Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання незаконними дій посадових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення права та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 2014 року уповноваженими органами слідчого відділу Синельниківського МВ ГУМВС України відносно нього було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.122 КК України, та внесено до ЄРДР №12014040390001491. Відповідно до постанови від 07 серпня 2014 року начальника СВ Синельниківського МВ України в Дніпропетровській області Красюка, І.В. про здійснення досудового розслідування слідчою групою було створено слідчу групу у складі слідчого Вдовіченко ІА та Водоп`ян Ю.В., старшим групи було призначено Водоп`ян Ю.В. Відповідно до наявної постанови, за підписом Синельниківського міжрайонного прокурора Костирко А.Я., що міститься в матеріалах досудового розслідування внесених в ЄРДР за №12014040390001491, було визначено групу прокурорів, що складалась з прокурора [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а старшим групи було призначено прокурора Синельниківської міжрайонної прокуратури Приймака Я.О. В процесі розслідування вищевказаного кримінального провадження та проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, що передбачені гл.20 ст.ст.223- 245 КПК України, з боку старшої слідчої групи - [PERSON] , яка безпосередньо і проводила все розслідування, а також з боку старшого групи прокурорів - [PERSON] було грубо порушено статті Конституції України, КПК України, ЦК України, ЗУ "Про доступ до публічної інформації", ЗУ "Про захист персональних даних», ЗУ "Про оперативно-розшукову діяльність", Європейську Конвенцію про захист прав людини і основних свобод, Директива 95/46/ЄС Європейського Парламенту і Ради "Про захист фізичних осіб при обробці персональних даних і про вільне переміщення таких даних". З матеріалів кримінального провадження №12014040390001491 від 07 серпня 2014 року вбачається, що відповідно до вказівок прокурора Приймака Я.О. від 06 березня 2015 року щодо розслідування вищевказаного кримінального провадження слідчому Водоп`ян Ю.В. необхідно було долучити до матеріалів кримінального провадження документи щодо наявності транспортних засобів та об`єктів нерухомого майна у віданні [PERSON] , долучити до матеріалів кримінального провадження дані, щодо сімейного стану [PERSON] у тому числі інформацію про близьких осіб (родичів), відомості про перетин кордону (за необхідністю) та інформацію про місце фактичного мешкання (знаходження). Вищевказана інформація була отримана та знаходиться в матеріалах кримінального провадження №12014040390001491 від 07 серпня 2014 року у вигляді відповідей на запити, щодо матеріального становища та сімейного стану позивача. Позивач вважає, що слідчі дії по вищевказаному кримінальному провадженню проведено з порушенням норм КПК України. Також позивач зазначає, що його не викликали до РВ, поштові повідомлення за адресою місця реєстрації не надсилали, свідків, які б підтвердили його невинуватість не викликали, хоча слідчій було відомо, що такі особи є. Позивач [PERSON] , не мав статусу підозрюваного, стаття за якою було порушено кримінальну справу стосується тілесних пошкоджень, тобто не має ознак корисливого злочину, вчинення нібито позивачем такого злочину не стосувалось національної безпеки, тому ставить під сумнів необхідність визначення прокурором та слідчою матеріального становища та сімейного стану [PERSON] , тобто інформації що згідно законодавства є конфіденційною. В ст.39 КПК України зазначено, що керівник слідчого органу має вживати заходів до усунення порушень вимог законодавства, у випадку їх допущення слідчим, але таких дій виконано не було, навпаки орган досудового розслідування в особах [PERSON] , Красюка І.В., та під чіткими вказівками прокурора Приймака Я.О. прямо порушили порядок збирання персональних даних, що є конфіденційною інформації, обумовлюючи це ч.2 ст.9 КПК України. Позивач вважає, що вищезазначені дії є прямим порушенням прав і свобод гарантованих йому як Конституцією так іншими Законодавчими актами, оскільки вище інформація запитувана органами досудового слідства є конфіденційною. Також позивач зазначає, що згідно ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2018 року кримінальне провадження №12014040390001491 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.122 КК України закрито. Зазначає, що в разі отримання інформації про особу органами досудового слідства, яка не стосується кримінального провадження, чи не є доказом у кримінальному провадженні, підлягає вилученню чи знищенню з матеріалів досудового слідства, уповноваженою на це особою. Але після отримання відомостей з органів Реєстраційної служби, РАЦС, БТІ, нотаріальної контори, таких дій виконано не було. Адже всі забрані документи не стосуються розслідування кримінального провадження, не є доказами по справі, та не слугують характеризуючим матеріалом, а головне - отримані та оброблені з явними порушеннями. Згідно до ч.3 ст.15 ЗУ "Про захист персональних даних», що персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку. Стаття 275 ЦК України гарантує фізичній особі право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. В ст.280 ЦК України зазначено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Позивач вважає, що оприлюднення майже всіх можливих відомостей щодо його майнового стану, нотаріальних дій з іншими особами, актових записів про народження, одруження, інформацію про батьків, дружини місце народження та національність, що є цілковитим втручанням у особисте життя, збиранням відомостей щодо членів його сім`ї позивача: дружини та батьків (без належних на це підстав), через направлені запити органів досудового слідства (в особі [PERSON] , [PERSON] ) призвели до спричинення моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях, у приниженні честі, гідності та ділової репутації що, в свою чергу, призвело до порушення нормального ритму життя та переживань. Враховуючи характер допущенного порушення законодавства, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до положень ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, ст.1 підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Позивач просить суд визнати вищезазначені дії органів досудового розслідування і прокуратури неправомірними, зобов`язати відповідних уповноважених осіб відновити правове становище позивача шляхом вилучення і знищення персональних даних з матеріалів кримінального провадження №12014040390001491 від 07 серпня 2014 року, що є конфиденційною інформацією, стягнути солідарно з Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та судові витрати по справі. Представник відповідача ГУНП в Дніпропетровській області Фоменкова К.С. в судове засідання не з`явився, але до початку судового засідання надав відзив на позовну заяву яким просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач заперечує в задоволенні позовних щодо визнання незаконними дій посадових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення права та відшкодування моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до п.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних», не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Статтею 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 № 2469-УІІІ, який діяв на час спірних правовідносин, визначене поняття національної безпеки, зокрема, як захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якою забезпечується своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності. Під об`єктом національної безпеки розуміється людина і громадянин - їх конституційні права і свободи (ст. З Закону України «Про національну безпеку України»). Суб`єктами забезпечення національної безпеки, зокрема, є міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, суди загальної юрисдикції та прокуратура України. Відповідно до Конституції та законів України, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади в межах своїх повноважень забезпечують виконання передбачених Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, завдань у сфері національної безпеки, а правоохоронні органи також відповідно до Конституції і законів України ведуть боротьбу зі злочинністю. Так, згідно ст. 17 Конституції України, забезпечення державної безпеки покладено, зокрема, на правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності визначається законом. Відповідно до П. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначається організація і діяльність органів досудового розслідування. Згідно ст. 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо порушення органами досудового розслідування, зокрема, слідчими СинельниківськогоМВ ГУМВС вимог Закону України «Про захист персональних даних», а саме випадкової втрати, незаконної обробки, незаконного знищення або незаконного доступу до його персональних даних. Зазначає, що слідчі Синельниківського МВ ГУМВС, під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12014040390001491 від 07.08.2014, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 4 постанови ПленумуВерховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (зі змінами), передбачено, що позивач зобов`язаний обґрунтувати, в чому полягає моральна шкоди, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив., визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Вважає, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків в наслідок збиранням, обробкою та використанням його персональних даних слідчими Синельниківського МВ ГУМВС. Також позивач зазначив, що у зв`язку зі збором, обробкою та використанням його персональних даних він був він був вимушений змінити місце роботи та мешкання, однак про що також не надав до суду жодних доказів. Крім того, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (зі змінами) - шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може бути лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Також вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між начебто завданими позивачу моральними стражданнями та безпосередньо збиранням, обробкою та використанням його персональних даних під час розслідування кримінального провадження №12014040390001491 слідчимиСинельниківського МВ ГУМВС. Крім того, просимо суд, врахувати, що відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд під час ухвалення судового рішення по справі, повинен виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також не згодні з позовними вимогами позивача щодо стягнення на його користь солідарно з ГУНП, прокуратури Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України коштів, за начебто завдану неправомірними діями органів досудового розслідування шкоду. Так, ст. 1190 ЦК України передбачає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, підтримавши наданий Синельниківським ВП ГУНП в Дніпропетровській області відзив на позов. Представник Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник Державної казначейської служби України в судове засіданні не з`явився по невідомим суду обставинам. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на час досудового розслідування вказаного кримінального провадження він був начальником СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області і від його імені дійсно робилися запити до Відділу РАЦС з метою отримання копії актового запису про народження і шлюбу позивача. Можливо це було зроблено у зв`язку з тим, що сам позивач вказану інформацію слідчому не надав. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була слідчим у вказаному кримінальному провадженні і на підставі вказівок прокурора вона робила відповідні запити з метою зібрання характеризую чого матеріалу на позивача. Чому вказана інформація отримувалася не на підставі ухвали слідчого судді сказати не може. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився по невідомим суду обставинам. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2014 року до ЄРДР внесено інформацію відносно позивача [PERSON] за фактом скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Відповідно до постанови від 07 серпня 2014 року начальника СВ Синельниківського МВ України в Дніпропетровській області Красюка, І.В. про здійснення досудового розслідування слідчою групою було створено слідчу групу у складі слідчого Вдовіченко ІА та Водоп`ян Ю.В., старшим групи було призначено Водоп`ян Ю.В. Згідно постанови за підписом Синельниківського міжрайонного прокурора Костирко А.Я., що міститься в матеріалах досудового розслідування внесених в ЄРДР за №12014040390001491, було визначено групу прокурорів, що складалась з прокурора [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а старшим групи було призначено прокурора Синельниківської міжрайонної прокуратури Приймака Я.О. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вказівок прокурора Приймака Я.О. від 06 березня 2015 року щодо розслідування вищевказаного кримінального провадження слідчому Водоп`ян Ю.В. необхідно було долучити до матеріалів кримінального провадження документи щодо наявності транспортних засобів та об`єктів нерухомого майна у віданні [PERSON] , долучити до матеріалів кримінального провадження дані, щодо сімейного стану [PERSON] у тому числі інформацію про близьких осіб (родичів), відомості про перетин кордону (за необхідністю) та інформацію про місце фактичного мешкання (знаходження). Вищевказана інформація була отримана і знаходиться в матеріалах кримінального провадження №12014040390001491 від 07 серпня 2014 року у вигляді відповідей на запити, щодо матеріального становища та сімейного стану позивача. Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними. У ст.162 КПК України зазначено, що до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю; персональні дані особи, що знаходиться в її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володінні персональних даних. Конфіденцімйна інформація це інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Доступ до такої інформації та її поширення можливі лише за згодою її власників (тобто тих, кого ця інформація безпосередньо стосується) та на тих умовах, які вони вкажуть. Відповідно до\~ст.21\~ЗУ «Про інформацію»\~конфіденційна інформація разом із службовою\~та таємною інформацією\~належить до інформації з обмеженим доступом. Згідно ст.159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду. В порушення вимог вказаної норми закону слідчим СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 10 березня 2015 року зроблено запит до начальника бюро технічної інвентаризації з метою отримання інформації про наявність у позивача рухомого та нерухомого майна, а 21 березня 2015 року вказаним слідчим також зроблено запит до Реєстраційної служби з метою отримання відомостей з Державного реєстру речових прав стосовно позивача. При цьому слідчим було порушено вимоги ст.159 КПК України, оскільки з метою отримання вказаної інформації, яка є конфіденційною, слідчий повинен був звернутися до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу і на підставі ухвали слідчого судді отримату запитувану інформацію, чого у даному випадку зроблено не було. Крім того, 17 березня 2015 року начальником СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Красюком І.В. зроблено два запити до начальника Відділу РАЦС з метою отримання копії актового запису про народження позивача та про реєстрацію шлюбу. При цьому було порушено вимоги ст.159 КПК України, оскільки з метою отримання вказаної інформації, яка є конфіденційною, слідчий повинен був звернутися до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу і на підставі ухвали слідчого судді отримату запитувану інформацію, чого у даному випадку зроблено не було. Також суд бере до уваги те, що на час здійснення вказаних запитів позивач ще не мав статусу підозрюваної особи, оскільки згідно вимог ч.1 ст.42 КПК України повідомлення про підозру йому не було пред`явлене і він не був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені статею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб логану, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки судом встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу є протиправні дії начальника СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, а також слідчого СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області в частині неналежного виконання своїх обов`язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, згідно якої обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Таким чином судом встановлена протиправність дій вищезазначених посадових осіб органу досудового розслідування. Що стосується моральної шкоди, то відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Стосовно позивача [PERSON] було незаконно отримано інформацію, яка є конфіденційною. Суд вважає, що зазначені обставини дійсно впливали на душевний стан позивача, змушували його нервувати, створили позивачу певних дискомфорт. При визначенні розміру моральної шкоди суд, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, що виразилося у хвилюваннях, ступень вини відповідача, і приходить до висновку, що зазначений позивачем розмір моральної шкоди 5000,00 грн. є завищеним і з відповідача держави Україна необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги щодо солідарного стягнення вказаної шкоди з органів поліції і прокуратури є необґрунтованими, оскільки з вищенаведених підстав вказані органи не несуть цивільної відповідальності перед потерпілим за завдану шкоду. Необгрунтованими суд вважає посилання позивача на порушення його прав зі сторони органу прокуратури. Так, прокурором Синельниківської міжрайонної прокуратури Приймаком Я.О. були надані письмові вказівки слідчому щодо доручення до матеріалів кримінального провадження даних щодо наявності у позивача транспортних засобів, нерухомого майна, близьких родичів, тощо. Однак зі сторони прокурора порушень вимог ст.159 КПК України не було, оскільки особисто вказану інформацію він не отримував, а лише доручив її отримання слідчому, а останнім було порушено порядок отримання вказаних відомостей. Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що витребувані відомості не мають значення для кримінального провадження. Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народженні і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи. Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Отже, дані щодо дати народження, сімейного стану обвинуваченого необхідні для ухвалення вироку, у зв`язку з чим орган досудового розслідування повинен зібрати вказані дані у встановленому законом порядку. Відомості щодо наявності у обвинуваченого майна є необхідним у зв`язку з можливістю звернення потерпілого з цивільним позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, оскільки вказані відомості можуть бути використані з метою відшкодування шкоди під час виконання вироку і задоволення цивільного позову. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині вилучення і знищення персональних даних з матеріалів кримінального провадження №12014040390001491 від 07 серпня 2014 року, що є конфиденційною інформацією, оскільки кримінальне провадження на даний час не розглянуто і судом за результатами його розгляду не надана оцінка щодо їх допустимості. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Судовий збір за подання зазначеної позовної заяви позивачем не сплачується, у зв`язку з чим і поверненню позивачу не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial