Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом в якому просить звернути примусове стягнення на нерухоме майно- квартиру, що знаходиться за адресою м.Харків, вул.Двадцять Третього Серпня, б.16 «А», кв.9 для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанкза Кредитним договором № 820/2-27/21/046/099 28.04.2006 року у сумі 1 490 928,40 грн., встановити спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження,судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Укрсоцбанк був укладений кредитний договір № 820/2-27/21/046/099 від 28.04.2006 р. відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» було надано Третій особі кредитні кошти у сумі 78\~710,00 Дол.США. У забезпечення виконання кредитних зобовязань між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 820/3-27/21/02-6/185 від 28.04.2006 р., предметом іпотеки за яким є квартиру, що знаходиться за адресою м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, б.16 «А», кв.9. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у день укладення іпотечного договору у Державному реєстрі іпотек та в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Позивачу стало відомо, що предмет іпотеки був реалізований ліквідатором [PERSON] в процедурі банкрутства повного товариства «Євтушенко і Ко»по справі № 922/2459/14 на користь Відповідача, який набув право власності на предмет іпотеки на підставі свідоцтва про право власності № 1216 від 03.10.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] та представник ліквідатора [PERSON] судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що вона добросовісний набувач, третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи була повідомле на своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень на позовнузаяву не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. [PERSON] Олександрівною та Публічним акціонерним товариством Укрсоцбанк був укладений кредитний договір № 820/2-27/21/046/099 від .28.04.2006 р. відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» було надано Третій особі кредитні кошти у сумі 78\~710,00 Дол.США. У забезпечення виконання кредитних зобовязань між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №820/3-27/21/02-6/185 від 28.04.2006 р., предметом іпотеки за яким є квартиру, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, б.16 «А», кв.9. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у день укладення іпотечного договору у Державному реєстрі іпотек та в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна28.04.2006 р. згідно витягів № 7212088, № 7212062. Згідно п. 1.1. Кредитного договору Третя особа [PERSON] зобовязалася своєчасно погашати суми Кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені в умовах кредитного договору. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК України. Припиняються зобовязання виконанням, проведеним належним чином, відповідно ст. 599 ЦК України. Однак, у порушення умов кредитного договору та норм права, Третя особа не здійснює погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором. У звязку із неналежним виконанням кредитних зобовязань, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Московського районного суду із позовною заявою про стягнення боргу з [PERSON], яка задоволена та ухвалено рішення від 27.10.2014 р. по справі № 643/10686/14-ц. Станом на 11 лютого 2015 року рішення суду не виконано, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором не погашена, заборгованість збільшилася до 1 490\~928, 40 грн.,що складається з заборгованості за кредитом 898 254.17 грн., заборгованості за відсотками - 469 113.89 грн., пені за прострочення виконання зобовязань 123 560,33 грн. Постановою господарського суду Харківської області від 08.07.2014 р. у справі № 922/2459/14 повне товариство«Євтушенко і Ко» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії [PERSON] Ухвалою господарського Харківської області від 29.09.2014р. задоволено клопотання ліквідатора, скасовані обтяження, накладені на майно [PERSON] та інші обмеження щодо розпорядження майном. За змістом частин першої, третьої статті 575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі реалізації предмета застави. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону Україні "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач посилається на статтю 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачається, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Таким чином, стаття 23 Закону України «Про іпотеку» визначає дві суттєві умови: перехід права власності здійснюється від іпотекодавця:повинно існувати обтяження майна іпотекою (про яке інформація може бути не доведеною). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що спірне майно було відчужене в порядку виконання ліквідаційної процедури. Позивач визнає, що спірне майно, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеними між боржником та банком, відчужене в процесі ліквідаційної процедури боржника. Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлюються виключно Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Закон України «Про іпотеку» не підлягає застосуванню в процедурі банкрутства (правова позиція викладена у Постанові ВСУ № 6-58цс13). Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, з припиненням обтяжень, припиняє заставу, тому застава не зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, у зв'язку з чим на неї не може бути звернено стягнення. Тобто, з моменту придбання відповідачем нерухомого майна, зазначена нерухомість перестала бути іпотечним майном. Частиною другою статті 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідачка є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки вона її придбала у порядку, встановленому для виконання судових рішень, з додержанням вимог чинного законодавства за відсутності в Державному реєстрі відомостей про обтяження цього нерухомого майна іпотекою або заставою. На момент настання права власності відповідача спірне нерухоме майно не було предметом іпотеки, в будь-якій забороні чи обтяженні не перебувало, а тому на нього не може бути звернене стягнення через порушення кредитних зобов'язань боржника. Враховуючи те, що запис про обтяження іпотекою спірного нерухомого майна знімався на підставі рішення суду, у відповідно до вимог ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», то під час переходу права власності нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Харків, вулиця 23 Серпня. 16- А, квартира 9. предметом іпотеки пе було. Такої самої правової позиції дотримується Верховний суд України у своїй Постанові від 24 грудня 2014 року по справі № 6-201 цс14 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру на нерухоме майно, наданої позивачем, підставою припинення обтяження є постанова про визнання боржника банкрутом від 08.07.2014 року по справі 922/2459/14. Зазначена постанова не скасована. З моменту відкриття ліквідаційної процедури всі без винятку обтяження майна що було включено до ліквідаційної маси підлягали скасуванню, в тому числі і обтяження іпотекою. На момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири №9 за адресою: м. Харків, вулиця 23 Серпня, 16-А, обтяження іпотекою було скасовано, тому відповідач не є іподекодавцем вищевказаного майна, а тому положення ст. 23 ЗУ "Про іпотеку"в даному випадку застосовані бути не можуть. Щодо правової позиції ВСУ по справі 6-11 цс 15. Зазначена правова позиція не може бути застосована до правовідносин що розглядаються оскільки, по справі 6-11 цс 15 відчуження предмету іпотеки було здійснено безпосередньо іподекодавцем шляхом укладання звичайного договору купівлі-продажу. Таким чином, посилання позивача щодо переходу права власності від іпотекодавця до відповідача є помилковим. Право власності відповідач набув завдяки придбанню майна на аукціоні, організованого ліквідатором [PERSON], яка в подальшому підписала складений акт про передання права власності на спірне нерухоме майно. Суд вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задовленню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed