Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог останній зазначає, що його дід - [PERSON], [INFO], працював у Відповідача з 17.05.1977 р. по 28.06.1977 р., з 30.11.1983 р. по 10.01.1994 р., з 23.07.1998 р. по 26.04.2002 р. Тривала праця у якості слюсаря по ремонту металургійного устаткування цеху ремонту металургійного устаткування № 1, слюсаря - ремонтника цеху ремонту металургійного устаткування № 3 в умовах впливу шкідливих факторів викликала у діда захворювання на пиловий бронхіт І ст., емфізему легень І ст., ДН І-ІІ ст., яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 03.04.2001 року причиною виникнення професійного захворювання у діда було визнано його праця в шкідливих умовах. За висновком МСЕК від 07.05.2001г. [PERSON] встановлена 3-а група інвалідності, а також стійка втрата профпрацездатності в розмірі 30% на період з 23.04.01г. по 01.04.02г. у зв'язку з профзахворюванням - пиловий бронхіт 1-й ст. При наступному огляді стану його здоров'я на МСЕК 11.04.02 р. підтверджені група інвалідності та ступінь втрати профпрацездатності на період до 01.04.03р. За висновком МСЕК від 02.04.03г. йому встановлена ступінь втрати профпрацездатності в розмірі 25% - безстроково. За висновком МСЕК від 25.06.14 р. йому встановлена перша група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності в розмірі 100 % повторно на період з 23 червня липня 2010 р. до 01 серпня 2011 р., про що свідчать довідки МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках та групи інвалідності та акт розслідування хронічного профзахворювання форми П-4 від 03.04.2001 р.. Отже Позивач вважає, що як онук померлого, який на час смерті діда - [PERSON] проживав разом з ним, про що свідчать довідки та акти про проживання відповідно до ст. 1168 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. Моральну шкоду Позивач обґрунтовує стражданнями, переживаннями та болісною втратою близької людини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача, проти позовних вимог заперечував, вважає їх не обґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Вислухавши думку сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (дідусь позивача) при виконанні трудових обов'язків на підприємствах ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" захворів на професійне захворювання - хронічний бронхіт, пиловий бронхіт, емфізему легень, про що було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 03 квітня 2001 р. (а.с.13, 4, 4 зворот, 22, 23). Вищевказаний акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Підстав вважати його не дійсним судом не встановлено. [PERSON] помер [INFO]. (свідоцтво про смерть [NUMBER] видане Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 28.07.2014 р.) (а.с.17). Згідно Довідки про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням АА №000124 від 28 листопада 2014 р. встановлено причинний зв'язок смерті потерпілого [PERSON] з раніше отриманим ним професійним захворюванням (а.с.17 зворот зворот). За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 1, 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи. Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є онуком померлого [INFO]. [PERSON] (а.с. 4, 4 зворот, 22, 23).. Однак твердження Позивача, що останні, на момент смерті [PERSON] проживали разом, однією сім'єю, суд вважає такими, що не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Суду представлено довідку від 12.03.2015р. виданої КП «ЖЕО № 45» відповідно до якої померлий [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] без місця реєстрації (а.с.7). З матеріалів позовної заяви також вбачається, що Позивач зареєстрований за вказаною адресою (а.с. 3 зворот) Також, суд критично оцінює акт про проживання в квартирі від 17.12.2014р. складений сусідами, відповідно до якого померлий [PERSON] проживав за адресою реєстрації Позивача: [ADDRESS], оскільки судом встановлено, що Позивач є студентом ВНЗУ «Полтавський університет економіки і торгівлі» з 2013 року та дійсно міг час від часу відвідувати дідуся. Обов'язковою умовою виникнення права на відшкодування моральної шкоди є факт спільного проживання, ведення спільного побуту, спільного господарства. Судом враховано характер стосунків [PERSON] та [PERSON], що існували за життя останнього: сімейний стан позивача та діда, який помер, їх спільне проживання, ступінь близькості та прихильність один до одного. Однак позивач не надав суду достатньо доказів того, що вони проживала разом з померлим [PERSON] однією сім'єю, зокрема судового рішення про встановлення юридичного факту, тощо. Враховуючи вище викладене, а також положення ч. 2 ст. 3 СК України відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, між тим при цьому ст. 2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї. Однак поняття "проживання однією сім'єю" та "член сім'ї" не є тотожними. Особи можуть бути близькими родичами, тобто відноситися до членів сім'ї, проте не проживати один з ним одним сім'єю, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача є передчасними, а у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed