Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача з нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначене приміщення перебуває у них на балансі, під час його обстеження 20.09.2013 року було виявлено проживання без жодних правових підстав відповідача, котрий відмовився у добровільному порядку залишити приміщення, тому позивач просить суд виселити його, стягнувши понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за його відсутності, при цьому погодився на розгляд справи в заочному порядку у випадку неявки відповідача. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно повідомлений у встановленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що на балансі ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова» ЗАТ «Укрпрофздравниця» знаходиться будинок [ADDRESS], що підтверджується довідкою позивача №599/03 від 10.10.2013 року (а.с.5), а також Актом приймання-передачі майна позивачеві від Одеського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 10.04.2003 року (а.с.27-32). З представленого акту №1 від 20.09.2013 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] проживає без реєстрації [PERSON], без жодних правових підстав. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності до п.5 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Наприклад, правила Цивільного кодексу про строки давності застосовуються в позовах про визнання недійсним договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з цим; правила ст.48 Закону України "Про власність" - при розгляді вимог наймача про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням. На підставі норм, що регулюють договір майнового найму, а не житлового законодавства, вирішуються вимоги про виселення з приміщень, що не входять до складу житлового фонду (виробничих і інших нежилих приміщень, вагончиків, збірно-розбірних, пересувних, контейнерних та інших підсобних споруд). (Пункт 5 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 від 25.05.98р.) Враховуючи, що Закон України "Про власність" втратив чинність 20.06.2007 року (після виникнення спірних правовідносин), суд вважає за необхідне застосувати до виниклих правовідносин главу 29 ЦК України "Захист права власності", яка регулює аналогічні за змістом правовідносини, що були визначені ст.48 Закон України "Про власність". Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна (у даному випадку користувач) може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 388 ЦК України визначено, що власник (користувач) має право витребувати майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника (користувача), не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Оскільки відповідач без жодної правової підстави заволодів та користується майном, що перебуває у користуванні позивача на законних підставах, суд вважає вимоги позивача законним й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом його витребування з незаконного володіння відповідача через виселення. У відповідності до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved