Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

30.12.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ "Лотуре - Агро" про розірвання договору оренди земельної ділянки, в якому просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 20.01.2007 року між [PERSON] та ТОВ "Лотуре - Агро" і зареєстрований у Охтирському районному відділі ДП "Центр Державного земельного кадастру" при Держкомземі України 06.03.2008 року за № 040861501426, зобов'язати відповідача повернути зазначену земельну ділянку власнику, стягнути заборгованість по орендній платі та нараховану суму пені за прострочення зазначеної заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ № 124872 від 10.10.2003 року виданим на підставі розпорядження Охтирської РДА №382 від 16.09.2002 року та зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 80, на праві приватної власності належать земельна ділянка (пай) площею 3,31 га, яка розташована на території В'язівської сільської ради, Охтирського району. Вказану земельну ділянку згідно із договором оренди землі від 20.01.2007 року, зареєстрованим у Охтирському районному відділі ДП "Центр Державного земельного кадастру" при Держкомземі України 06.03.2008 року за № 040861501426, позивач передала в оренду відповідачу. Відповідач в 2014 році не проводить використання ділянки позивача за цільовим призначенням взагалі. У 2014 році ТОВ "Лотуре - Агро" за цільовим призначенням земельну ділянку не використовувало і доручило збір урожаю третій особі - ТОВ "Аграрна компанія Форвард", згідно договору про надання послуг від 01.07.2014 року. Також позивачу стало відомо, що згідно договору підряду від 19.08.2014 р. укладеним між ТОВ "Лотуре - Агро" та ТОВ "Аграрна компанія Форвард" останній надано право здійснювати обробіток земельних ділянок, що перебувають у оренді ТОВ "Лотуре - Агро". Крім того, як на підставу розірвання договору оренди позивач посилається на п. 37 договору у якому зазначено про те, що дія договору припиняється у разі ліквідації юридичної особи - орендаря, а відносно відповідача порушено справу про банкрутство. Також у п. 40 Договору зазначено, що реорганізація юридичної особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Серед іншого позивач зазначає про те, що на протязі двох років не може зустрітись із представником відповідача для підписання додаткової угоди про збільшення розміру орендної плати у розмірі не менше 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та, крім того, перед ним має місце заборгованість по сплаті за оренду. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Пояснили, що дійсно на даний час поле обробляє інше підприємство, яке і сплачує орендну плату, але лише тим селянам, які погоджуються переукласти саме із ним договори оренди земельних паїв. Відповідач самоусунувся від ведення господарської діяльності. Уже на протязі 2-х останніх років позивач не отримує орендну плату і не може із цьог оприводу зв'язатись із представником відповідача. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надходило, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення в порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» - визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,31 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території В'язівської сільської ради Охтирського району, Сумської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії СМ № 124872 від 10.10.2003 року виданим на підставі розпорядження Охтирської РДА №382 від 16.09.2002 року та зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 80. 20 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Лотуре - Агро" було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,31 га. строком на десять років, яка знаходиться на території В'язівської сільської ради, Охтирського району, Сумської області. Вказана земельна ділянка була передана орендарю 20.01.2007 року, а договір оренди зареєстрований у Охтирському районному відділі ДП "Центр Державного земельного кадастру" при Держкомземі України 06.03.2008 року за № 040861501426. Дані правовідносини випливають із договору оренди землі і регулюються договором оренди, Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України, ЦК України. Пунктами 15, 16 договору оренди землі передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. П. 19 договору передбачено інші умови передачі земельної ділянки у оренду серед яких орендарю надається право обміну орендованої земельної ділянки на період дії договору лише за згодою орендодавця. Згідно п. 28 договору оренди землі, орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням, передбаченим цим договором, додержання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. В свою чергу орендодавець має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі»). Частиною 1 статті 8 вищезазначеного Закону передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Таким чином, залучення третіх осіб до обробітку землі та сплати орендної плати орендодавцю з припиненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Оскільки з середини 2013 року відповідач господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки не здійснював, ця земельна ділянка оброблялась іншою юридичною особою ТОВ "Аграрна компанія Форвард", якій відповідач передав орендовану земельну ділянку без письмової згоди на те орендодавця, як то було передбачено умовами договору оренди, тому суд вважає, що відповідач порушив права орендодавця, визначені Законом України «Про оренду землі» та умовами договору, що є підставою для розірвання договору оренди землі відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі». До цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 12 лютого 2014 р. у справі № 6-166цс13; від 12 лютого 2014 р. у справі № 6-161цс13; від 19 березня 2014 р. у справі № 6-15цс14; від 16 квітня 2014 р. у справі № 6-18цс14, згідно яких, виходячи зі змісту статей 24 та 25 Закону України від 6 жовтня 1998 р. № 161-XIV «Про оренду землі» припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, і є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 зазначеного Закону. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1, ч. 1, ст. 335 цього Кодексу. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). За змістом частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки з даної підстави підлягають задоволенню. У позовній заяві позивач посилається як на інші підстави розірвання договору, як то припинення чи реорганізація юридичної особи, несплата орендної плати. Проте суд не вважає їх такими, які слід враховувати при розірванні зазначеного договору, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами як ліквідацію та реорганізацію юридичної особи відповідача (порушення справи про банкрутство відповідача не є зазначеною обставиною), так і систематичність несплати заборгованості по орендній платі. Згідно ч.1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» - у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. З огляду на викладене вимоги позивача і у цій частині підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved