Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що на початку травня 2013 року він звернувся до керівника Товариства з Обмеженою Відповідальністю "ФІРМА "ТВК" [PERSON], (за адресою [ADDRESS]), з метою придбання послуг - для поїздки в країни Шенгенської зони. 27.05.2013 року оплатив Відповідачу грошові кошти в якості оплати в розмірі 1200 грн. для отримання таких документів, як: запрошення від польської сторони, страхового полісу, а також реєстраційного номера для призначення дати відкриття візи в Посольстві Польщі до країн шенгенської зони, що підтверджується чеком 27052013173440 від 27.05.2013 року. Окрім грошових коштівним було надано відповідачу шляхом електронного повідомлення копію закордонного паспорта [NUMBER] на ім'я [PERSON] ([PERSON]). Проте, надаючи запрошення та реєструючи мене в Посольстві Польщі для отримання візи для поїздки в країни Шенгенської зони, поза увагою відповідача залишився той факт, що закордонний паспорт позивача був дійсний до 29 жовтня 2013 р. Це не дивлячись на то, що закордонний паспорт має бути дійсний, ще 6 місяців після закінчення подорожі. Таким чином, скористатися послугами відповідача я не мав можливості, адже для в'їзду до іноземної держави необхідно, щоб закордонний паспорт був дійсний ще 6 місяців після закінчення подорожі. Крім того, йому завдано моральну шкоду, яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з невиконанням договору про надання послуг, поглиблених відсутністю будь-якої інформації про причини невиконання своїх зобов'язань за договором. Моральні страждання збільшувалися тоді, коли Відповідач неодноразово, протягом двох тижнів, в грубій формі відмовляв в поверненні грошей, а потім взагалі почав мене ігнорувати. Також, в зв'язку з неналежним наданням послуг я втратив необхідний час і кошти та змушений був відкласти мою поїздку в країни Шенгенської зони. Просить розірвати усний правочин, оформлений розрахунковим документом (чеком) та стягнути з [PERSON] на його користь матеріалі збитки на суму 1 200 грн. з яких 5 грн. 97 коп складають комісію банку та моральну шкоду в сумі 500 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення в яких зазначив, що позов не визнає виходячи з наступних підстав: по-перше, важає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку позову про захист прав споживача, оскільки він не являється виконавцем послуг відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів", так як не є суб'єктом господарювання та не зареєстрований відповідно до закону, як підприємець; по-друге, жодних грошових коштів, а ні 27 травня 2013 року, а ні в інший час він не отримував від [PERSON], і доводи позивача не підтвердженими жодними допустимими та належними доказами. З чеку, на який позивач посилається, як на доказ не вбачається, що саме [PERSON] сплатив на його рахунок грошові кошти і крім того у чеку зазначена сума 1194,03 грн, тоді як позивач зазначив суму 1200 грн. Тому вважає, що 27.05.2013 року [PERSON] скориставшись тим, що особа, яка поповнювала його рахунок не дочекалась роздруківки чеку із терміналу та не забрала його, без достатніх правових підстав заволодів вказаним чеком і намагається безпідставно стягнути на свою користь грошові кошти, що вказані у зазначеному чеку; по-третє ваажає, що позивачем не наведено жодних доказів на підтверджуення того, що між ними було укладено договір чи правочин з приводу надання послуг. Вважає, що можливо позивач звертався до Генерального консульства Республіки Польща у Львові з проханям видати візу, а тому можливо правовіднисини були з польською фірмою, а не з ним. Враховуючи, що він з позивачем не знайомий, жодних правочинів, ані письмових, ані усних з ним не укладав, даний позов не можна вважати позовом про захист прав споживачів, то прость суд у позові відмовити. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Стаття 10 ч. 3 Закону Уераїни "Про захист прав споживачів передбачає, що У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Надання товарів чи послуг не має здійснюватись за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача - Резолюція Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 року № 543. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється співвласником українсько-польської компанії та надає послуги громадянам України в питаннях купівлі всіх видів автомобілів з іноземною реєстрацією в Республіці Польща, що підтверджується особистим свідченням останнього журналістам викривального проекту телеканалу ЗІК "ПРАВОкація" ВІД 09.02.2013 року. Встановлено, що позивач у травні 2013 року через мережу інтернет познайомився з відповідачем, вони уклали угоду, про надання [PERSON] позивачу послуг щодо придбання послуг для поїздки в країни Шенгенської зони. Згідно досягнутої домовленості, [PERSON] надав [PERSON] особисті рахунки для оплати вказаних послуг. 27 травня 2013 року відповідач оплатив на вказані рахунки грошові кошти в сумі 1 200 грн. з яких 5 грн. 97 коп. комісія банку. На виконання умов укладеної угоди 01 червня 2006 року [PERSON] звернувся до Генерального консульства у Львові з проханням про видачу візи для [PERSON], [INFO] на періаод з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року. Однак, відповідач виконуючи свої зобов'язання щодо виконання укладеного договору залишив поза увагою той факт, що закордонний паспорт позивача був дійсний до 29.10.2013 року, тоді як згідно встановлених законодавчих норм паспорт повинен бути дійсним шість місяців після закінчення подорожі. Відповідно до ст. 1 п. 7 Закону України "Про захист прав споживачів" договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і провадвцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізуєтьсяф продукція. Підтверджуення вчинення усного правочину формляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном абои іншими документами. Таким чином між сторонами укладено правочин, щодо надання послуг для поїздки в країни Шенгенської зони, що підтверджується оригіналом квитанціїї про оплату позивачем послуг відповідача, зверненням відповідача в Генеральне Консульство у Львові з проханням видачі візи позивачу, скріплене його особистим підписом. Однак, отримати якісні, належним чином виконані послуги позивач не зміг у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків, неповідомленням [PERSON], як замовника послуг із умовами дійсності закордонного паспорта, що унеможливило використання останнім послуг за які він вніс визначяену усною угодою плату. Заперечення відповідача, проте, що він особисто не знайомий з позивачем та не укладав з ним будь-яких договорів, не отримував грошових коштів, а квитанцію про перерахунок коштів в сумі 1200 грн [PERSON] використав недобросовісно так як квитанцію могла залишити інша особа суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються перевіреними в суді доказами, суперчать фактичним обставинам справи та не підтверджуються жодними фактичними даними чи документами, окірм заперечень відповідача. Встановлене судом підтверджується: копією догвору страхування, копією закордонного паспорта позивача, запрошенням приймаючої сторони, електронними повідомленнями, оригіналом чека № 27052013173440 від 27.05.2014 року, копією аудіовізуального запису, оригіналом квитанції прибуткового касового ордеа №9, копією акту виконаних робіт, копією договору надання юридичних послуг, копією запрошення ТзОВ Польсько-Української Економічно інформаційної служби від 01.06.2013 року, копією витягу з Державного реєстру підприємств Польщі та іншими перевіреними в суді доказами. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що усний правочин між [PERSON] та [PERSON], оформлений розрахунковим документом № 27052013173440 від 27.05.2013 року слід розірвати, стянути на користь [PERSON] 1 200 грн. та 500 грн. витрат на правову допомогу. В задоволенні стягнення моральної шкоди на користь позивача суд вважає слід відмовити, оскільки позивачем не зазначено яких саме моральних чи фізичних страждань йому спричинено та не вказано на причиннонаслідковий зв'язок між діями відповідач та пережитими стражданнями. На підставі Закону України "Про захист прав споживачів" ст. 526, 610, 611 ЦК України та

Outcome: partial