Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась в суд із позовом , яким після уточнення своїх вимог просить : - визнати [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], громадянина України, уродженця м. Кіровограда, що зареєстрований та проживає в [ADDRESS], батьком дитини - [PERSON], народженої [INFO] громадянкою України [PERSON], [INFO]; - зобов'язати Кіровський відділ державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції внести зміни до актового запису № 298 від 28 серпня 2015 року про народження [PERSON], де у графі батько вказати батьком «[PERSON], громадянин України», виключивши відомості з графи «батько» про [PERSON]; - стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], громадянина України, уродженця м. Кіровограда, що зареєстрований та проживає в [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрована та проживає в [ADDRESS], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], громадянина України, уродженця м. Кіровограда, що зареєстрований та проживає в [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрована та проживає в [ADDRESS], аліменти на утримання від чоловіка у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу до досягнення дитиною трьох років; - стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], громадянина України, уродженця м. Кіровограда, що зареєстрований та проживає в [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрована та проживає в [ADDRESS], - 487 грн. 20 коп., сплаченого судового збору; 5 884 грн. 80 коп. витрат на проведення судово - медичної молекулярно - генетичної експертизи, а всього 6 372 грн. судових витрат. Вимоги мотивує тим, що знайома із відповідачем з жовтня 2014 року. Зустрічались, між ними були тривалий час інтимні стосунки. Шлюб між нею та відповідачем не укладався. Наприкінці 2014 року завагітніла. Відповідач відмовився визнавати батьківство майбутньої дитини і припинив з нею будь-які взаємовідносини. Факт її вагітності викликав неприязнь з боку відповідача та його рідних. 30.01.2015 року стала на облік в жіночій консультації поліклінічного відділення №1 комунального закладу " Поліклінічне об"єднання м. Кіровограда ". [INFO] в неї народилась донька [PERSON]. Запис про батька дитини був вчинений за її заявою в порядку ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач є батьком її доньки [PERSON], хоча і не визнає свого батьківства та відмовився подати заяву про реєстрацію батьківства. Також, відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Усі обов"язки щодо утримання та виховання доньки несе самостійно. В судовому засіданні позивач, вимоги підтримала, в своїх поясненнях послалась на обставини, які викладено у позовній заяві та додатково вказала, що згідно висновку експертизи, яка призначалась за її клопотанням, батьківство відповідача щодо доньки практично доведено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні , після проведеної судової медичної молекулярно - генетичної експертизи позовні вимоги в частині визнання батьківства визнав . Вказав, що дійсно є батьком дитини , проте , в зв»язку з неприязненими відносинами із позивачем та її сім»єю , відмовою записати його батьком дитини , припинив підтримувати стосунки із [PERSON] Щодо стягнення з нього аліментів у визначеному позивачем розмірі на утримання дитини заперечив, зазначив, що з січня 2016 року він не працює, доходу в нього не має, перебуває в пошуках роботи, проживає разом з батьками та дружиною, яка вагітна . Не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 30 % з усіх видів заробітку , щомісячно. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача та стягнення з нього витрат за проведення судової експертизи заперечував повністю . Треті особи- Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, Кіровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, їх представники в судове засідання не з"явились, про день та час розгляду справи повідомлялись, через канцелярію суду, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді зазначали, що в період зачаття дитини [PERSON] та [PERSON] мали близькі стосунки, певний період часу проживали разом. Відповідач дізнавшись про вагітність [PERSON] був радий , ще деякий час допомагав їй матеріально , купував різні фрукти , підтримував позивачку, а потім з січня 2015 року припинив спілкування та відмовився від дитини . Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в якості свідків за їх згоди сторін у справі , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Так, з»ясовано, що [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.08.2015 року, актовий запис №298. Батьком дитини записаний [PERSON], а матір'ю [PERSON] ( а.с. 3 ) . На час народження дитини сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач батьком дитини себе не визнавав, тому в свідоцтві про народження доньки запис про батька вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно висновку експертів КУ Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи №11 від 03.03.2016 року, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може являтися біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON], [INFO], з ймовірністю 99,99999 %, таким чином батьківство практично доведено (а.с. 70-76). Разом з цим, судом за згодою сторін у справі, було допитано їх в якості свідків , та які беззаперечно зазначили, що дійсно ними було зачато дитину, яка народилася [INFO]. Також свідки [PERSON] та [PERSON] в суді вказали, що сторони мали інтимні стосунки , які відповідають саме періоду зачаття [PERSON]. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 п. 3 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно статті 128 цього ж Кодексу, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання батьківства та про внесення змін до актового запису обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи. Разом з тим, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З дня народження дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], відповідач матеріально не допомагає та ухиляється від цього обов»язку . Як встановлено судом, за станом здоров'я відповідач є працездатний, при цьому, з січня 2016 року офіційно не працює, доходів не має, інших дітей на час розгляду справи , окрім доньки [PERSON] також не має, а відтак суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини мають бути задоволені саме в розмірі 30 % з усіх видів заробітку (доходів) , щомісячно, починаючи 22 вересня 2015 року до [INFO]. Згідно ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. `Судом встановлено, що згідно довідки №1882 від 28.08.2015 року , виданої начальником КП»ЖЕО №1 КМР» , [PERSON], 2015 року народження проживає разом із [PERSON] по [ADDRESS] ( а.с. 4). Відповідач взагалі не надавав після народження дитини матеріальної допомоги ні на утримання дитини , ні на позивача, згоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З»ясовано, що позивач навчається у Кіровоградському музичному училищі на державній основі, отримує стипендію . Відповідач категорично заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивача. Проте, суд приходить до висновку , що відповідач є здоровою та працездатною людиною, має можливість працевлаштуватись, та як він зазначав, перебуває в пошуках роботи, та забезпечувати як свій рівень життя, так і мінімальний рівень життя матері з якою проживає дитина . При цьому, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що він не має змоги працевлаштуватись за станом здоров'я. Позивач також не подала суду відомостей про інші доходи відповідача на які вона посилалася у своїх поясненнях . Таким чином, суд визначає розмір аліментів на утримання позивача - 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, сторони не позбавлені можливості звернутись до суду з позовною заявою про зменшення, збільшення розміру аліментів, за наявності вказаних обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 79, 86, 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача- 487,20 грн. внесеного нею ( за подачу позову щодо визнання батьківства ) судового збору ( а.с. 1), 5 884, 80 грн. на відшкодування витрат, пов"язаних із проведенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (а.с. 96) ; на користь держави стягує з відповідача- 487, 20 грн. судового збору ( при вирішенні питання стягнення аліментів), та рішення суду, в частині стягнення аліментів, допускає до негайного виконання, але у межах платежу за один місяць( ст. 367 ЦПК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial