Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

В грудні 2010 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, вимоги позову уточнив та доповнив в ході розгляду справи по суті, про визнання недійсними пунктів 2.2.3., 4.1. та 4.3. кредитного договору № 954 від 08 листопада 2008 року , стягнення збитків в розмірі 59 380,54 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем ТОВ "ФК "ЄВРОКАПІТАЛ" вимог п.6 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Закону України "Про захист прав споживачів" щодо недопустимості включення до договору про надання споживчого кредиту несправедливих умов, оскільки відповідно до ч.5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" включення до договору умов про зміни у будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, є підставою вважати їх несправедливими умовами. Положення частин 5, 7 ст. 18 того ж Закону передбачає визнання несправедливих умов недійсними з часу їх запровадження. Також позивач посилався на навмисне ввевдення відповідачем його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме умов щомісячної оплати по поверненню кредиту та умов дострокового його повернення, що є підставою для подвійного відшкодування збитків, які полягають у зайво сплаченій платі за обслуговування кредиту, згідно вимог ч.230 ЦК України. Справа розглядалася судом неодноразово, прийнята суддею Гуденко О.А. до свого провадження 21 січня 2014 року. В минулому судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві, в останнє судове засідання надав суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди на підставі ст. 230 ЦК України у розмірі 20 000 грн., просив про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в минулому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, в матеріалах справи є письмові заперечення, в останнє судове засідання не зявився, повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив . Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлене наступне. ТОВ "Фінансова компанія "Єврокапітал" має свідоцтво про реєстрацію фінансової установи №16101898 серія ІК №21, видане 16.01.2007 р. Державною комісією регулювання ринків фінансових послуг України. Згідно виданої 12.06.2007 р. ліцензії товариство має право на надання фінансових послуг (діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами). Як вбачається зі змісту позову та пояснень представника позивача, восені 2008 року [PERSON] дізнався про акційні умови видачі кредиту на придбання автомобілю від ТОВ "Фінансова компанія "Єврокапітал", згідно яких кредит видавався без будь-яких комісій. Оскільки такі умови були вигідними та влаштовували позивача, він звернулась до відповідача з наміром отримати кредит. Як вбачається із анкети Позичальника - заявки на кредит № 6922 від 10.11.2008 року, [PERSON] при підписанні Анкети позичальника зазначив про свою волю на отримання кредиту в розмірі 80 946,50 грн. на придбання автомобілю за акційними умовами : щомісячною сплатою за кредитом платежем у розмірі 3551,24 грн. , який складається з основного боргу і процентів та не передбачає сплату за обслуговування кредиту. 08 листопада 2008 року між позивачем та ТОВ "Фінансова компанія "Єврокапітал" був укладений кредитний договір № 954 , згідно умов якого позивачу був наданий кредит у сумі 80 946,50 грн. на придбання автотранспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 5,00 % річних. Строк дії договору до 08 листопада 2010 року. Пунктом 2.2.1 договору визначено, що плата за надання кредиту скаладє 0%. Пунктами 1.1 та 9.5 договору до структури обов'язкових щомісячних платежів за кредитним договором входили основний борг, проценти за користування кредитом та плата за обслуговування кредиту, розрахунок якої обумовлено пунктом 2.2.3 договору в залежності від зміни курсу національної валюти до долара США. За пунктом 2.2.3 цього договору плата за обслуговування кредиту розраховується за певною формулою та залежить від коефіцієнта зміни курсу Національного банку України (далі - НБУ) долара США до гривні. Цим самим пунктом установлено, що розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту у відсотках дорівнює 0,00 процентів. Пунктом 4.1 указаного договору передбачено, що у разі дострокового погашення кредиту за ініціативою позичальника плата за дострокове погашення також розраховується за певною формулою. Згідно із затвердженим сторонами графіком платежів, який є невід'ємною частиною договору, позивач повинен сплачувати щомісяця до 8 жовтня 2010 року фіксовану суму в розмірі 3 551 грн 24 коп. та 8 листопада 2010 року сплатити останній платіж у розмірі 3 531 грн 78 коп. Ці платежі складаються із частини основного боргу, процентів та плати за обслуговування кредиту, яка дорівнює нулю. Також п.п.4.1,4.3 кредитного договору передбачалася оплата за обслуговування кредиту у разі дострокового його погашення та часткового дострокового погашення кредиту за формулою, з врахуванням курсу долара США. Укладаючі вищевказаний договір відповідач погодився на розмір щомісячних платежів, який складає 3551,24 грн., лише останній платіж = 3531,78 грн., про що зазначив у графіку платежів, який є невід'ємним додатком до вищевказаного кредитного договору, однак в договір вніс плату за обслуговування кредиту. Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, після видачі кредиту відповідач всупереч умовам Договору, шляхом повідомлення СМС, став вимагати від позивача сплати комісії, посилаючись на пункти 2.2.3 та 4.1. підписаного останнім кредитного договору, які передбачають плату за обслуговування кредиту. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Оскільки в спірному договорі плата за обслуговування кредиту та за його дострокове погашення визначена за формулою зі змінними величинами, то такі умови суперечать як положенням частини п'ятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму, де розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту на весь період дії договору дорівнює нулю. Згідно з ч. 5 п. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до ч.ч. 5, 7, 9 ст. 18 цього ж Закону якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Такої позиції дотримує і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладено в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах від 25 січня 2012 року, від 30 січня 2013 року та від 24 квітня 2013 року; такий самий висновок міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа № 6-80цс12). На вимогу відповідача позивач сплатив наступні платежі: у грудні 2008 року - 4510,00 грн.; у січні 2009 року - 4716 грн.; у лютому - квітні 2009 року по 4720 грн.; у травні 2009 року - 4726 грн.; у червні 2009 року - 4662 грн.; у липні 2009 року - 4670 грн.; у серпні 2009 року - 4720 грн.; у вересні 2009 року - 4900 грн.; у жовтні 2009 року - 4906 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій та наданою відповідачем Карткою позичальника. 20 жовтня 2009 року позивач достроково сплатив усі платежі за кредитом в повному обсязі, що дорівнює 61692 грн. 00 коп.. з яких 16805,32 грн. є платою за дострокове погашення кредиту згідно пп. 4.1,4.3 оспорюваного договору. З наведеного випливає, що розбіжність між розміром щомісячного платежу, визначеного графіком в сумі 3551 грн. 24 коп. та розміром фактично сплачених щомісячних платежів становить 12 884 грн. 95 коп. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Згідно вимог ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, п.п. 19, 20 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно вимог ч.2 ст.230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину. При цьому ст.216 ЦК України встановлені наслідки недійсності правочину. Так частина перша цієї статті вказує, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як зазначено вище, підписуючи кредитний договір [PERSON] висловив свою згоду на отримання від відповідача кредитних коштів в розмірі 80 946,50 грн., які зобов'язався повернути в строк до двох років шляхом щомісячних платежів в рівному (окрім останнього платежу зменшеному на 20 грн.) розмірі 351,25 грн. При цьому суд вважає, що відповідач, оголошуючи аукціонні умови видачі кредиту та складаючі графік погашення кредиту, навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки скрив від позивача плату за користування кредитом, яка викладена у п.п. 2.2.3 вказаного договору. Доводи представника відповідача в письмових запереченнях, що вказані дії не є оманом, а є умислом на отримання доходу, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами. Встановив наведені обставини, суд приходить до висновку, що вказані умови кредитного договору є несправедливими відносно позивача, отже є недійсними з моменту укладання договору, що тягне за собою стягнення з відповідача завдані позивачеві збитки. Також суд вважає, що укладений між сторонами 08.11.2008 року оспорювані пункти кредитного договору №945 укладено під впливом омани, що є підставою для визнання їх недійсними із застосуванням наслідків недійсності, передбачених ст. 230 ЦК України, а саме зі стягненням з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 59380.54 грн. ((16805,32 грн. плати за обслуговування за п. 4.1,4.3 договору + 12884,95 грн. плати за обслуговування кредиту в період з грудня 2008 року по жовтень 2009 року) х 2), оскільки при застосуванні обману сторона повинна відшкодувати іншій стороні збиткі в подвійному розмірі. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи та вважає за справедливе та розумне визначити розмір її компенсації у сумі 3000 грн. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачені при подачі позовної заяви судові витрати в розмірі 120 грн. , а на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 589,80 грн.

Outcome: partial