Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», звертаючись з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог, просило: "В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» за Кредитним договором №2506001/000-КФК/13 від 25.06.2013 року в сумі 1232575 з яких: заборгованість за тілом кредиту - 380000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 288460,00 грн., заборгованість за пенею - 204075,62 грн., сума інфляційного збільшення боргу - 360040,18 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходить за адресою: [ADDRESS], загальною площею: 72,30 кв. м., що належить на праві приватної власності [PERSON] [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 26.02.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON] [INFO] паспорт [NUMBER], виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 04.05.2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]) шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною для подальшої реаліції визначеною на підставі звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ 2105077_21082017_005-21082017, за результатами якого визначена ринкова вартість об'єкта оцінки (предмета іпотеки) складає 1643780 грн.» . (а.с. 1-4). 31 травня 2018 року, представник ТОВ «ФК «Народна позика» - Донченко К. Ю. звернулась до суду з заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила суд: «В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» за Кредитним договором №2506001/000-КФК/13 від 25.06.2013 року в сумі 1232575,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 380000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 279660,00 грн., заборгованість за пенею - 217318,36 грн., сума інфляційного збільшення боргу - 432488,87 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходить за адресою: [ADDRESS], загальною площею: 72,30 кв. м., що належить на праві приватної власності [PERSON] [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 26.02.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON] [INFO] паспорт [NUMBER], виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 04.05.2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]) шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною для подальшої реаліції визначеною на підставі звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ 2105077_21082017_005-21082017, за результатами якого визначена ринкова вартість об'єкта оцінки (предмета іпотеки) складає 1643780 грн.» 20 жовтня 2017 року Дніпровським районного суду міста Києва провадження у справі відкрито. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Представники позивача ТОВ «ФК «Народна позика» - Скляр М. С., Донченко К. Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, про причини неявки відповідач суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Дослідивши матеріли справи, вислухавши пояснення представників позивача Скляр М. С., Донченко К. Ю., представника відповідача, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2506001/000-КФК/13, відповідно до якого Фінансова установа надала Позичальнику кредит у формі відзивної поновлювальної кредитної лінії у національній валюті України на загальну суму 380000,00 грн., з сплатою відсотків за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами в розрахунку 36,00 відсотків річних на строк від 25 червня 2013 року по 25 червня 2014 року, а Позичальник зобов'язувався сплатити заборгованість за кредитом в останній день строку користування кредитом, або достроково здійснити повне або часткове погашення кредиту. (а.с. 6-10) За умовами п. 10.4. Договору, у випадку невиконання та/або несвоєчасного виконання Позичальником взятих на себе по Договору зобов'язань, Фінансова установа має право в односторонньому порядку змінити умови цього Договору. Умови договору вважаються зміненими з дати, що вказана у повідомленні про зміну умов Договору, направленому Позичальнику. У випадку, якщо Позичальник протягом десяти календарних днів з дати направлення повідомлення про зміну умов Договору не надішле письмове заперечення, зміни вважаються прийнятими позичальником. Згідно п. 10.1 Договору, за порушення Позичальником строку погашення (повернення) Фінансовій установі Кредиту (у повному обсязі, з урахуванням усіх інших додаткових платежів) відповідно до вимог пункту 1.2 цього Договору. Позичальник сплачує Фінансовій установі пеню в розмірі 2,00 % від суми кредиту за кожен день прострочки, а також штраф у розмірі 2,00 % від суми кредиту. За порушення Позичальником терміну здійснення (сплати) нарахованих відсотків по кредиту передбаченого пунктом 4.1 цього Договору, Позичальник сплачує Фінансовій установі пеню у розмірі 2,00 % від суми кредиту за кожен день прострочки терміну здійснення (сплати) нарахованих відсотків, а також штраф у розмірі 2,00 % від суми кредиту за кожен випадок порушення терміну здійснення (сплати) відсотків. Відповідно до п. 4.1 Договору, Відсотки за користування кредитом нараховуються щомісячно в останній день місяця. Відсотки за користування кредитом що нараховані відповідно до цього пункту та пункту 1.3 цього Договору, сплачуються Позичальником у чітко встановлений цим Договором термін. Сплата нарахованих відсотків та комісій за управління кредитом здійснюється Позичальником щомісячно з 1 по 20 числа (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту, але остаточне погашення - не пізніше кінцевого терміну дії Договору, зазначеного у пункті 1.2 цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Фінансової установи або внесенням до каси Фінансової установи. Згідно п. 1.1. Кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за цим Договором Позичальник надає в іпотеку Фінансовій установі нерухоме майно - а саме: трьохкімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 72,30 кв. м.. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 25 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки, за умовами якого, за цим Договором забезпечується виконання зобов'язання , що виникло у [PERSON] на підставі Кредитного договору №2506001/000-КФК/13 від 25.06.2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та [PERSON] (п. 1.1 Договору іпотеки). Згідно з пунктом 1.2 вказаного Договору іпотеки, у забезпечення виконання зобов'язань за основним договором іпотекодавці передають в іпотеку квартиру [ADDRESS] Відповідно до п. 5.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 5.4 Договору іпотеки, у разі порушення умов основного договору та/або умов цього Договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцям та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушених зобов'язань у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та чинного законодавства України. Положення цього пункту даного Договору не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись в будь - який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п'ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 12 вересня 2023 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України ) Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Із змісту ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 Закону випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи з предмету позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна Позика» посилається, як на підставу звернення стягнення на предмет іпотеки, на порушення з боку Позичальника, яким виступає відповідач [PERSON], зобов'язань за Кредитним договором №2506001/000-КФК від 25 червня 2013 року, щодо своєчасної сплати основного кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 1232575,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 380000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 279660,00 грн., заборгованість за пенею - 217318,36 грн., сума інфляційного збільшення боргу - 432488,87 грн.. Обираючи спосіб захисту порушеного права позивач ТОВ «ФК «Народна Позика» просить суд: «Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходить за адресою: [ADDRESS], загальною площею: 72,30 кв. м., що належить на праві приватної власності [PERSON] [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 26.02.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON] [INFO] паспорт [NUMBER], виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 04.05.2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - [NUMBER], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]) шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною для подальшої реаліції визначеною на підставі Звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ 2105077_21082017_005-21082017, за результатами якого визначена ринкова вартість об'єкта оцінки (предмета іпотеки) складає 1643780 грн.». Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Із змісту ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 Закону випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. У зв'язку з порушенням умов договору та несплату чергових платежів по кредитному договору, 14 червня 2017 року ТОВ «ФК "Народна позика" на адресу відповідача [PERSON] було надіслано досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13 червня 2017 року складає: заборгованість за тілом кредиту - 380000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 246280,00 грн., заборгованість за пенею - 110106,30 грн., сума інфляційного збільшення боргу - 347659,80 грн..(а.с. 21). Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян. Прикінцевими положеннями Закону України «Про іпотеку», який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема текст статті 109 викладено в новій редакції. За змістом частини другої статті 40 цього Закону та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення даного позову дає підстави для виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду України у справі за № №6-3057цс16 від 19.04.2017 року. За встановленими обставинами, позивачем не надано належних доказів, які б підтвердили, що походження коштів, за які було придбано передану в іпотеку квартиру придбано за рахунок кредитних коштів отриманих [PERSON] Звертаючись до суду з позовними вимогами, ТОВ «ФК «Народна Позика» обрало судовий спосіб захисту порушених прав кредитора щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, визначених за початковою ціною для його подальшої реалізації. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом шляхом проведення прилюдних торгів, визначених за початковою ціною для його подальшої реалізації. За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Проте, зі змісту укладеного сторонами Кредитного договору убачається, що сторони не досягли згоди щодо цільового використання кредиту, зокрема, не зазначено умови договору щодо купівлі переданого в іпотеку майна, також, позивачем не долучено належних та допустимих доказів щодо походження коштів, за які придбавалаось нерухоме майно. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed