Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач Благовіщенська районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування звернулась до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з вищевказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав в якій зазначила, що відповідач являється матір"ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на обліку у службі в справах дітей Благовіщенської райдержадміністрації з 2016 року, як дитина що опинилась в складних життєвих обставинах, з причин систематичного вживання [PERSON] алкогольних напоїв. Часте відвідування родини, проведення профілактичних роз"яснювальних бесід з матір"ю, притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов"язків від 07.05.2018 року, 11.07.2018 року ( ст.184 ч.1 КУпАП) мали недовготривалий результат. 08.05.2018 року родину [PERSON] взято на профілактичний облік. За період перебування на обліку, родину відвідували двіччі на місяць, про що складалися відповідні акти обстеження умов проживання, та кожного разу матір попереджалася за неналежне виконання батьківських обов"язків, яка була завжди в нетверезому стані. При обстеженні, в кімнатах будинку була повна антисанітарія: постільна білизна брудна, продукти харчування відсутні, дитячий одяг в занедбаному стані та й сама дитина знаходилась неохайною та брудною, результатом чого в дитини виявлено педикульоз. 11.07.2018 року при обстеженні родини [PERSON] дана особа знову була в нетверезому стані, висловлювалась нецензурною лайкою в адресу членів комісії. В будинку був відчутний запах алкоголю та цигарок. Також в будинку на столах лежали недопалки цигарок та спали друзі [PERSON] чоловічої статі. Дитина було голодною, оскільки була відсутня їжа в будинку. 01.08.2018 року при черговому контрольному обстеженні родини, [PERSON] була в нетверезому стані та в будинку складалась аналогічна ситуація як і при попередніх обстеженнях, тому за розпорядження голови Благовіщенської РДА від 01.08.2018 року за №232-р " Про відібрання дитини " - малолітньої [PERSON], [INFO] вилучено у матері та тимчасово влаштовано до дитячого відділення Благовіщенської районної лікарні. За період перебування дитини у лікарні в період 10 днів, його мати [PERSON] відвідала сина лише один раз, спілкуючись з ним 20 хвилин. 03.08.2018 року на засіданні комісії з питань захисту дітей розглянуто питання злісного ухиляння від виконання батьківських обов"язків громадянкою [PERSON] на яке вона не з"явилась. У судове засідання представник позивача не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки відповідача просили ухвалити заочне рішення. Відповідач, у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася у встановленому ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомила, заперечень (відзиву) проти позову не надавала. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11-12 цього ж Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні обов`язки щодо своїх дітей. Аналогічні приписи містить ст. 141 Сімейного Кодексу України. Частиною 1 ст. 275 СК України встановлено, що іноземці мають в Україні такі ж права і обов`язки у сімейних відносинах, як і громадяни України, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись саме на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За загальним правилом, позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] виданого Віддлом ДРАЦС реєстраційної служби Ульяновського РУЮ у Кіровоградській області його матір"ю зазначена [PERSON] (а.с. 4 ) . Згідно акту обстеження умов проживання родини [PERSON] від 11.07.2018 року виявлено незадовільні умови проживання: в будинку брудно, розкидані речі по кімнаті, грязний посуд, відсутні продікти харчування, відсутня їжа. На момент приїзду членів комісії [PERSON] була в нетверезому стані (а.с.7). Згідно акту обстеження умов проживання родини [PERSON] від 11.07.2018 року, повторно виявлено незадовільні умови проживання: в будинку брудно, розкидані речі по кімнаті, грязна постільна білизна, грязний посуд, відсутні продікти харчування, відсутня їжа. Малолітня дитина знаходилась в неохайному вигляді та голодна. На момент приїзду членів комісії [PERSON] була знову в нетверезому стані та висловлювалась нецензурною лайкою в адресу членів комісії ( а.с. 8 ). За інформацією наданою начальником Благовіщенського ВП Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області підполковником [PERSON] від 10.08.2018 року №4870/132 , № 4309 від 13.07.2018 року зазначається, що [PERSON] 07.05.2018 року, 11.07.2018 року була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов"язків ( а.с.10,11) . Розпорядженням голови Благовіщенської РДА від 01.08.2018 року за №232-р " Про відібрання дитини", у зв"язку з безпосередньою загрозою життю та здоров"ю дитини вирішено відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] з родини матері [PERSON]. ( а.с.6). Також службою у справах дітей Благовіщенської РДА від 08.08.2018 року надано висновок про поцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] ( а.с.5). Відповідач свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина, взагалі не бере участь у його вихованні, не цікавиться життям сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує його матеріально. Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідачку батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матірю своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах малолітньої дитини. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст.169 СК України. Враховуючи свідоме систематичне небажання матері виконувати батьківські обов`язки щодо участі у вихованні сина, матеріальному забезпеченні сина, духовному зростанні сина, взагалі будь-якої участі у житті дитини, що повністю узгоджується з зібраними у справі доказами, до відповідача слід застосувати таких крайній захід як позбавлення батьківських прав у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Частина 3ст. 166 Сімейного кодексу України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно дост. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved