Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 28 квітня 2017 року в Україні між нею та відповідачем [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що шлюбні відносини з відповідачем припинені через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб, сім`ю та обов`язки. Проживають з відповідачем окремо, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Дітей від шлюбу не мають. Майновий спір відсутній. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 1 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року провадження у справі було зупинено у зв`язку з направленням до Французької Республіки через Міністерство юстиції України відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року судового доручення про вручення відповідачу [PERSON] , Марселю копії позову та судового виклику з пропозицією надати свій відзив на позов [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 січня 2020 року провадження у справі було поновлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 5 березня 2020 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справу не заперечувала. При цьому зазначила, що з відповідачем не проживають з 25 листопада 2018 року. Просила відновити її прізвище " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] , Марсель у судове засідання не з`явився, матеріали щодо виконання судового доручення на адресу суду з Французької Республіки не повернулися, незважаючи на неодноразові звернення суду, причина невиконання доручення не повідомлена. При цьому з матеріалів справи вбачається, що судове доручення було отримано Французької Республікою в серпні 2019 року. Згідно зі статтею 498 ЦПК України у разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому\~ЦПК України\~або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, яка була укладена 15 листопада 1965 року в місті Гаага (Нідерланди) з метою створення відповідних засобів для того, щоб судові та позасудові документи, які підлягають врученню за кордоном, були доведені до відома їх одержувачів у належний строк та поліпшення організації правової взаємодопомоги шляхом спрощення та прискорення процедури вручення, кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією; b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців; c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Приймаючи до уваги, що судове доручення отримано Французькою Республікою в порядку, встановленому Конвенцією, з дати направлення такого доручення сплинув термін, який був визначений судом для його виконання, однак, незважаючи на всі зусилля суду, не було отримано підтвердження про виконання доручення компетентними органами запитуваної Держави, з урахуванням того, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач обізнаний про наявність у провадженні суду справи про розірвання шлюбу між ним і позивачем, крім того судом було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади відповідне оголошення, судом проведено заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 28 квітня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що Самарським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 96. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». З матеріалів цивільної справи, зокрема письмової заяви позивача, вбачається, що в листопаді 2018 році сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, проживають окремо в різних державах, примиритися не бажають. Дітей від шлюбу сторони не мають. Згідно з частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ст. 56 Закону України "Про міжнародне приватне право" форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Статтею 60 зазначеного Закону передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до статті 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Враховуючи взаємовідносини, які склалися між сторонами, причини позову про розірвання шлюбу, викладені у позовній заяві, всі інші обставини життя сторін, зокрема нетривалість перебування у шлюбі, проживання в різних державах, відсутність спільних дітей, категоричне небажання позивача примиритися та зберегти шлюб, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами 28 квітня 2017 року в Україні, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своїй заяві позивач просить відновити її дошлюбне прізвища « [PERSON] ». Отже, після розірвання шлюбу позивачу необхідно відновити її дошлюбне прізвище. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно з частиною 1 статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved