Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 2,3419 га, з яких: сіножать - 0,7019 га, сіножать (осушені) - 0,2070 га, пасовще - 0,1615 га, рілля - 1,2715 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернулася [PERSON] до Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер [INFO], згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER]. Після померлого [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме вищевказані земельні ділянки. Після смерті [PERSON] Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з якої вбачається, що: - 26 вересня 2012 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 29.09.2016 року, [PERSON] на день смерті ([INFO]) був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], разом з дружиною [PERSON]. Тобто, позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 04 березня 2008 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження голови Козелецької райдержадміністрації від 15 березня 2007 року № 119 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 2,34 га, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], було встановлено, що фактично загальна площа земельної ділянки становить 2,3419 га, з яких: сіножать - 0,7019 га (кадастровий номер [NUMBER]), сіножать (осушені) - 0,2070 га (кадастровий номер [NUMBER]), пасовище - 0,1615 га (кадастровий номер [NUMBER]), рілля - 1,2715 га ([NUMBER]). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.11.2016 року за земельними ділянками (кадастрові номери: [NUMBER]), [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки.

Outcome: approved