Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Житомирської міської ради Таран О.В., Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12 березня 2018 р. за № 40068388, яке було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Таран Оленою В`ячеславівною ; зобов`язати Виконавчий комітет Житомирської міської ради провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру, загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на користь АТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 3524,00 грн. Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 03.03.2018 року представник АТ «Дельта Банк» звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . До заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було додано всі передбачені законом документи, які необхідні для здійснення державної реєстрації, зокрема іпотечний договір № 92/Zфквіп-07 від 24.10.2007 року, лист-вимогу від 10.11.2017 року за вих. № 02.4.1/1861/17 та повідомлення про вручення поштового відправлення. 12 березня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Таран Оленою В`ячеславівною було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 40068388. Розглядаючи заяву про державну реєстрацію прав і додані до неї документи та приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державний реєстратор виходив з того, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позивач вважає рішення державного реєстратора протиправним, оскільки його дії прямо суперечать засадам державної реєстрації прав, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 06.11.2018 р. відповідач - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Житомирської міської ради Таран Олена В`ячеславівна надала відзив на позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити певні дії. Згідно відзиву, розгляд вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити певні дії, доцільний лише після вирішення питання про визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем. Тобто, умовою визнання права власності за позивачем є факт невиконання позичальником умов кредитного договору, що був забезпечений іпотекою, встановлений у визначеному законодавством порядку. Державна реєстрація прав є лише офіційним визнанням та підтвердженням права, а не підставою його виникнення. Тому відповідач вважає, що вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора є такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 58-60). 12.03.2019 року представником третьої особи [PERSON] - адвокатом Лисюк Т.А. подано пояснення щодо позовної заяви ПАТ " Дельта Банк" про визнання протиправними та скасування рішення, зобов"язання вчинити певні дії. Згідно даного пояснення представник третьої особи просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з тих підстав, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" - п. 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України " Про заставу" та /або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України " Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об"єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ( об"єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Квартира [ADDRESS] підпадає під критерії Закону України " Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Позивач своїм зверненням до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на спірну квартиру фактично намагався примусово стягнути зазначену квартиру без повідомлення і згоди власника, намагається позбавити її єдиного належного їй житла ( а.с. 158-161). В призначене судове засідання сторони не з"явилися. Представник позивача Савчак Я.О. подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити в повному обсязі (а.с. 183-184). Відповідачі в судове засідання не з"явилися, в матеріалах справи містяться письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають та просять відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Третя особа [PERSON] та її представник Лисюк Т.А. , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з"явилися, причину неявки суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п. 4 ч. 1 ст. З Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Частиною 2 ст. 18 Закону передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року за № 1127. Відповідно до п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10 та 18 Закону №1952-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. У такий спосіб, в ході розгляду вищезазначеної заяви, перевіривши подані документи, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Житомирської міської ради Таран О.В. було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з вичерпним переліком підстав, передбачених ст. 24 Закону та п. 18, п. 23 Порядку, а саме: «подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», а також подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» (а.с. 12). Так, із поданого заявником рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.11.2017 року неможливо встановити, що іпотекодавцем [PERSON] отримано саме лист-вимогу AT «Дельта Банк» від 10.11.2017 року за вих. № 02.4.1/1861/17 (а.с. 22). Підтвердженням отримання [PERSON] письмової вимоги AT «Дельта Банк» має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, га Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року №211. (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15). Тобто, вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, не виконано. Відповідно до іпотечного договору № 92/Zфквіп-07 від 24.10.2007 року його укладено для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №92/ФКВ--07 від 24.10.2007 р. в іноземній валюті в сумі 30600,00 доларів США (а.с. 14). Однак, на теперішній час, згідно з п. 1 ч. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ч. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Верховний Суд України у Постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-1356цс15 дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності (тобто спосіб, який і було обрано ПАТ «Дельта Банк») іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Таким чином, дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами, розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. (Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду колегії цивільної палати Касаційного цивільного суду від 31.10.2018 року у справі № 465/1310/17). Враховуючи вищевикладене, думка позивача, що, підписавши договір іпотеки, іпотекодавець дав добровільну згоду на реалізацію предмета іпотеки, є помилковою та необґрунтованою, оскільки позасудове стягнення, тобто стягнення за іпотекою або застереженням - один із видів примусового стягнення, що, власне, і підтвердив Верховний Суд України, вказавши на ці важливі обставини. Відповідно до іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,8 кв.м, житловою площею - 37,3 кв.м., що належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло іпотекодавцю [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності [PERSON] інше нерухоме житлове майно не знаходиться (а.с. 105). Отже, спірна квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140 кв. м. Виходячи з вищенаведеного, проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,8 кв.м, житловою площею - 37,3 кв.м., за ПАТ «Дельта Банк» було неможливим. Щодо вимог Позивача про зобов`язання Виконавчого комітету Житомирської міської ради провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру, суд приходить до наступного. Так, зазначена позовна вимога про зобов`язання вчинити реєстраційну дію не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки реєстраційні дії здійснює державний реєстратор за результатом розгляду заяви у сфері державної реєстрації прав. Крім цього, така вимога являється втручанням в діяльність суб`єкта владних повноважень. Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення. Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 819/1849/13-а. Таким чином, в даному випадку мова йде про дискреційні повноваження як законодавчо встановлену компетенцію владних суб`єктів, що визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. Під дискреційними повноваженнями, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Всі реєстраційні дії, рішення та записи, які здійснюються чи приймаються державним реєстратором, по суті носять технічний характер, направлений на виконання встановленого Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку здійснення такої державної реєстрації, проте, не носять самостійного правовстановлюючого характеру та здійснюються на підставі саме наданих державному реєстратору відповідних правовстановлюючих документів. Державний реєстратор, здійснюючи відповідні функції з державної реєстрації прав, не перебував з позивачем у відносинах, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності щодо спірного права, а, відтак, не міг визнавати чи оспорювати майнові права позивача в розумінні ст. 15 Цивільного кодексу України. Державний реєстратор Таран Олена В" ячеславівна при винесенні рішення діяла на підставі та в межах повноважень, передбачених законодавством, а тому рішення від 12 березня 2018 року № 40068388 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є законно обґрунтованим та правомірним. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, в свою чергу, такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed