Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

12 травня 2015 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-виробниче підприємство "БудУком" (далі ТОВ «БВП «БудУком»), [PERSON] про стягнення боргу. В позові позивач зазначив, що 11 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем ТОВ «БВП «БудУком» був укладений кредитний договір №07-1061, відповідно до якого відповідач ТОВ «БВП «БудУком» отримав кредит в розмірі 1 500 000 гривень та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобовязання перед боржником шляхом надання кредиту, але відповідач порушив графік погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 02 квітня 2015 року складає 2800239,45 гривень. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області №2/0516/165/2012 від 03 серпня 2012 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачів, стягнута заборгованість за цим кредитним договором у сумі 1338515,86 грн. Різниця становить 890301,02 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач уклав з відповідачем [PERSON] 11 грудня 2007 року договір поруки б/н, згідно з яким останній поручився перед позивачем за виконання зобовязання за кредитним договором № 07-1061 від 11 грудня 2007 року. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом у сумі 890301,02 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання 18 вересня 2015 року не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. В попередніх судових засіданнях [PERSON] позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «БВП «БудУком» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідно до кредитного договору №07-1061 від 11 грудня 2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем ТОВ «БВП «БудУком» строком повернення кредиту визначено 10 грудня 2009 року. Відповідно до договору поруки від 11 грудня 2007 року, укладеного між позивачем та [PERSON], цей договір діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором. Представник відповідача [PERSON] вважає, що договір поруки припинив свою дію, на підтвердження чого надав копію постанови Верховного суду України від 23 травня 2012 року. Зазначив, що відповідно до правової позиції, яка викладена у цій постанові, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України. Просить припинити провадження відносно [PERSON] через закінчення дії договору поруки. Також просить припинити провадження відносно ТОВ «БВП «БудУком», оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що договір поруки, який він укладав з позивачем, припинив свою дію. Що стосується кредитного договору, [PERSON] вважає, то має місце прострочення кредитора, оскільки ТОВ «БВП «БудУком» надало 19 січня 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" довіреність на продаж майна, яке належить ТОВ «БВП «БудУком», для погашення заборгованості. До теперішнього часу це майно не реалізовано. Просить у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що справа підлягає припиненню у звязку з тим, що вона підсудна господарському суду, не відповідають судовій практиці. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Таким чином, суд вважає, що справа за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ТОВ «БВП «БудУком» та [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки окремий їх розгляд неможливий. Суд встановив, що між ТОВ "БВП""БудУком" та ПАТ КБ "Приватбанк" 11 грудня 2007 року укладено кредитний договір № 07-1061, відповідно до якого ТОВ «БВП «БудУком» отримало кредит в розмірі 1500000 гривень зі сплатою 17,6 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11 грудня 2009 року (а.с. 24-27). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору позичальник зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом, повернути кредит в строки, встановлені договором, тобто до 10 грудня 2009 року. Відповідно до ст.526 ЦК України сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що станом на 02 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором № 07-1061 від 11 грудня 2007 року складає 2800239,45 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом складає 663072,38 гривень; - заборгованість за відсотками складають 1187753,61 гривень; - заборгованість по комісії за користування кредитом складає 14486,36 гривень; -пеня складає - 934927,10 гривень. Умови нарахування відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів передбачені умовами договору. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області №2/0516/165/2012 від 03 серпня 2012 року задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «БВП «БудУком», [PERSON] про стягнення заборгованості за цим кредитним договором, з відповідачів стягнуто заборгованість у сумі 1338515,86 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 890301,02 грн. Відповідно до пункту 5.7 кредитного договору №07-1061 від 11 грудня 2007 року та пункту 12 договору поруки від 11 грудня 2007 року сторони цих договорів встановили строк позовної давності у пять років. Відповідно до частини 2 ст.264 ЦК України звернення позивача до суду у 2012 році перервало перебіг позовної давності, а тому посилання відповідачів на пропущення позивачем строків позовної давності для звернення до суду не мають під собою правового підґрунтя. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому суд, не виходячи за межі заявлених вимог, вважає, що стягненню підлягає заборгованість у сумі 890301,02 грн. Відповідно до договору поруки від 11 грудня 2007 року [PERSON] зобовязався перед Банком відповідати в тому ж розмірі, що і ТОВ "БВП"БудУком" по кредитному договору № 07-1061 від 11 грудня 2007 року . В пункті 1 зазначеного договору Поручитель (тобто [PERSON]Ю.) зобовязується перед Кредитором (тобто Банком) відповідати по зобовязанням ТОВ «БВП «БудУком» за кредитним договором №07-1061 від 11 грудня 2007 року, що укладений між Кредитором і ТОВ «БВП «БудУком», на суму 1500000 гривень під 17,6 річних відсотків, зі сплатою суми кредиту в кінці строку кредитування. Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж розмірі, що і боржник. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсягу, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з частиною 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до частини 4 цієї статті порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до пункту 11 договору поруки від 11 грудня 2007 року, цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Таку правову позицію висловив Верховний суд України у своїй постанові №6-33цс12 від 23 травня 2012 року. Виходячи з аналізу законодавства та судової практики, суд вважає, що договір поруки, укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 11 грудня 2007 року, потрібно вважати припиненим на підставі частини 4 ст.559 ЦК України, у звязку з чим позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо посилання представника відповідача та відповідача [PERSON] на той факт, що має місце прострочення кредитора, суд встановив таке. Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. В даному випадку мова йдеться саме про належне виконання зобов'язання боржником, тобто виконання, вчинене відповідно до ст. 526 ЦК. Якщо боржник при виконанні допустив відступи від умов договору або положень законодавства, кредитор вправі не приймати такого виконання та не буде вважатися таким, що прострочив. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Саме належне виконання зобов'язання означає досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобов'язання. До основних критеріїв належності виконання можна віднести відповідність виконання умовам договору та вимогам Цивільного кодексу та іншим актам законодавства. Оскільки статтями 9 та 627 ЦК визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору, для визначення належності виконання зобов'язання перш за все необхідно встановити, чи відповідає виконання умовам укладеного сторонами цивільно-правового договору. Відповідно до кредитного договору позивач надав відповідачу ТОВ «БВП «БудУком» грошові кошти, а той в свою чергу зобовязався повернути їх у розмірі і в строк, встановлений умовами договору, тобто основною метою укладення кредитного договору було отримання саме грошових коштів. Надання відповідачем ТОВ «БВП «БудУком» довіреності позивачу на право на продаж майна, що належить відповідачу ТОВ «БВП «БудУком», не можна вважати належним виконанням грошового зобовязання, оскільки таке виконання цього грошового зобовязання не передбачене умовами кредитного договору. За наведених підстав суд вважає, що заборгованість за кредитним договором №07-1061 від 11 грудня 2007 року у сумі 890301,02 грн. підлягає стягненню з ТОВ «БВП «БудУком». В іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ТОВ «БВП «БудУком» підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 3654,00 грн.

Outcome: partial