Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

11 лютого 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20006,42 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ - 159 851 грн. 26 коп. та виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі [ADDRESS]. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 19 червня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №NKCNGA00000079, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк з 19 червня 2007 року по 18 червня 2017 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 18 700,00 доларів США на наступні цілі:споживчий під заставу двокімнатної квартири [ADDRESS] у розмірі 17000,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту на момент надання кредиту, а також у розмірі 0,2 від суми виданого кредиту (на момент надання кредиту/щомісяця у період сплати), відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Відповідно до п.п. 2.2.2, 2.2.3 умов Договору, відповідач зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом та сплатити винагороду. Відповідно до п.4.1 умов Договору, при порушенні відповідачем будь-якого із зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, позивач має право нарахувати, а відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або в розмірі у валюті кредиту, еквівалентній 1 грн. за курсом НБУ на день сплати) за кожен день прострочки. У якості забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 21 червня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS] та є двокімнатна, загальною площею 42,9 кв.м., житлова площа 35,3 кв.м., яка належить відповідачу на підставі Договору дарування, посвідченого ПН ММНО Лашиною О.П.11.04.2007 року за р.№1438 зареєстрованим в КП «ММБТІ» 03.05.2007 року в реєстровій книзі №91, номер запису 16316 та в ЄРПВНМ за р.№12547789. Відповідно до п.33.4 умов Іпотечного договору, сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 107312 грн. 50 коп. На адресу третьої особи надсилалися повідомлення, відповідно до якої позивач вимагав від відповідача в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги повернути суму кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій. Дотепер, [PERSON] свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконав, заборгованість за кредитом - 17036,61 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 923,18 доларів США, заборгованість по комісії -170,35 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 893,79 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США, штраф (процентна складова) - 951,20 доларів США- станом на 30.01.2014 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1.ст. 33 Закону України від 05.06.2003, № 898-IV "Про іпотеку", п.15.7 Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3.ст. 33 Закону України "Про іпотеку",звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. Відповідно до п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; -опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Враховуючи те, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 20 006,42 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ -159 851,30 грн. вартість заставного майна відповідно до п.33.4 іпотечного договору становила 107 312,50 грн., сума заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна є співмірними. Враховуючи те, що кредитний договір між сторонами не розірвано, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 572,589, 611, 612, 615,1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKCNGA00000079 від 19 червня 2007 року в сумі 20 006,42 доларів США, слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - квартиру загальною площею 42,90 кв.м., яка розташована за адресою:[ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дії, необхідних для продажу предмету іпотеки. Щодо стосується вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, то відповідно до пункту 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.ст.39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в іншій погодженій сторонами строк. Враховуючи те, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав належних та допустимих доказів у відповідності до ст.ст.57, 59, 64 ЦПК України на підтвердження своїх доводів про те, що відповідачу було вручено вимогу про звільнення житлового приміщення в добровільному порядку в тридцятиденний строк з моменту її отримання, суд приходить до висновку, що у виселенні відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають з вищезазначеної квартири слід відмовити, оскільки такі вимоги є передчасними. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1598 грн. 51 коп.

Outcome: partial