Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Заявник звернувся з заявою в суд про про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту проживання однією сімє'ю, в якій після подання заяви про уточнення вимог, просив суд: встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], котра померла [INFO], а саме те, що [PERSON] являється тіткою [PERSON] та встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], котра померла [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що він являюсь мешканцем квартири [ADDRESS]. У будинку [ADDRESS] проживала його тітка по материнській лінії - [PERSON], яка являлась рідною сестрою його бабці по материнській лінії. Згодом, [PERSON] вийшла заміж, внаслідок чого змінила прізвище на [PERSON]. Крім цього, постійно він та його сім'я, допомагали тітці у веденні домашнього господарства, вирішення проблем побутового характеру, упорядкування прилеглої території біля будинку, самого житлового будинку та ін. [INFO] його тітка - [PERSON], яка проживала у житловому будинку [ADDRESS], померла. Однак оригінали документів, які б можуть підтвердити факт його родинних відносин з покійною [PERSON] не зберіглися. Встановлення факту родинних відносин йому потрібно для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] Тому з метою уникнення проблем, щодо оформлення спадкових прав, а тому змушений звертатись з даною заявою до суд захистом свого права та інтересу. Просить заяву задоволити. Представник заявника у судовому засіданні уточнену заяву підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у такій заяві, просить таку задоволити. Представник заінтересованої особи Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, однак із листа 24.03.2015р. видно, що просить справу слухати у його відсутності, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник заінтересованої особи ЛКП "Сокільницьке" у судове засідання не з'явився, однак із клопотання 21.04.2015р. видно, що просить справу слухати у його відсутності, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що заява не підлягає до задоволення, з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] згідно відповіді міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ № 2911/04-06.. Статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ст. 5 ЦК України (2004 року), акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" - при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом; до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо; до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Згідно ст. 524 ЦК України(в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування - це перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а ч. 2 ст. 529 ЦК України (у редакції 1963 року) встановлено шестимісячний строк для її прийняття. Відповідно до статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець його прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за законом вважається призваним, якщо відсутній заповіт, і він входить в ту чергу спадкоємців за законом, яка призивається до спадкування. Згідно ст.ст.529,530,531 ЦК України (в редакції 1963 р.) до кола спадкоємців входять діти, подружжя, батьки, брати, сестри, дід, бабка та утриманці. Крім цього, на день смерті [PERSON] діяв Цивільний Кодекс Української РСР у редакції 1963 року, /ст.529,530/ згідно до якого існувала перша та друга черга спадкоємців. Четверта черга спадкоємців існує з 1 січня 2004 року, згідно до Цивільного Кодексу України/ст.1264/, згідно до якої четверту чергу спадкоємців відносяться особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У даному випадку факт проживання особин однією сім'єю повинен бути встановлений судом. Доказів, що [PERSON] проживав однією сім'єю із не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини заявником не надано, як того потребує ст. 60 ЦПК України, а таке і не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При встановленні факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судом мають враховуватись положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Кодексом про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення правовідносин, не передбачалося можливість виникнення власності у осіб, які проживають однією сім'єю і на підставі таких обставин. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено,що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до ст. 256 ч.1 п.5 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімє'ю чоловіка та жінки без шлюбу. А згідно ст. 256 ч.1 п.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд не бере до уваги як докази копії акту від 17.10.2008 року та довідки від 22.06.2010 року ЛКП «Сокільницьке», оскільки такі не підтверджують спільне проживання заявника із [PERSON], та їх родинних відносин, окрім цього такі належно не завірені та в таких зазначено прізвище та ім'я - «[PERSON]», а з відповіді міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ № 2911/04-06 вбачається, що відомостей які містяться у державному реєстрі актів цивільного стану громадян актових записів про шлюб та зміну імені, які б підтверджували факт зміни прізвища вищевказаної особи з [PERSON] на [PERSON] не виявлено, а тому суд не може дати правову оцінку таких доказів з іншими доказами по справі. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту проживання однією сімє'ю, заявником суду не було надано, а судом таких в судових засіданнях і не здобуто. Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України зазначено, що у судовому порядку може бути встановлений факт, що має юридичне значення від якого залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні заявником не було обґрунтовано, з посиланням на належні та допустимі докази, мету встановлення факту що має юридичне значення, в той час, як у содовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). Важливою умовою для звернення до суду повинна бути неможливість заявник одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Суду не представлено жодного доказу про звернення заявника до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт родинних відносин і що йому в цьому було відмовлено. Крім того, суду не представлено доказів про звернення до нотаріальної контори що унеможливлює встановлення кола заінтересованих осіб у справах про встановлення факту родинних відносин, а також існування самого факту, що для заявника має юридичне значення, тому що дозволяє йому реалізувати своє право на оформлення спадщини. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві не знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому, вимоги, викладені у заяві підлягають відмові.

Outcome: dismissed