Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася\~ до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок разом з господарськими будівлями номер 7, який знаходиться в селі Борисівка Новоград-Волинського району Житомирської області по вулиці Б.Хмельницького (далі - Будинок), який належав [PERSON], померлому 27 квітня 1995 року, спадкоємицею якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та померла 24 жовтня 2015 року . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті [PERSON], яка померла 24 жовтня 2015 року, відкрилась спадщина, що складається, зокрема, з Будинку. Даний будинок належав чоловіку померлої [PERSON], що помер 27 квітня 1995 року, спадкоємицею якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. Позивач, як донька померлої, є єдиною спадкоємицею як за заповітом, так і за законом, прийняла спадщину після смерті матері, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Тому змушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав. Позивач в судове засідання не з"явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, надіслав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 жовтня 2015 року померла [PERSON] /а.с.4/, \~мати позивачки, після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач по справі як єдина спадкоємиця після смерті матері, прийняла спадщину за заповітом на земельні ділянки та на майновий пай, а також за законом на все інше майно, зокрема і Будинок /а.с. 5,6, 14,15/. Однак оформити свої спадкові права вона не може, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 вересня 2017 року у зв"язку з відсутністю у [PERSON] правовстановлюючого документу на житловий Будинок, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер 7, який знаходиться в с. Борисівка Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Богдана Хмельницького після смерті матері [PERSON], померлої 24 жовтня 2015 року, який належав чоловіку спадкодавиці [PERSON], померлому 27 квітня 1995 року, спадкоємицею якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав/а.с.8/. Як слідує з довідок Дідовицької сільської ради від 06.04.2016 року/а.с.10/ та від 23.03.2017 року /а.с.17/ житловий Будинок належить [PERSON], який помер 27.04.1995 року і на момент смерті якого та протягом шести місяців після смерті в Будинку була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON]. Судом встановлено, що житловий Будинок було побудовано в 1952 році / а.с. 13 зворіт/ та право власності на який не зареєстровано/а.с.11/. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом та за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку (1952 рік) законодавства, яке не пов'язувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном. Пунктом 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Будинок, що залишився після смерті матері, яка як спадкоємець прийняла його у спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], однак не оформила своїх спадкових прав. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved