Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Фастівської районної держаної адміністрації про визнання недійсним розпорядження та відновлення права власності на землю, посилаючись на те, що відповідач при прийнятті оспорюваного рішення не з"ясував, що є накладка земельних ділянок і в подальшому відмовився усунути це порушення. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, суду пояснили, що 24 березня 1997 року на підставі рішення 4 сесії 22 скликання Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області від 29 липня 1995 року позивачу, як і решті громадян, зазначених в названому рішенні був виданий Державний акт на право приватної власності на землю. Цей акт був зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю Червономотовилівської сільської ради Фастівського району за № 2063. З того часу позивач сумлінно користувався своєю земельною ділянкою та сплачував земельний податок. Наприкінці грудня 2010 року позивачу стало відомо про порушення його прав, внаслідок прийняття відповідачем незаконного розпорядження, яке він і просить скасувати. Представник відповідача позов визнав суду пояснив, що при виготовленні технічної документації на земельні ділянки учасників судового спору відбулася так звана накладка земельних ділянок, яка може бути усунута лише за рішенням суду. Представник третьої особи Державного підприємства "Фастівське лісове господарство" проти позову заперечує, не вбачаючи в своїх діях будь-яких порушень. Представник третьої особи Фастівської міжрайонної прокуратури проти позову також заперечує і просить в його задоволенні відмовити, з огляду на те, що рішенням Фастівського міськрайонного суду від 18 липня 2013 року та рішенням апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2014 року скасовано рішення Червономотовилівської сільської ради та Державний акт на право приватної власності на землю виданий позивачу. Вказані рішення набрали законної сили. Суд вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, 24.03.1997 року на підставі рішення 4 сесії 22 скликання Червономотовилівської сільської ради народних депутатів від 29.07.1995 року позивачу видано Державний акт на право приватної власності на землю. Цей акт був зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю Червономотовилівської сільської ради Фастівського району за № 2063. З того часу позивач сумлінно користувався своєю земельною ділянкою та сплачував земельний податок. Назване рішення та виданий на підставі нього Державний акт на ім"я скасовані рішенням Фастівського міськрайонного суду від 18 липня 2013 року та рішенням апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2014 року скасовано рішення Червономотовилівської сільської ради та Державний акт на право приватної власності на землю виданий позивачу. Вказані рішення набрали законної сили. Що стосується оскаржуваного акта, то згідно розпорядження Фастівської РДА від 05.03.2005 року № 143 Фастівському державному лісогосподарському підприємству передано у постійне користування 26,4432 га землі для ведення лісового господарства і 14.02.2006 року видано державний акт на право постійного користування вказаними землями серії І-КВ № 002009. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що на час розгляду справи та постановлення судом рішення право власності на земельну ділянку у позивача [PERSON] відсутнє, а отже в силу ст..3ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згодом, а саме: 22 травня 2008 року, згідно листа Науково-виробничої фірми "Фастівзем " при виготовленні ними зведених кадастрових планів земельних ділянок Дорогинської, Пришивальницької, Пилипівської, Малоснітинської та інших сільських рад з"ясовано, що землі цих сільських рад пересікаються з ділянками Фастівського державного лісового підприємства (а.с.59-64). Зважаючи на цю обставину начальник управління земельних ресурсів [PERSON] 22.04.2008 року листом за № 1593 звернувся до Фастівської РДА з проханням провести повторну інвентаризацію земельних ділянок(а.с. 58), за чим послідувало відповідне розпорядження Фастівської РДА № 585 від 22 травня 2008 року (а.с. 57). Також, на думку позивача, дана обставина підтверджується і довідкою ФОП [PERSON] № 9 від 29.01.20011 року ( а.с.96). Під час розгляду справи в суді позивач заявив клопотання про призначення експертизи, щодо відповідності технічної землевпорядної документації розпорядженню Фастівської РДА № 143 від05.03.2005 року (а.с.87-88). Однак, згодом позивач ухилився від проведення експертизи, про що свідчить лист №12870/13-41 від 29.01.2014 року (а.с.164-165). Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування , якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З цього приводу, у ст.328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із пояснень сторін та письмових матеріалів справи саме незаконність набуття права власності [PERSON]Г встановлена рішенням Фастівського міськрайонного суду та апеляційного суду Київської області, які набрали законної сили.(а.с.180-187). Крім того, відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що на час розгляду справи та постановлення судом даного рішення право власності на земельну ділянку у позивача [PERSON] взагалі відсутнє. В силу ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На думку суду позивач не зміг довести яке саме його право, яким чином і ким порушено. Що стосується позиції відповідача, щодо повного визнання позовних вимог, то суд ставиться до цього критично, оскільки, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України , у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як, відповідачем письмові заяви про визнання позову до суду не подавались, а задоволення його могло призвести до порушення прав третіх осі, на що вказують матеріали справи, суд продовжив її розгляд по суті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed