Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області із\~ позовною заявою до ВАТ «Агросервіс», в якій просить:\~ стягнути з ВАТ «Агросервіс» м.Перемишляни вул. Міжгірська,2 Перемишлянського району Львівської області на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період 2009-2015 роки в сумі 443021,57 грн. Позов обгрунтовує тим, що з 1982 року він працював на різних посадах в «Сільгоспхімії» в м.Перемишляни, яка в 1996 році перейменована у ВАТ «Агросервіс». З 2004 року його призначено на посаду т.в.о. голови ВАТ «Агросервіс» де він працював по 20.04.2015 року. Звертає увагу, що ВАТ «Агросервіс» фактично припинило свою регламентовану діяльність з 2000 року, оскільки, устаткування і техніка в податковій заставі, кошти, які виручаються з її продажу йдуть на покриття заборгованостей, а він не міг ними розпоряджатися. Зазначає, що починаючи з грудня 2009 року по 20 квітня 2015 року, його\~ заборгованість по заробітній платі становить 443021,57 грн., з них: нарахована заробітна плата 84861,19 грн., індексація заробітної плати 119143,55 грн., компенсація заробітної плати 115402,27 грн. інфляція заробітної плати 123614,56 грн. Пояснює, що зазначені ним обставини підтверджуються доданими до позовної заяви документами (трудова книжка (копія), довідка про заборгованість, довідками розрахунками, довідками коефіцієнтами для розрахунків. В призначене судове засідання [PERSON] ,\~ з`явився та пояснив, що звернувся до суду, з метою стягнення заборгованості по заробітній платі, яка нарахована та несвоєчасно виплачена і яка складається із самої заробітної плати, компенсації, інфляції та індексації, оскільки таку неможливо було отримати своєчасно через те, що майно підприємства постійно перебувало в податковій та іншій заставах. Дана сума, яку він просить стягнути, також включає в себе частину коштів, які не були стягнуті державною виконавчою службою по судовому наказі від 19.08.2013 року. Представник ВАТ «Агросервіс» в призначене судове засідання не з`явився, хоч про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення повісток, які знаходяться в матеріалах справи, тому на підставі\~ ст. 280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 02.06.1983 р., 26.08.2004 р., [PERSON] призначено на посаду в.о. голови правління ВАТ «АГРОСЕРВІС». 20.04.2015 року, [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін. Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №24752808 від 04.09.2019 року, в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесено запис про Відкрите Акціонерне Товариство «Перемишлянський Агросервіс по підвищенню родючості землі і захисту рослин», ВАТ «Перемишлянський Агросервіс». Особами, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або сіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, зазначений: підписант - [PERSON] , керівник [PERSON] . Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 03.03.2015 року,\~ затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28 січня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Перемишлянського району Гавришківом Р.П. та\~ підозрюваним [PERSON] . [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ ст. 366 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу розміром 100 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян з позбавленням права займати посади пов"язані із управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями (грошовими коштами), в т.ч. голови виборчої комісії на строк 1 рік. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ ст. 191 КК України та призначено йому покарання на підставі ст.69 КК України у вигляді штрафу розміром 150 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян з позбавленням права займати посади пов"язані із управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями (грошовими коштами), в т.ч. голови виборчої комісії на строк 1 рік та два місяці. На підставі ст. 70 КК України призначено [PERSON] остаточне покарання\~ у вигляді штрафу розміром 150 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (2550 грн.) з позбавленням права займати посади пов"язані із управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями (грошовими коштами), в т.ч. голови виборчої комісії на строк 1 рік та 2 місяці. Вирок вступив в законну силу 03.04.2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 Кодексу законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці». Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженої Постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс інфляції за період невиплати заробітної плати визначається шляхом перемноження щомісячних показників індексу інфляції за весь період прострочення. Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривні на території України, які не мають разового характеру. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Слід зазначити, що згідно із позовною заявою та поясненнями позивача, останній підтверджує вищевказані обставини, доданими до позовної заяви документами (трудова книжка (копія), довідка про заборгованість, довідками розрахунками, довідками коефіцієнтами для розрахунків. Суд звертає увагу, що долучені позивачем, зокрема: Довідка про перейменування\~ «Сільгоспхімії»; Довідка про несвоєчасну виплату грошових доходів за 2009-2015 роки; Довідка розрахунок компенсації нарахованої та не виплаченої зарплати за 2009-2015 роки; Довідка розрахунок індексації нарахованої та не виплаченої зарплати за 2009-2015 роки; Довідка розрахунок інфляції нарахованої та не виплаченої зарплати за 2009-2015 роки, не можуть бути прийняті та визнані судом, як належні та допустимі докази, оскільки такі не містять обов`язкових реквізитів документа та незасвідчені в порядку встановленому чинним законодавством. Окрім цього, сама по собі інформація про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата не виплачена та має місце заборгованість. Правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти. Серед іншого відповідно до п.8 розд.10 зазначених правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Тому, враховуючи вищезазначене, наказ т.в.о. голови правління ВАТ «Агросервіс» від 20.04.2015 року, також не може бути прийнятий та визнаний судом, як належний та допустимий доказ. Окрім цього, суд також не бере до уваги, як належний доказ Довідку від 20.04.2015 року про заборгованість по заробітній платі станом на 20.04.2015 р., оскільки окрім іншого, суд не має об`єктивної можливості перевірити актуальність та відповідність зазначених у ній даних. Згідно з ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 зазначеного Закону № 996-XIVпідставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).\~\~\~\~\~\~\~ Вимоги щодо оформлення письмових доказів, які подаються до суду, встановлені процесуальним законом. Так, відповідно до приписів ч. 1 та 2, 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Додатково суд зазначає, що судовим наказом Перемишлянського районного суду Львівської області від 19.08.2013 р., стягнуто з ВАТ «Агросервіс», на користь [PERSON] , заборгованість по заробітній платі за період з 2002 р. по серпень 2013 року в сумі 84114, 18 грн. Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 03.03.2015 року,\~ затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28 січня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Перемишлянського району Гавришківом Р.П. та\~ підозрюваним [PERSON] . На підставі ст. 70 КК України призначено [PERSON] остаточне покарання\~ у вигляді штрафу розміром 150 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (2550 грн.) з позбавленням права займати посади пов"язані із управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями (грошовими коштами), в т.ч. голови виборчої комісії на строк 1 рік та 2 місяці. Вирок вступив в законну силу 03.04.2015 року. Наказ про виплату [PERSON] , компенсації за невикористані ним дні відпустки, винесений - 20.04.2015 року, т.в.о. голови правління ВАТ «Агросервіс» - М.В. Ребухою за період роботи з 01.10.2010 р. по 01.10.2015 року. Як вбачається із позовної заяви, [PERSON] , просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2009 року по 20 квітня 2015 року. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Беручи до уваги вищезазначене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що твердження, викладені стороною позивача у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, а тому вважає за необхідне відмовити повністю в задоволенні позовної заяви. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed