Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на колгоспне подвір'я, виданого 25.02.1988 року виконкомом Волноваської районної ради, зареєстрованому в Бюро технічної інвентаризації м.Волноваха 25 лютого 1988 року, реєстровий номер 100. Він та дружина спадкодавця - відповідач [PERSON], є спадкоємцями першої черги. Позивач здійснив поховання батька, з того часу вступив в володіння житловим будинком, постійно у ньому проживає, піклується про будівлі та присадибне господарство, здійснює необхідний ремонт та витрати з його утримання, тому вважає, що спадщину прийняв відповідно до вимог законодавства. Вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку не має можливості, оскільки житловий будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, частки його членів не визначені, оригінал правовстановлюючого документу втрачено, тому змушений звернутися до суду за захистом свого права. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, своєю письмовою заявою просить розглянути справу за її відсутності, позов визнала, в зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформаційної довідки КП «Волноваське БТІ» № 87 від 26.01.2017 року, технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] та ксерокопії свідоцтва про право власності на колгоспний двір, вбачається, що 28.02.1988 року за спадкодавцем [PERSON] в БТІ м.Волноваха зареєстровано право власності на колгоспне подвір'я [ADDRESS] ( а.с.8). Із наявного у справі свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] ( а.с.15). Відповідно до свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження, позивач [PERSON] є рідним сином спадкодавця [PERSON], відповідач [PERSON] - дружиною спадкодавця, шлюб зареєстровано 16.07.1966 року ( а.с.7). Згідно з довідкою Єгорівської сільської ради Волноваського району Донецької області № 278 від 10.03.2017 року, на день смерті [INFO] спадкодавець бів зареєстрований та проживав однією сім'єю разом із позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] а.с.13). З наявного у справі паспорту позивача вбачається, що він з 25.07.1991 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] ( а.с.14). Відповідно до листа приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Яценко О.М., з питання прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON], який був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS], в березні 2017 року звертався його син [PERSON]. Оскільки спадкоємець [PERSON] зареєстрований за місцем проживання спадкодавця [PERSON], відсутній оригінал правовстановлюючого документа на об'єкт спадщини, йому було запропоновано звернутися з позовом до суду про визнання права власності на спадщину за законом. Інші особи з приводу прийняття спадщини не зверталися, спадкова справа не відкривалася (а.с.18). Правовий режим майна колгоспного двору врегульовано нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, розмір частки члену двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набрав чинності Закон України «Про власність», яким було ліквідовано правовий режим майна у "колгоспному дворі", встановлено єдиний правовий режим майна, незалежно від місця проживання чи місця праці особи. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. В силу ст.ст. 71, 76 ЦК УРСР 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Таким чином, на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності, цей строк відповідачем пропущено без поважних причин та вона є такою, що втратила право на частку в майні колгоспного двору. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У даному випадку застосуванню підлягають відповідні норми розділу VII Спадкове право ЦК УРСР 1963 року ( в редакції на час відкриття спадщини), відповідно до яких: спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; місцем відкриття спадщини останнє постійне місце проживання спадкодавця; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого ( ст.ст.524, 525, 526, 529). Статтями 548, 549 ЦК УРСР встановлено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмету спору, суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються загальні правила спадкування, позивач прийняв спадщину відповідно до вимог законодавства, діючого на час відкриття спадщини, відповідач на житловий будинок не претендує, строк позовної давності пропустила без поважних причин, з вимогою про витребування частки з майна колгоспного двору не зверталася та є такою, що втратила право на частку в майні колгоспного двору. Вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку позивач не має можливості, оскільки житловий будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, частки його членів не визначені, втрачено оригінал правовстановлюючого документу, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки доведені належними та допустимими доказами. Виходячи з наведеного, з метою захисту порушених прав позивача, суд задовольняє позовні вимоги про визнання за позивачем права на спадкове майно. На підставі ст.ст. 71, 76, ч.1 ст. 120, ч.2 ст.123, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ЗУ «Про власність», постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved