Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

25 травня 2016 року Перший заступник керівника Жмеринської місцевої прокуратури Трачук О.В. звернувся до суду в інтересах держави в особі Шаргородської центральної районної лікарні з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. У обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 червня 2015 року у кримінальному провадженні №152/666/15-к відповідача було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за те, що він 15 листопада 2014 року біля 3 години ночі, перебуваючи у м. Шаргород по вулиці Леніна, біля магазину "Люкс", на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочав словесну суперечку з місцевими дівчатами та, будучи сильно розлюченим, у відповідь на словесні образи, штовхнув одну з них, у наслідок чого вона упала на тротуар. [PERSON], побачивши це, зробив [PERSON] зауваження, проте останній на нього не відреагував, а помітивши, що [PERSON] наближається до нього, умисно, за допомогою металевої труби, яку він узяв із собою для самозахисту, один раз ударив [PERSON] в область лівої руки та лівої частини голови, в наслідок чого потерпілий упав на тротуар. У результаті удару, нанесеного [PERSON], [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Шаргородській ЦРЛ з 15.11. по 17.11. 2014 року. Прокурор просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Шаргородської центральної районної лікарні 563,44 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та судові витрати. У судовому засіданні прокурор Жмеринської місцевої прокуратури Остапенко М.В. та представник позивача Шаргородської ЦРЛ - [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві. Відповідач [PERSON] на виклик суду не з'явився. Зареєстроване місце проживання [PERSON] згідно повідомлення Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області за №838 від 26.05.2016 року: [ADDRESS] (а.с.17). Судом направлялася повістка за вказаною адресою, проте судова повістка повертається до суду з відміткою про відмову адресата від одержання (а.с. 20). За правилами ч.8 ст.76 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку, особа яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду, особа, яка відмовилася одержати повістку, вважається повідомленою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 152/666/15-к відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Вирок набрав законної сили 30 липня 2015 року (а.с. 7-8). Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком встановлено, що відповідач 15 листопада 2014 року біля 3 години ночі, перебуваючи у м. Шаргород по вулиці Леніна, біля магазину "Люкс", на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочав словесну суперечку з місцевими дівчатами та, будучи сильно розлюченим, у відповідь на словесні образи, штовхнув одну з них, у наслідок чого вона упала на тротуар. [PERSON], побачивши це, зробив [PERSON] зауваження, проте останній на нього не відреагував, а помітивши, що [PERSON] наближається до нього, умисно, за допомогою металевої труби, яку він узяв із собою для самозахисту, один раз ударив [PERSON] в область лівої руки та лівої частини голови, в наслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, заподіяними злочинними діями відповідача, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Шаргородській ЦРЛ з 15 листопада 2014 року по 17 листопада 2014 року. Згідно довідки Шаргородської ЦРЛ № 755 від 28.04. 2016 року вартість перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у відділенні АІТ з 15 листопада 2014 року по 17 листопада 2014 року становить 563,44 грн. (а.с. 6). Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що під час розгляду справи в суді цивільний позов у кримінальному провадженні про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочинуне подавався і не вирішувався. Добровільно відповідач [PERSON] витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочинудержаві в особі Шаргородської ЦРЛ не відшкодував. Відповідно до вимог частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Установленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються статтею 121 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Статтею 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати …державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Шаргородська ЦРЛ є спільною комунальною власністю територіальних громад Вінницької області, фінансується за рахунок обласного бюджету, в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] не зверталася, відповідно не відшкодування витрат на лікування особи потерпілої від кримінального правопорушення, зачіпає інтереси держави, тому за змістом ч.4 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" у даному цивільно - правому спорі наявні підстави для представництва прокурором в суді держави в особі Шаргородської ЦРЛ (а.с.9 -11). За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При цьому, відповідно до п.6 Пленуму Верховного суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" від 7 липня 1995 року № 11 відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого від злочину в залежність від наявності вини відповідача. При розгляді даного цивільно - правового спору судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: дії [PERSON] були неправомірними, між його діями та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні є безпосередній причинний зв'язок і вина відповідача, що є підставою для цивільно - правової відповідальності [PERSON] За приписами частини 1 статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності … або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч.3 ст.1206 ЦК України). Позивач надав суду належні та допустимі докази для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON], такі як: копію вироку Шаргородського районного суду від 08.06.2015 року (а.с.7,8); довідку Шаргородської ЦРЛ № 755 від 28.04.2016 року (а.с.6); Статут Шаргородської ЦРЛ (а.с.9-13). Суд визнає достовірність цих доказів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать матеріалам справи, узгоджуються між собою і не викликають сумніву у суда. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved