Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації про збільшення розміру аліментів, стягнення пені по аліментах та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON], від шлюбу у них народилась донька - [PERSON] - [INFO]. Шлюб між ними розірвано. [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків ще до розірвання шлюбу у 2015 році. Дочка проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні. Відповідач з моменту розірвання шлюбних відносин взагалі не зустрічається з дочкою, не вітає її ні зі святами, ні з днем народження. [PERSON] не сплачує аліменти, в результаті чого утворилась заборгованість, тому просить стягнути пеню за прострочення сплати нею аліментів в розмірі 3076,82 грн., змінити розмір аліментів та позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки вона неналежно виконує свої батьківські обов'язки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що цікавиться життям дочки, щотижня телефонує. Зараз безробітна, тому не сплачує аліментів. В серпні місяці її збила машина. Зараз живе з чоловіком, з яким одружилась у 2016 році. Після одруження вітала дочку з днем народження і приїжджала. Просила не позбавляти її батьківських прав. Представник служби у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації Наулік Л.І. в судовому засіданні пояснила що з 2014 року відповідач не відвідувала школу, на телефонні дзвінки класного керівника не відповідає. Свідок [PERSON] - батько позивача, в судовому засіданні пояснив, що відповідач, перебуваючи у шлюбі з його сином, мало приділяла уваги дочці, часто зловживала спиртними напоями. Після розлучення спочатку жила разом з ними, однак вони її вигнали. Пізніше жила із співмешканцем. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, нічого їй не купує, матеріально не допомагає. Протягом останніх двох років до дочки не приїжджала. Внучка казала, що мати телефонує, однак у 2018 році з днем народження її не вітала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона двоюрідна тітка позивача. Ніколи не бачила щоб відповідач гуляла з дочкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зустрічалась з матір'ю лише один раз у 2017 році. Вона телефонує один раз в тиждень. Не заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав відносно неї. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом встановлено, що від подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої відповідач записана матір'ю. Рішенням Костопільського районного суду від 21.12.2017 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідачкою аліменти не сплачуються, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком Рівненського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Відповідач пояснила, що намагається налагодити стосунки з дочкою, хоче брати участь у спілкуванні та утриманні дочки та заперечує проти позбавлення її батьківських прав, стосовно доньки [PERSON]. Беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про подальше ухилення [PERSON] від виховання своєї дочки і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації №3161/01-31/18 від 01.10.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітньої дочки, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. За цих обставин суд виходить із того, що справи про позбавлення батьківських прав мають вирішуватися з дотриманням гарантій, встановлених ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Як зазначено в пунктах 15, 18 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З огляду на вищевикладене, суд відзначає, що відповідач проявляє батьківські почуття до своєї дочки, які мають бути взяті до уваги судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що хоча в цілому відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, з огляду на обставини цієї справи у задоволенні позову слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і виконувати свої батьківські обов'язки сумлінно, а також поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Що стосується позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, вона підлягає до часткового задоволення. Рішенням Костопільського районного суду від 21.12.2017 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно приписів Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 900 грн. щомісячно, таким чином з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, що призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають до часткового задоволення, встановивши їх у розмірі 980 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3076 (три тисячі сімдесят шість) грн. 32 коп пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів. Згідно ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, позивач має право на неустойку за прострочення сплати аліментів, а тому дана позовна вимога підлягає до задоволення. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 704,8 грн. судового збору та з відповідача на користь держави в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial