Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до директора фермерського господарства «Оксана» Патлаченка С.М., третя особа: Головне Управління Держпраці в Запорізькій області про встановлення факту перебування у трудових відносинах та внесення змін до трудової книжки. Позов мотивував тим, що 10.06.2019 року він влаштувався на роботу фермерського господарства «Оксана» на посаду механізатора - тракториста, однак в порушення діючого законодавства директора фермерського господарства «Оксана» [PERSON] офіційного його не працевлаштовував більше трьох місяців. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, в подальшому позивач в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повнмоу обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, в подальшому в судове засідання не з`явилися, надали судові заяву, котрою прохали справу розглянути за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позову прохали відмовити з підстав викладених у відзиві та розподілити понесенні відповідачем судові витрати, стягнувши їх на користь відповідача з позивача. Представник Головного Управління Держпраці в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 2 КЗпП України передбачено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України). Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що за скаргою [PERSON] в вересні 2019 року інспектором Держпраці було проведено інспекційне відвідування фермерського господарства «Оксана», за наслідками котрого інспектором Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочка В.В. 31 жовтня 2019 року відносно [PERSON] складено протокол №ЗП 2961/5/АВ/П/ПТ за ч.3ст.41 КУпАП України. В протоколі зазначено, що [PERSON] під час виконання посадових обов`язків на посаді голови фермерського господарства «Оксана» з 03.03.2011 р. по час складання протоколу, маючи організаційно - розпорядчі функції, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3ст.41 КУпАП, яке є триваючим та встановлено актом інспекційного відвідування № ЗП 2961/5/АВ від 07.10.2019р., допустив порушення трудового законодавства, а саме: відповідно до п. 6 ч. 1ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору з фізичною особою дотримання письмової форми є обов`язковим. Під час проведення інспекційного відвідування фермерського господарства «Оксана» з питання оформлення трудових відносин встановлено що працівника було допущено до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги ч. 1, 3ст. 24 КЗпП України, а саме:- [PERSON] з 10.06.2019 року виконував роботи різноробочого, а також виконував польові роботи на тракторі МТЗ у фермерському господарстві « Оксана ». Працював з понеділка по п`ятницю, а також у вихідні дні. Був допущений до роботи без укладання трудового договору. При винесенні рішення, суд приймає до уваги, що за наслідками розгляду вказаного протоколу 23 грудня 2019 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області виніс постанову по справі № 310/9242/19, котрою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 3ст. 41 КУпАП України було закрито на підставі п.1ст.247 КУпАП зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно ухвали Запорізького апеляційного суду, вищезазначена постанова 14.02.2020 року була залишена без змін. Так, вищезазначеною постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області встановлено, що [PERSON] не надав належних та допустимих доказів наявності фактичних трудових відносин між ним та фермерським господарством "Оксана" і також спростовуються доводи [PERSON] про здійснення ним трудових обов`язків, як працівником фермерського господарства «Оксана». Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.02.2020 року не доказуються при розгляді іншої справи. Долучені позивачем до матеріалів справи фотографії не містять беззаперечних доказів того, що він був допущений до роботи фермерським господарством «Оксана» та виконував там будь-які роботи, так як вказані фотографії не фіксують жодної обставини щодо виконання ним будь-яких робіт, не містять дати та часу їх здійснення. Інших достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимоги [PERSON] суду не надав. Згідно з ч.ч. 1,2, 5 ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ст. 1 ЦПК Українизавданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зіст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст.76,80 ЦПК України). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Встановивши відсутність достатніх доказів, які б свідчили про перебування [PERSON] у період з 10 червня 2019 року по 11 жовтня 2019 року у трудових відносинах із фермерським господарством «Оксана», під чим розуміється виконання обумовленої трудовим договором роботи з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові та оплатою цієї праці, суд вважає за доцільне відмовити у позові. Оскільки, позовні вимоги про внесення змін до трудової книжки є похідними від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах, тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно із ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунеок держави. Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні право допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в гшіузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно роз`яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", в итрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом не встановлено законних підстав для відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень, оскільки вони є документально підтвердженими, а саме: договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт від 03.09.2020 р., в якому наведено розрахунок вартості послуг адвоката з урахуванням часу витраченого ним, а також платіжним дорученням №319, згідно якого Єсаулов дійсно сплатив за правову допомогу по цій справі 5000 грн. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, суд, враховуючи результат вирішення справи, котрим у задоволені позову відмовлено повністю, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати по справі, а саме підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved