Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що вони одружилися 06 жовтня 2001 року, зареєструвавши шлюб в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради, актовий запис № 14. В шлюбі мають троє дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно належні кошти на утримання дітей не дає. Шлюбні відносини між ними не склалися, вони припинили спільне проживання, шлюб існує формально. Просить шлюб розірвати та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та проводити до досягнення дітьми повноліття. В поданій заяві позивачка позовні вимоги підтримала, просить справу слухати в її відсутності. Відповідач позов визнав, подав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутності. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони одружилися 06 жовтня 2001 року, зареєструвавши шлюб в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради, актовий запис № 14. В шлюбі мають троє дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Шлюбні відносини між сторонами не склалися, вони припинили спільне проживання. Сімя розпалась. Миритись не бажають. Шлюб існує формально. Враховуючи, що сторони проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, примирення між ними є неможливим, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не бажає підтримувати сімейних стосунків і згідний на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що сім'я існує формально, тому шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст.ст. 1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. Суд, при встановленні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. З врахуванням обставин справи, суд вважає доцільним проводити стягнення аліментів з відповідача у частці від заробітку (доходу) відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved