з покладенням на відповідача обов'язку повернути вказану земельну ділянку. Також ураховуючи те, що позивач не уточнив у змісті даної вимоги інші складові двосторонньої реституції при визнанні недійсним оспорюваного договору, як різновиду договору про надання послуг, зокрема, щодо відшкодування моральної шкоди та вартості того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування по вказаному правочину, хоча така процесуальна можливість йому роз'яснювалась судом. Тому без наведення позивачем відповідних розрахунків й калькуляцій та мотивів, суд позбавлений процесуальної можливості з огляду на норми ст.11 ЦПК України вирішувати такі питання, і тому обмежується застосуванням лише повернення земельної ділянки позивачу, як невід'ємної складової механізму реституції у відносинах оренди землі. При цьому, слід роз'яснити позивачу, що він не позбавлений можливості окремо звернутися до суду з позовом про відшкодування завданих йому збитків відповідачем в межах строків позовної давності. Вирішуючи вимогу про скасування державної реєстрації оспорюваного договору, проведеної повноважним в силу раніше діючого законодавства Липоводолинським районним відділенням Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», суд враховує норми ст.ст.19,27 нинічинного Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та приймає до уваги, що законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не встановлено правонаступництва органів державної реєстрації прав у вказаній сфері, тобто переходу прав та обов'язків від органів, які до 01 січня 2013 року проводили реєстрацію речових прав на нерухоме майно. При цьому, суд вважає, що дане рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, є юридичною підставою для скасування попередньої державної реєстрації договору оренди землі, як адміністративного акту і зовнішнього елементу щодо договору. Довід представника відповідача про те, що початок перебігу строку позовної давності для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки у даному спорі, слід починати обраховувати з часу отримання позивачем орендної плати у 2007 року, а у задоволенні позову слід відмовити через пропуск [PERSON] загального строку позовної давності по поданій відповідачем заяві про застосування позовної давності у даному спорі, суд розглядає як непереконливий, помилковий і такий, що не ґрунтується на законі, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Також за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. З дослідженого судом витягу з журналу реєстрації видачі договорів оренди власникам земельних ділянок по СВК «Колядинець» (за 2008-2015 роки) вбачається те, що про наявність оспорюваного позивачем договору оренди землі [PERSON] дізнався саме 24 липня 2012 року, отримавши його текст від відповідача особисто (а.с.87-88), що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу загального строку позовної давності. Це твердження дає можливість суду дійти висновку про те, що позивач пред'явив позов у даній справі в межах трирічного строку позовної давності. Отже, позивач довів належним та допустимим доказом час того, коли він дізнався про наявність вищевказаного договору, тобто моменту виникнення у нього необхідної суб'єктивної складової права на позов. Відповідач в свою чергу цього твердження позивача не спростував відповідними засобами доказування. Зазначені доводи суду повністю узгоджуються із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень в орендних правовідносинах з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за номерами 6-152цс14 від 29 жовтня 2014 року та 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року. За вищевикладених обставин, позов [PERSON], суд вважає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню та його порушене право на користування та розпорядження вказаною вище земельною ділянкою підлягає захисту шляхом визнання оспорюваного правочину недійсним, із поверненням земельної ділянки позивачу та скасуванням запису про державну реєстрацію вказаного правочину. На підставі ст.ст. 79-88 ЦПК України у зв'язку із повним задоволенням заявленого позову [PERSON] з відповідача підлягають стягненню розмір сплаченого ним при зверненні до суду судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та 2250 грн. 24 коп. витрат за проведення призначеної за ухвалою суду судово-почеркознавчої експертизи, всього на загальну суму 2493 грн. 84 коп. (а.с.1,28-29, 112-113). Разом із цим, за змістом ст.ст.79,86 ЦПК України не відносяться до судових витрат сплачені позивачем кошти за надані банківські послуги по перерахуванню розміру судового збору, та окремо оплата через платіжну картку вартості експертизи (банківська комісія), і відповідно поверненню позивачу за рахунок відповідача не підлягають (а.с.111,112). Також до судових витрат згідно зі ст.ст.84,85 ЦПК України не відносяться кошти, витрачені позивачем для придбання пального для поїздок до м.Суми до відкриття провадження у даній справі для отримання правової допомоги, для відвезення матеріалів даної справи для проведення експертизи за власною ініціативою до іншого населеного пункту (а.с.114). Відповідно до ст.85 ЦПК України до витрат, пов'язаних із явкою позивача до суду, не можна віднести витрати по перерахуванню коштів з банківського картрахунку на відповідних автозаправочних станціях, де у документі про проведення вказаної операції відсутній запис про найменування придбаної продукції (палива, його марки та кількості тощо), а також не додаються узагальнені калькуляції з підтвердження виду транспортного засобу, на якому здійснювався переїзд з місця проживання позивача до смт.Липова Долина, паспортно-технічні витрати пального такого транспортного засобу тощо, а також коли дні придбання палива не співпадають із днями судових засідань у даній справі. Разом із цим, оскільки позивач проживає та зареєстрований в с.Саї Липоводолинського району Сумської області і протягом розгляду даної справи особисто прибував в судові засідання 06 березня, 20 серпня, 27 серпня та 04 вересня 2015 року, то на підставі ст. 85 ч.2 ЦПК України, додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. N 98 на його користь з відповідача підлягають стягненню 120 грн. добових, які пов'язуються з переїздом від с.Саї до смт.Липова Долина (30х4 дні явок в судові засідання).

Outcome: approved