Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до Виноградівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] року померла мати позивачки- [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в [ADDRESS] на який відсутні правовстановлюючі документи, а також земельної ділянки площею 1,36 Га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Батько позивача- [PERSON] помер ще [INFO] року. Після смерті матері спадковий будинок перейшов у володіння та користування. Позивачка прийняла спадщину, так як в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також вступила в управління та володіння спадковим майном, доглядає за будинком та обробляє присадибну земельну ділянку. Заповіту матір'ю на час смерті залишено не було. Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 329 від 20.06.2014 року житловий будинок в [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON] на підставі архівних даних, правовстановлюючих документів на даний житловий будинок не оформлено, а тому позивачка не має можливості надати державному нотаріусу правовстановлюючий документ на даний будинок для отримання свідоцтва про право на спадщину. Інвентаризаційна вартість будинку становить 22 227,00 грн. Рішенням Виноградівської міської ради № 411 від 28.10.1997 року матері позивачки-[PERSON] мешканці [ADDRESS] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 Га по [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства, будівництва житлового будинку та обслуговування господарських будівель. З даними документами позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак листом № 261/01-16 від 10.09.2014 року, позивачку було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], яка померла [INFO] року, немає можливості, оскільки позивачкою не представлено правовстановлюючого документу щодо належності майна спадкодавцеві, та повідомлено, що позивачка повинна представити правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і в разі відсутності вказаних документів позивачці було рекомендовано звернутись в суд. Також до складу спадщини входить земельна ділянка площею 1,36 Га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Виноградівської міської ради та належна моїй померлій матері [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05.06.1999 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 23 689,78 грн. Листом Виноградівської державної нотаріальної контори № 278/01-16 від 10.09.2014 року позивачку [PERSON] також повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, належну померлій матері позивачки [PERSON], яка померла [INFO] року, немає можливості, оскільки правовстановлюючий документ на землю, а саме - державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий на ім'я померлої після 05.05.1999 року, а згідно ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у зв'язку зі смертю власника, і по даному питанню позивачці було рекомендовано звернутись до Виноградівського районного суду. Вище вказаний державний акт на право приватної власності на землю, як вбачається, дійсно був виданий вже після смерті матері позивачки-[PERSON] - 05.05.1999 року, однак рішення про виділення земельної ділянки безумовно приймалось на підставі її заяви про виділення земельної ділянки. За таких обставин та в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок позивачка [PERSON], позивачка змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS], а також на земельну ділянку площею 1,36 Га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка [PERSON], про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак до суду було подано письмову заява про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити (а.с.29). Відповідач-представник Виноградівської міської ради Виноградівського району, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явилися, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позову (а.с.28). Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки- [PERSON] (а.с.7), після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в [ADDRESS] на який відсутні правовстановлюючі документи, а також земельної ділянки площею 1,36 Га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Батько позивача- [PERSON] помер ще [INFO] року (а.с.8). Після смерті матері спадковий будинок перейшов у володіння та користування позивачки. Позивачка прийняла спадщину, так як в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також вступила в управління та володіння спадковим майном, доглядає за будинком та обробляє присадибну земельну ділянку. Заповіту матір'ю на час смерті залишено не було. Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 329 від 20.06.2014 року житловий будинок в [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON] на підставі архівних даних, правовстановлюючих документів на даний житловий будинок не оформлено, а тому позивачка не має можливості надати державному нотаріусу правовстановлюючий документ на даний будинок для отримання свідоцтва про право на спадщину. Інвентаризаційна вартість будинку становить 22 227,00 грн.(а.с.15) Рішенням Виноградівської міської ради № 411 від 28.10.1997 року матері позивачки-[PERSON] мешканці [ADDRESS] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 Га по [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства, будівництва житлового будинку та обслуговування господарських будівель (а.с.19). З даними документами позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак листом № 261/01-16 від 10.09.2014 року позивачку було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], яка померла [INFO] року, немає можливості, оскільки позивачкою не представлено правовстановлюючого документу щодо належності майна спадкодавцеві, та повідомлено, що позивачка повинна представити правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і в разі відсутності вказаних документів позивачці було рекомендовано звернутись в суд (а.с.20). Також до складу спадщини входить земельна ділянка площею 1,36 Га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Виноградівської міської ради та належна її померлій матері [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05.06.1999 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 23 689,78 грн. Листом Виноградівської державної нотаріальної контори № 278/01-16 від 10.09.2014 року позивачку [PERSON] також повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, належну померлій матері позивачки [PERSON], яка померла [INFO] року, немає можливості, оскільки правовстановлюючий документ на землю, а саме - державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий на ім'я померлої після 05.05.1999 року, а згідно ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у зв'язку зі смертю власника, і по даному питанню позивачці було рекомендовано звернутись до Виноградівського районного суду (а.с.23). Вище вказаний державний акт на право приватної власності на землю, як вбачається, дійсно був виданий вже після смерті матері позивачки-[PERSON] - 05.05.1999 року, однак рішення про виділення земельної ділянки безумовно приймалось на підставі її заяви про виділення земельної ділянки (а.с.21). Відповідачем по справі є Виноградівська міська рада, на території якої відкрилась спадщина. Інших спадкоємців немає, так як брат позивачки-[PERSON] який помер [INFO] року, був не одружений і дітей не мав. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК України 1963р. та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усчиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розпаду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вище вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо н< знпливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майнг може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. За таких обставин та в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок позивачка [PERSON], змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS] а також на земельну ділянку площею 1,36 Га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Outcome: approved