Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 27.04.1999 року Лолинською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №3. Від даного шлюбу в 1999 році народилась дочка [PERSON], яка на даний час є повнолітньою та [INFO],- син [PERSON] Обгрунтовуючи позов, зазначив, що з відповідачем не змогли створити міцної сім"ї через те, що відпавідачка йому зраджує у подружній вірності. Намагаючись з"ясувати причину, вона не заперечила про наявність іншого чоловіка, зібрала речі, залишила дітей та пішла з дому. Вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Вважає, що поведінка дружини ганьбить його сім"ю, а тому прізвище відповідачці слід змінити на дошлюбне. Наведене призвело до остаточного розпаду сімї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе, оскільки шлюб носить формальний характер. Суму сплаченого судового збору просить стягнути з відповідачки. 20.04.2018 року [PERSON] подала заяву, в якій просила надати строк на примирення строком 4 місяці. Ухвалюо Долинського районного суду від 23.04.2018 року сторонам в цілях збереження сім"ї провадження у справі зупинено та надано сторонам строк на примирення терміном 2 місяці. 11.06.2018 року від [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить скоротити термін, даний судом, оскільки примирення не відбулось. Ухвалою Долинського районного суду від 23.06.2018 року поновлено провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду зі стадії, на якій воно було зупинено. 18.06.2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] не заперечила проти розлучення, однак вказує, що позивачем зазначена неправдива інформація про їхні стосунки та причину розлучення. В останній період спільного життя він почав зловживати алкоголем, вчиняти безпідставні скандали, ображав її нецензурними словами, виганяв з хати та погрожував фізичною розправою. Підтвердженням таких протиправних дій позивача свідчить офіційне попередження дільничого інспектора Долинського ВП про недопустимість вчинення насильства в сім"ї. З дітьми вона спілкується, матеріально їх забезпечує, хоча позивач настроює їх проти неї. Заперечила щодо зради у подружнїй вірності, оскільки такі факти є неправдивими. Такими звинуваченнями позивач намагається виправдати свої неправомірні дії по відношенню до неї. Просила прізвище після розлучення не змінювати. Судові витрати покласти на позивача, оскільки саме він винен у розірванні між ними шлюбу. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка в підготовчому судовому засіданні позов визнала чатково та не заперечила проти розірвання шлюбу за вийнятком зміни їй прізвища на "Прокопишин". Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, у зв"язку з визнанням позову відповідачкою, вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні, яким частково задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до\~свідоцтва про\~одруження,\~ серії\~1-НМ\~№ 056705\~ від\~27.04.1999\~року між\~[PERSON],\~[INFO], та [PERSON], [INFO], Лолинською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №3, був зареєстрований шлюб. Дошлюбне прізвище відповідачки - "Прокопишин" (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд встановив, що від даного шлюбу народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою, та [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Спір відносно проживання дітей відсутній (а.с. 10,11). Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, спільного побуту не ведуть. В сім"ї виникають часті непорозуміння. Наданий сторонам строк на примирення бажаного результату не приніс. Шлюб між ними носить формальний характер, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. За таких обставин, суд вважає за необхідне шлюб розірвати та в цій частині позов задовольнити. З приводу позовної вимоги щодо зміни відповідачці прізвища на дошлюбне "Прокопишин", суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому, той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу. Відповідно до п. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації, що розривається. Оскільки саме відповідачка змінила прізвище під час реєстрації шлюбу та виявила бажання й надалі залишатись "Балазюк", в цій частині позов не підлягає задоволенню. Судові витрати відповідності до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідачку. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~ст.\~5\~Протоколу №7\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод,\~ст.ст.104,\~105,\~110,\~112,\~113\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: dismissed