Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що працював на ЗДП "Кремнійполімер" апаратчиком синтезу з 24.09.1999 р. та при звільненні йому не була виплачена заробітна плата. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 50 998,50 грн. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, подала письмові заперечення, додатково пояснивши, що заборгованість по заробітній платі згідно судового наказу від 26.04.2013 року виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя стягнуто на користь позивача, після цього між сторонами виникли правовідносини, як стягувача та боржника щодо виконання рішення суду, які регулюються Законом України "Про виконавче провадження" та не підпадають під дію ст. 117 КЗпП України. Враховуючи наведене, просила у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено, що позивач працював на ЗДП "Кремнійполімер", апаратчиком синтезу з 24.09.1999 р. З 12.03.2010 року позивача, наказом №136 від 12.03.2010 року, було звільнено за ст. 38 КЗпП України,в зв"язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства. В день звільнення, 12.03.2010 року, відповідачем був зроблений запис у трудовій книжці і видана трудова книжка позивачу. Встановлено, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач в день звільнення не виплатив позивачу заробітну плату в розмірі 1471,90 грн., що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Таким чином, Конституцій Суд України зазначив, що саме по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати у разі його невиконання не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП. Аналіз вищенаведеного свідчить про те, що середній заробіток у зв'язку з несвоєчасним розрахунком у розмірі, передбаченому ст.117 КЗпП, стягується по день фактичного розрахунку. Наявність рішення суду про стягнення належних звільненому працівникові сум та звернення позивача з виконавчим листом до державної виконавчої служби для його примусового виконання не звільняє роботодавця від зобов'язання виплатити середній заробіток у зв'язку з несвоєчасним розрахунком під час звільнення. Як встановлено вище, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Згідно довідки № 333 від 31.10.2014 року, виданої ЗДП "Кремнійполімер" середньоденна заробітна плата на ЗДП "Кремнійполімер" складає 97,14 гривень. Середньомісячна кількість робочих днів складає 14. Тому на підставі статті 117 КЗпП України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки, а саме з 12.03.2010 року до 25.04.2013 року, становить 525 днів (37,5 місяців х 14 днів) в розмірі 50 998,50 грн. із розрахунку : 97,14 грн. (середньоденна заробітна плата) Х 14 (середнє число робочих днів на місяць) Х 37,5 (кількість місяців затримки з 12.03.2010 р. по 25.04.2013 р. ) 1) 97,14 Х 14 = 1359,96 грн. (середня заробітна платня за місяць); 2) 1359,96 Х 37,5 = 50 998,5 грн. або 525 днів х 97,14 грн.=50 998,5 грн. Розрахунки надані позивачем є вірними та не заперучуються представником відповідача, а тому можуть бути використані судом при вирішенні даної справи по суті. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача з приводу того, що за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості із заробітної плати, наступає відповідальність не за ст. 117 КЗпП України, а за Законом України "Про виконавче провадження", оскільки до фактичного розрахунку із працівником такі правовідносини не переходять у площину виконавчого провадження, що вбачається із постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 і рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4 рп/2012. Таким чином, згідно вимог ст. 116 КЗпП України ЗДП "Кремнійполімер" у день звільнення позивача не виплатило йому всіх належних сум, тому вказана сума середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору 509,98 грн.

Outcome: approved