Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Представник ТОВ Станіславська теплоенергетична компанія» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що із початком діяльності позивача на базі котельні, що знаходиться по [ADDRESS] , від ДМП «ІФТКЕ» до позивача було передано базу споживачів, які обслуговуються від даної котельні. Позивач надає послугу з централізованого опалення споживачу [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] . Одразу після отримання дозвільних документів позивачем в червні 2012 року було розпочато договірну компанію в частині впорядкування взаємовідносин з споживачами, обслуговування яких здійснюється від котельні на [ADDRESS] , щодо забезпечення тепловою енергією, яку споживачі отримують для потреб на опалення та підігрів води. Така інформація була розміщена позивачем у ЗМІ, окрім того споживачам доставлялись відповідні повідомлення. Однак, відповідного реагування зі сторони відповідача щодо наміру позивача на укладення договору так і не було. Нарахування за послуги здійснювалось згідно тарифів, встановлених уповноваженими на те органами. Тарифи за період з грудня 2013 року по вересень 2017 року встановлювались Постановою НКРКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.06.2014 року № 664; Постановою НКРКП "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" від 17.10.2014 р. № 146; Постановою НКРКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.03.2015 р. №1171; Постановою НКРКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.03.2016 р. №1171 із змінами №1101 від 09.06.2016 року. У корпусі 1, будинку [ADDRESS] . 29.10.2012 року встановлений будинковий прилад обліку теплової енергії, і відповідно, нарахування за послугу з централізованого опалення здійснювалось у відповідності до його показань. На підставі чого протягом грудня 2013 року - вересня 2017 року, відповідачем спожито послуги з централізованого опалення в розмірі 22128,99 грн. З урахуванням викладеного та у зв`язку з тим, що відповідач в порушення приписів чинного законодавства неналежним чином не оплачувала за спожиті комунальні послуги, виникла заборгованість у загальній сумі 22128,99 грн., станом на 31.05.2020 року, яку позивач просить стягнути з відповідача. 31.08.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву у якому зазначено, що [PERSON] починаючи з 2006 року не користується послугами з централізованого опалення, оскільки 07.06.2006 року чоловік [PERSON] подав заяву про відключення квартири за адресою: [ADDRESS] від централізованого опалення у зв`язку із встановленням котла індивідуального опалення. Тому з 2006 року її квартира підключена до індивідуального опалення, про що було повідомлено позивача. 26.06.2006 року між ВАТ «Івано-Франківськгаз» в особі управління по експлуатації газового господарства та чоловіком [PERSON] - [PERSON] було укладено договір №456 на виконання робіт по установці газового лічильника на об`єкті за адресою: [ADDRESS] . 01.08.2006 року було складено акт установлення побутового лічильника газу типу мембранний типорозміру G 1,6 заводський номер 252796, рік виготовлення 2006. Також зазначає, що з 29.06.2006 у вищезазначеній квартирі фізичною особою-підприємцем [PERSON] було встановлено газовий котел типу турбо та системи опалення. Тобто, починаючи ще з 2006 року [PERSON] не користувалась і не користується до цього часу послугами з централізованого опалення: її квартира, як і весь стояк у її під`їзді, відключений від централізованого теплопостачання. Так, на засіданні комісії з надання дозволу на влаштування автономних систем теплопостачання у житлових будинках та будівлях громадсько-промислового призначення з відключенням їх від систем централізованого теплопостачання 08.09.2006 було надано дозвіл на отримання технічних умов та виготовлення єдиної проектної документації мешканцями стояка 21.10.2009 під час відвідування представником Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» квартири [PERSON] , було складено акт на «відключення гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з встановленням автономного опалення». Таким чином, позивачу було відомо про те, що [PERSON] відрізана від Централізованого опалення, оскільки ще з 2006 року тепло у квартиру відповідача ані ДМП-«ІФТКЕ», ані ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» не постачалось. Весь цей час, починаючи з 2006 року, [PERSON] користується встановленим автономним опаленням та належним чином здійснює оплату за використаний газ. Таким чином, вважає, що позивач намагається стягнути заборгованість з відповідача за послуги з централізованого опалення, які насправді ним не надавались, і, відповідно, [PERSON] їх не споживала. Окрім того зазначає, що [PERSON] не укладала договір на надання житлово-комунальних послуг, та не користувалася послугами ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» з централізованого опалення, а тому у неї не могла виникнути заборгованість за неіснуючими правовідносинами, та, відповідно, немає жодних підстав для стягнення з неї грошових коштів. Також і відзиві зазначається, що до позовної заяви позивачем надано довідку про розрахунки за надані комунальні послуги протягом періоду Грудень 2013 р. - Травень 2020 р. за адресою: [ADDRESS] , при цьому позивач не наводить ані жодних показників лічильника, ані сумарної кількості квадратних метрів газу, спожитих жильцями будинку, які дозволили б перевірити дані розрахунки, наведені у таблиці. Серед вихідних даних значаться лише вартість 1 м. кв. газу і вартість абонентської плати, однак жодних показників лічильника, на підставі яких здійснювалось нарахування [PERSON] заборгованості за послугу з централізованого опалення, позивач не наводить. На підставі цих даних неможливо перевірити правильність визначення позивачем суми, нарахованої за опалення за кожен окремий місяць. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. Окрім того, представником відповідача подано суду заяву про застосування строку позовної давності звернення до суду з позовом. 08.08.2020 року директором ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» до суду подано відповідь на відзив в якому зазначається, що послуги з гарячого водопостачання відповідачу не надавалися з 21.10.2009 року на підставі складеного акту про відключення гарячого водопостачання за адресою [ADDRESS] . Зазначають, що в переліку квартир, яким комісія надала дозвіл на влаштування автономних систем теплопостачання, згідно протоколу №5 від 08.09.2006 року, відсутня квартира відповідача. Згідно з відповіді з Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на адвокатський запит представника Відповідача вбачається, що квартира [ADDRESS] відключена від мережі централізованого гарячого водопостачання у жовтні 2009 року. Водночас, Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» нічого не зазначає з приводу відключення вищезазначеної квартири від мережі централізованого опалення. Представник відповідача в у відповіді на відзив також зазначає, що відповідачем здійснено самовільне відключення власної квартири від мереж централізованого опалення, що є грубим порушенням та не є підставою для припинення нарахування плати за послугу з теплопостачання. Відносини з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на момент виникнення спірних правовідносин, регулювались Законом та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Згідно п.8 Правил послуги надаються споживачеві згідно за договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, і постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Отже, укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву води), що надаються шляхом поставки теплової енергії, між постачальником теплової енергії та споживачем, є обов`язковим. Інформація про необхідність впорядкування договірних відносин щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву води) була розміщена Позивачем у ЗМІ. Окрім того, працівниками товариства доставлялися відповідні повідомлення споживачам. Однак, відповідного реагування зі сторони відповідача щодо наміру на укладення договору так і не було, проте відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за фактично отримані послуги. Нарахування за послугу з централізованого опалення здійснювалось позивачем згідно тарифів. Протягом грудня 2013 року - вересня 2017 року відповідачем спожито 9 послуг з централізованого опалення у розмірі 22 128,99 грн. Також зазначає про те, що у позивач уже звертався до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з серпня 2012 року по жовтень 2013 року. Івано-Франківським міським судом 14.01.2014 року видано судовий наказ про стягнення заборгованості, на підставі якого органами Державної виконавчої служби стягнено суму заборгованості [PERSON] 06.10.2020 року представником відповідача подано до суду заперечення. В обгрунтування заперечень зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості за грудень 2013 року - травень 2017 року. Також вказує на необґрунтованість доводів позивача щодо визнання [PERSON] свого боргу, оскільки примусове стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за судовим наказом за період з серпня 2012 року по жовтень 2013 року не може свідчити про визнання відповідачем боргу. Жодних дій спрямованих на погашення в добровільному порядку заборгованості за послугу з централізованого опалення [PERSON] не здійснювала, таким чином позовна давність не переривалась, що свідчить про пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. З 2006 року на всьому стояку п`ятиповерхового будинку, в якому проживає [PERSON] , було відключено централізоване опалення та встановлено автономне опалення. 21.10.2009 року під час відвідування представником ДМП «ІФТКЕ» квартири відповідача в Акті на відключення гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] зазначено причини відключення, а саме: «у зв`язку з встановленням автономного опалення», а тому позивачу було відомо, що [PERSON] не являється споживачем послуг з централізованого опалення. Враховуючи наведене просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила про їх задоволення. Ввважала, що заявлені витрати на правничу допомогу не є співмірними. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила з приводу задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг теплопостачання. 29.06.2006 між ВАТ «Івано-Франківськгаз» в особі управління по експлуатації газового господарства та [PERSON] укладено договір №456 на виконання робіт по установці газового лічильника на об`єкті за адресою: [ADDRESS] Згідно з акту від 01.08.2006 було за адресою: [ADDRESS] встановлено побутовий лічильник газу типу мембранний типорозміру G 1,6 заводський номер 252796, рік виготовлення 2006, З акту виконаних робіт від 29.06.2006 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] фізичною особою-підприємцем [PERSON] встановлено газовий котел типу турбо та системи опалення. Відповідно до витягу з протоколу №5 від 08.09.2006 року засідання комісії з надання дозволу на влаштування автономних систем теплопостачання у житлових будинках та будівлях громадсько-промислового призначення з відключенням їх від систем централізованого теплопостачання 08.09.2006 надано дозвіл на отримання технічних умов та виготовлення єдиної проектної документації мешканцями (стояка, під`їзду, будинку) за власні кошти, за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , однак в переліку не зазначено квартири відповідача - [PERSON] . 21.10.2009 року представником ДМП «ІФТКЕ» Лесів Л.М. в присутності [PERSON] складено акт на відключення гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . До матеріалів справи відповідачем долучено копії квитанцій за оплату ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» послуг газопостачання. Згідно з відповіді на адвокатський запит від 31.08.2020 року №15.1/925 вбачається, що у ДМП «ІФТКЕ» заяви на відключення від 07.06.2006 року №947 на підприємстві відсутня, у зв`язку з терміном зберігання заяв протягом 5 років. Згідно виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» зареєстрована від 05.04.2012 року. На підставі ліцензії позивач здійснює господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради Івано-Франківської області від 26.07.2012 року №508 про визначення виконавця послуг з централізованого опалення та підігріву води населення вирішено визначити виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні на [ADDRESS] - ТзОв «Станіславська теплоенергетична компанія»; вирішено дане рішення опублікувати в газеті «Західний кур`єр». Згідно супровідного листа від 05.09.2012 року, встановлено, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» передали dbf-файли з даними по споживачах (фізичні особи), які були до 01.08.2012 року на абонентському обслуговуванні в ДМП «ІФТКЕ». Відповідно до витягу з dbf-файлів, наданих ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», з даними по споживачах (фізичні особи), які були до 01.08.2012 року на абонентському обслуговуванні в ДМП «ІФТКЕ» [PERSON] - споживач опалювальної площі 56,70 м2 за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту від 29.10.2012 року представники ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» провели огляд лічильників опалення по [ADDRESS] відповідно до якого встановлено, що за вказаною адресою встановлено лічильник марки СВТУ-10М №10292, показник 1200,53. 14 січня 2014 року Івано-франківським міським судом винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, у сумі 3199 грн.16 коп. Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради від 14.09.2017 року № 738 про підключення будинків до мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» вирішено, що Державному міському підприємству «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (Рущак В.С.) забезпечити з 01.10.2017 року підключення будинків до двох мікрорайонів вул.Хоткевича та вул.Надвірнянська через мережі ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до джерела теплопостачання котельні на [ADDRESS] ; «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернутись до ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» з приводу припинення компанією договірних відносин із споживачами, згідно п.1 даного рішення. Судом встановлено, що нарахування за послуги здійснювалось згідно тарифів, встановлених уповноваженими органами. Тарифи за період грудень 2013 року - вересень 2017 року встановлювались: Постановою НКРКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 13.06.2014 року № 664; Постановою НКРКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.03.2015 р. №1171; Постановою НКРКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» із змінами №1101 від 09.06.2016 року. Відповідно до довідки про розрахунки за надані комунальні послуги протягом періоду грудень 2013 року - травень 2020 року, рахунок 101621, [PERSON] має заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] у сумі 22 128,99 грн . Судом встановлено, що договір між позивачем і відповідачем не укладався. Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Надання послуг з централізованого опалення та підігріву води є специфічним видом господарювання, яке регулюється окремими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20,21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Згідно пункту 10 "Правил надання населенню послуг з водо-, теплозабезпечення та водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30 грудня 1997 року за № 1497 та пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. За вимогою ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі усного договору про надання послуг з теплопостачання є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача за послуги теплопостачання за період з грудня 2013 року - травень 2020 року, відповідач має заборгованість за послуги з централізованого опалення кватири [ADDRESS] у сумі 22 128,99 грн. Розрахунок послуг здійснений на підставі тарифу та відповідно до опалювальної площі квартири. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, хоча і без договору, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані до будинку послуги. Пунктами 24-26 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (із змінами) передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4. Порядком встановлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі центрального опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії (далі - Комісія) для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення. Єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним. Відповідач процедури відключення своєї квартири від централізованої системи теплопостачання не дотрималася, оскільки не надала суду належних доказів, що отримала дозвіл на встановлення автономного опалення в квартирі, та акту про відключення квартири від теплопостачання, затвердженого у встановленому законом порядку, а тому суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення є обґрунтованою, а обовязок відповідача оплачувати дані послуги випливає з вимог закону. Суд звертає увагу на те, що доказів, які б спростовували факт надання та отримання послуг з централізованого опалення щодо квартири відповідача, як і доказів невірності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не надано. Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В даній справі представник відповідача подала заяву про застосування позовної давності. Представником позивача зазначається, що органами Державної виконавчої служби з Соловки І.М. проводилось стягнення заборгованості за судовим наказом за період з серпня 2012 року по жовтень 2013 року, а тому не підлягає застосуванню строк позовної давності застосувати у даних правовідносинах, у зв`язку з вчиненням дій, які свідчать про визнання нею свого боргу. Однак, суд не бере до уваги твердження представника позивача з даного приводу, оскільки, як встановлено судом [PERSON] не було вчинено дій щодо добровільного погашення боргу, а тому примусове стягнення заборгованості не вважатися підставою для переривання строку позовної давності. Таким чином, на час розгляду справи у відповідача існує заборгованість перед позивачем за період з грудня 2013 року по травень 2020 року, однак з позовом до суду ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» звернувся лише в липні 2020 року, а тому з відповадача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з червня 2017 року по червень 2020 року в розмірі 474,00 грн.. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору №38/20 про надання правової допомоги. На підтвердження сплати [PERSON] послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги суду надано копію квитанції №32745495-1 на суму 2500 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При укладенні договору про надання правової допомоги між сторонами узгоджена сума гонорару - 5000 грн., яка згідно з розрахунку складається з: ознайомлення з позовною заявою, вивчення матеріалів справи - 1,5 год. - 600 грн.; усне консультування клієнта стосовно правової позиції у справі та подальшого плану дій - 1 год.400 грн.; пошук та опрацювання законодавчої бази та матеріалів судової практики у справі - 1,5 год. - 600 грн.; збір доказів у справі, підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 4,5 год. - 1800 грн.; підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 4,5 год. - 1800 грн.; участь у судовому засіданні по справі в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області - 2 год. - 800 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача 1000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у розмірі (474,00 грн : 22128,99 грн = 0,0214 %; 2102.00 грн х 0,0214 % = 44 грн, 98 коп.). На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630,

Outcome: partial