Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] суму різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 52496,20 грн., 3% річних у розмірі 1316,00 грн., індекс інфляції у розмірі 16320,99 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання представник відповідача, повідомлений по судове засідання, не з'явився, звернувшись повторно до суду з заявою про відкладення слухання справи. Відповідно ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно ст. 169 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Розглянувши заяву представника відповідача, враховуючи строки розгляду справи, дослідивши повідомлення про причини неявки, суд не визнає їх поважними, тому суд вважає, що неявка відповідача у судове засідання Деснянського районного суду м. Києва відбулась без поважної причини. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши пояснення, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.01.2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Хюндай», номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON] та застрахованого транспортного засобу «Сайпа», номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON] (а.с. 18). Транспортний засіб автомобіль «Хюндай», номерний знак [NUMBER], був застрахований Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 1314203-02-10-01 від 17 березня 2014 року, та позивач у межах строків визначених договором страхування повідомив ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 9-14). Транспортний засіб автомобіль «Сайпа», номерний знак [NUMBER], був застрахований Приватним акціонерним товариством "Просто страхування" згідно Полісу обо'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0159964 від 16 квітня 2014 року (а.с. 56). Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення п.16.6 Правил дорожнього руху, що спричинило вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 19-20). Відповідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до договору страхування, укладеного між [PERSON] та ПАТ "Страхова компанія "ВУСО", рахунку-фактури № АБ-0000422 від 21 січня 2015 року, що виданий рекомендованим Страховиком СТО Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоберег» є документом, на підставі якого складається кошторис збитків на момент настання страхового випадку (а.с. 22-24). Відповідно Страхового акту №526-02 від 26.02.2015 року, дорожньо-транспортна пригода була визначена, як страховий випадок, сума страхового відшкодування складає 75095,58 грн. (а.с. 21). У зв'язку з тим, що автомобіль [PERSON] був придбаний в кредит, то за погодженням з банком, що підтверджується листом вих. № 05-2881915 від 26.02.2015 року сума страхового відшкодування була зарахована на рахунок Акціонерного товариства "Дельта Банк" в рахунок погашення кредиту, що підтверджується копіями платіжних доручень № 1987 від 26 лютого 2015 року та № 2351 від 05 березня 2015 року, а також листом № 2188 від 18 травня 2015 року та листом № 1616/629724 від 07.04.2015 р. (25-29). 09 липня 2015 року Приватним акціонерним товариством "Просто страхування" на користь страхової компанії ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" було виплачено виплату страхового відшкодування у розмірі 49490,00 грн., що підтверджується листом Приватного акціонерного товариства "Просто страхування" від 26 серпня 2015 року, в якому було зазначено, що дана сума становить собою розмір ліміту відповідальності страхової компанії відповідача, у зв'язку з чим зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Просто страхування" щодо виплати страхової суми по страховому випадку, наведеному вище, припинилися у повному обсязі (а.с. 32). [PERSON] визнав розмір завданої шкоди в розмірі 127591,78 грн., про що свідчить Договір про добровільне погашення боргу від 13.05.2015 року, укладений між відповідачем та ПАТ "Страхова компанія "ВУСО", зобов'язався виплатити на користь ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" суму у розмірі 25095,58 грн. (а.с. 30-31). Сума страхового відшкодування по страховому випадку, згідно рахунку-фактури № АБ-0000422 від 21 січня 2015 року, визначена у розмірі 127591,78 грн., з яких 75095,58 грн. було відшкодовано [PERSON] з боку ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 1314203-02-10-01 від 17 березня 2014 року, то сума різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яку повинен сплатити відповідач [PERSON] становить 52496,20 грн. Згідно ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Правовий висновок Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування від 25.12.2013 передбачає, що у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). За положеннями ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 вищезазначеного закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. За приписами ч. 1 ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер, який породжує факт виникнення цивільно правових обов'язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства України, які мають загальнообов'язковий характер. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved