Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], ІПН:[NUMBER], яка проживає в [ADDRESS], звернулась 17.07.2015 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 08 вересня 1956 року вона - [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що в книзі записів громадського стану про шлюб Косівського сільського бюро РАГС було зроблено запис за № 21 та видано свідоцтво про шлюб серії - [NUMBER]. З того часу вона постійно проживала з своїм чоловіком [PERSON] в [ADDRESS]. В 1961 році, на виділеній їм колгоспом ім. «Радянської Армії» земельній ділянці під забудову побудували будинок, який розміщений по [ADDRESS]. В цьому будинку вона постійно проживає до теперішнього дня. На той час коли будувався будинок в сільські місцевості ніякої технічної документації, а також акту вводу в експлуатацію новозбудованого житла ніхто не вимагав. Таким чином, правовстановлюючого документа на зазначений житловий будинок у неї немає. Однак вважає, що відповідно до вимог ст. ст. 328, 373 ЦК України, вона та її покійний чоловік [PERSON], набули право власності на нього, на підставах які незаборонені законом. Враховуючи той факт, що колгоспу ім. «Радянської Армії» на даний час не існує і документів, які б свідчили, що подружжю [PERSON] виділялась земельна ділянка для будівництва житлового будинку не встановлено, тому згідно ч.3 , 5 ст. 376 ЦК України суд може визнати за особою право власності на збудоване нерухоме майно. В підтвердження зазначеного, 15.04.2014 року Верховна Рада України ухвалила Закон "Про внесення змін до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року". Відповідно до вказаного Закону для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти, що розташовані на територіях сільських рад, які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт, у разі його відсутності, є виписка з негосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільських рад (у разі, якщо такий орган не створений - сільським головою) або відповідною архівною установою. Для здійснення державної реєстрації прав власності зазначених об'єктів нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об'єктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, та на які раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки у негосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільських рад (у разі, якщо такий орган не створений сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому, згідно довідки ( виписки) і запису в погосподарській книзі № 5, особистий рахунок № [NUMBER], Косівської сільської ради, Котовського району, житловий будинок розташований в [ADDRESS] числиться за її покійним чоловіком [PERSON], який помер [INFO]. Згідно рішення 24-1 сесії п'ятого скликання Косівської сільської ради від 26.12.1991 р., покійному чоловікові було передано безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0.25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Державний акт на землю не видавався. Разом з тим вона як співвласник будинку, не може оформити на своє ім'я право власності на земельну ділянку та житловий будинок розташований в [ADDRESS], відповідно до Закону України від 15.04.2014 року "Про внесення змін до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки згідно запису в погосподарській книзі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розміщений по [ADDRESS], числиться не за нею [PERSON], а за її покійним чоловіком [PERSON]. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем по закону на все майно покійного чоловіка, і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Разом з тим, оформити в нотаріальному порядку своє право власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS], та земельну ділянку розміром 0.25 га. надану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, вона не має можливості через вищевказані причини. Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою. З урахуванням із зменшенням заявлених позовних вимог від 04.08.2015 року, просила ухвалити рішення суду, яким визнати за нею право приватної власності на житловий будинок із відповідними господарчими будівлями та спорудами, який розміщений по [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. «А», погреба під частиною будівлі літ.«б», веранди літ. «а», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», гаражу літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Е», навісу літ. «Ж», вимощення-І, колодязя питного- II, огорожі № 1, воріт № 2, огорожі № 3. В ході розгляду справи у суді представник позивача адвокат Сівун В.Т. підтримав заявлений позов. Додатково пояснював, що дочки померлого на спадщину батька не претендують і заяв про її прийняття до нотаріуса не подавали. Доказом цьому є заповіт позивача за 2014 рік згідно якого вона здійснила заповідальне розпорядження щодо свого нерухомого майна та нерухоме майно свого покійного чоловіка яке нею фактично успадковане. Представник відповідача, в особі Косівського сільського голови Добрянської О.М., в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, в якій проти позову не заперечувала і просила справу розглянути у її відсутність. Вислухавши сторону позивача та дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Викладені обставини справи визнаються сторонами та підтверджуються письмовими доказами долученими до справи. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач згідно свідоцтва про одруження, є дружиною спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом у відповідності до ст.1261 ЦК України. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК україни спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки на момент смерті спадкодавця позивач проживала разом зі спадкодавцем і не відмовилась від спадщини у нотаріальному порядку потягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини, а тому у відповідності до ст.1268 ЦК України є такою, що її прийняла. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином відсутність у позивача можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану нерухомість після чоловіка, позбавляє позивача у праві на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно порушене право позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Питання розподілу понесених сторонами судових витрат по справі суд не вирішує, оскільки таких вимог сторони не заявляли.

Outcome: approved