Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням та не здійснює підготовку до самостійного життя дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання доньки, однак, жодного разу відповідач аліменти не сплачував. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнав та подав зустрічну позовну заяву, вимоги якої в ході судового розгляду були уточнені (а.с. 105 - 106), в якій просив суд усунути перешкоди, які чинить [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON] та у її вихованні та зобов'язати [PERSON] надати йому можливість систематично бачитись, спілкуватись з донькою, можливість спільного відпочинку та відвідування нею його місця проживання за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, часто змінює місце свого проживання. Згідно укладеної між ним та [PERSON] мирової угоди, [PERSON] надає можливість бачитися з донькою і спілкуватися з нею протягом літніх місяців за місцем його реєстрації чи реєстрації [PERSON] в с.м.т. Тарутине. Однак, відповідачкою ця угода не виконується, вона неодноразово змінювала місце свого проживання, при настанні часу його побачення з дитиною вона покидає місце свого проживання або не виходить з будинку. Такі обставини стали для позивача підставою для звернення з наявним зустрічним позовом до суду. В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачки за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав повністю, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] не визнав та просив суд в задоволенні зустрічного позову відмовити, вважаючи його безпідставним. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнав, просив суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити у повному обсязі та пояснив суду, що в наявний час він постійно проживає в м. Миколаєві. [PERSON] разом з його донькою [PERSON] проживає в Республіці Молдова і він немає можливості часто відвідувати свою доньку. Представники відповідача за первісним позовом [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов [PERSON] підтримали повністю та просили суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні прокурор Конюшенко М.В. вважав, що в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] необхідно відмовити, оскільки він пред'явлений завчасно, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] прокурор не заперечував. Представник третьої особи - органів опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, діючи лише в інтересах малолітньої [PERSON], вважає за недоцільне заслуховувати її думку у судовому засіданні, щодо спору, який виник між її батьками, оскільки на думку суду вона в силу свого віку не може усвідомлювати суті справи, а також це може вплинути негативно на її психічний стан. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, які регулюються цивільним законодавством щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків, зокрема щодо рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дитини, а також правовідносини, пов'язані з ухиленням батька від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, тому при вирішенні спору, що виник між сторонами у справі слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками в свідоцтві про народження вказані [PERSON] та [PERSON] - сторони у наявній справі (а.с. 4). Після укладення шлюбу з [PERSON], позивачка прийняла прізвище чоловіка «Чебан», яким позивачка іменується до наявного часу (а.с. 5-7). Згідно мирової угоди від 18.07.2013 року, укладеної між сторонами (а.с. 9), [PERSON] надав нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасові виїзди за кордон до Республіки Молдова малолітньої доньки [PERSON] з подальшою пролонгацією дозволу на новий строк (а.с. 10); [PERSON] зобов'язалась не чинити [PERSON] перешкоди в спілкуванні з донькою [PERSON], надати йому можливість спілкуватись з донькою в літній час за місцем реєстрації та фактичного проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 16 червня 2014 року, матеріальний стан сім'ї добрий, загальний дохід складає 5148 леїв. Умови життя добрі, відповідають умовам виховання неповнолітньої дитини, яка навчається в Теоретичному ліцеї «Васілє Лупу» і за місцем навчання характеризується позитивно, як активна, старанна і товариська дитина. [PERSON] не працює (а.с. 14-15, 17, 18). Згідно характеристики від 25 червня 2014 року, виданої за місцем проживання позивачки [PERSON], вона характеризується позитивно, як доброзичлива, тактична (а.с. 16). [PERSON] працює в МПП «Тетіс-ІІ» м. Миколаїв і за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 58). Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 18 листопада 2014 року, матеріальний стан сім'ї задовільний. Умови життя добрі (а.с. 59). [PERSON] звертався до компетентних органів Республіки Молдова з приводу того, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON] (а.с. 61). Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід звернути увагу на наступне. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 16 Постанови № 3 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, з наступними змінами, вказано, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків". За статтею 112 цього ж Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини...Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї". Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 114 цього ж Закону)". Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьківських прав відповідача має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дітей. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в службі у справах дітей як особа, що ухиляється від виконання батьківських прав та відносно нього проводились профілактичні заходи. [PERSON] не попереджався про наслідки ухилення від виконання батьківських обов'язків, не притягувався до адміністративної відповідальності скоєння правопорушень за невиконання обов'язків щодо виховання дитини, у стані алкогольного сп'яніння, не перебуває на обліку у нарколога, тощо. Отже позивачка [PERSON] не довела суду, що відповідач [PERSON] ухиляється від виховання дитини і не надає матеріальної допомоги на її утримання. А та підстава, що він не спілкується з дитиною та/або не сплачує аліменти на її утримання, не може розцінюватися, як винна поведінка по ухиленню від виховання дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом не приймається до уваги в якості належного доказу по справі висновок служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області № 626 від 03.12.2012 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON].» (а.с. 8), оскільки обставини, зазначені у ньому були спростовані доказами, дослідженими судом. Таким чином, виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, перевіривши їх відповідність вимогам належності та допустимості, враховуючи обставини, на які позивачка посилалася як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не подано жодних достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, натомість доводи позивачки спростовуються матеріалами справи, а отже зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, слід звернути увагу на наступне. Згідно ст. 141 СК України батько, мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони в шлюбі між собою. Ст. 151 СК України передбачає право батьків на виховання дитини, право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Ст. 153 СК України передбачає права батьків та дітей на безперешкодне спілкування між собою. Ст. 157 СК України встановлює обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку випливає і зі ст. 141 СК України. У цій статті наголошується на прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити йому перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції по права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Також, як зазначалося вище, Європейський суд з прав людини зазначив, що руйнування родинних зв'язків означає відсікання дитини від її коріння й може бути виправдане лише за виняткових обставин. Як вище зазначалося судом Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини. Отже, виходячи з наведеного, позивач у справі за зустрічним позовом [PERSON], який проживає окремо від своєї малолітньої доньки [PERSON], має право вільно спілкуватися з нею та приймати участь в її вихованні в межах, які не протирічать закону та інтересам самої дитини, також він має право на отримання інформації щодо своєї дитини з будь якого навчального (іншого) закладу, де перебуває дитина, а відповідачка [PERSON], яка є матір'ю малолітньої [PERSON], і з якою проживає дитина не має право чинити будь-які перешкоди у такому спілкуванні батька зі своєю донькою, знов такі в межах, які відповідають інтересам дитини. Ст. 159 СК України регламентує вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, надає суду право на визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Таким чином, судом встановлено, що малолітня [PERSON] після припинення шлюбних правовідносин між її батьками, які є сторонами у наявній справі, проживає разом з матір'ю, батько проживає окремо, та бажає приймати участь у вихованні дитини, шляхом надання батьку можливості щорічно спільного відпочинку за місцем свого проживання. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно. І у [PERSON] і у [PERSON] за місцем їх проживання створені усі умови для нормального проживання малолітньої [PERSON] За місцем проживання та роботи [PERSON] характеризується позитивно, також він не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Судом також було встановлено, що малолітня [PERSON] є ученицею Теоретичного ліцею «Васілє Лупу» Республіки Молдова, але її батько жодного разу не відвідував дитину у навчальному закладі, також не відвідував батьківські збори і не цікавився шкільним життям доньки. Також суд встановив, що позивач у справі добровільно матеріальної допомоги дитині не надає, та пояснив суду, що не сплачує аліменти, оскільки йому не відомо на що ці гроші витрачаються, у зв'язку з чим відповідачка звернулася до суду із позовом про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання доньки, ця обставина позивачем була визнана та не заперечувалась, тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Здійснення батьківства слід розуміти не лише як користування батьками своїми правами щодо дитини, але й виконання покладених законодавством обов'язків щодо утримання дитини тощо. А в даному випадку, як було встановлено в судовому засіданні позивач у справі, бажаючи реалізувати своє право на вільне спілкування зі своєю малолітньою донькою, ухилився від обов'язку щодо її матеріального утримання. Крім того, ставить під сумнів суду палке бажання [PERSON] спілкуватися зі своєю донькою та приймати участь у її вихованні, факт, встановлений судом про те, що [PERSON] як батько, може вільно відвідувати навчальний заклад, який відвідує його донька та цікавитися її життям та розвитком, він жодного разу не відвідав дитину у навчальному закладі, також не відвідував батьківські збори і не цікавився шкільним життям доньки у цьому навчальному закладі. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, враховуючи особи кожного з батьків, наскільки батько малолітньої [PERSON] - [PERSON], який проживає окремо від дитини, дійсно бажає спілкуватися з дитиною, вік дитини, способи життя кожного з батьків, суд вважає, що в даному випадку і в наявний час буде доцільним встановити спосіб участі у вихованні та порядок спілкування [PERSON] з його донькою [PERSON], [INFO], шляхом надання батьку можливості щорічно спільного відпочинку у літній період протягом одного місяця за місцем проживання та реєстрації батька дитини - [PERSON] за адресою[ADDRESS]Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Позивач же зустрічним позовом [PERSON] ці вимоги процесуального закону не виконав, належним чином не обґрунтував та не довів перед судом переконливості наданих доказів щодо позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки обставин, що мати дитини чинить батьку такі перешкоди, судом встановлено не було, оскільки як пояснив суду сам [PERSON] в наявний час він постійно проживає в м. Миколаєві, [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживає в Республіці Молдова і він немає можливості часто відвідувати свою доньку. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] також не були належним чином обґрунтовані та не доведені вимоги зустрічного позову про зобов'язання [PERSON] надавати йому можливість спілкування з дитиною шляхом її відвідування місця його проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS], на зимові канікули та під час його перебування у Молдові, оскільки судом не було встановлено, що мати дитини дійсно чинить батьку перешкоди у спілкуванні з дитиною під час його перебування у Молдові, а доцільність задоволення вимог перебування дитини у батька під час зимових канікул, [PERSON] доведена не була. Отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи лише з інтересів малолітньої дитини [PERSON], суд вважає, що в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які надають суду прийти до однозначного висновку щодо часткового задоволення зустрічного позову [PERSON] На підставі ст. ст. 15, 19, 150, 152, 155, 157, 159 - 160, 164 СК України, ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial