Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] в червні 2018 року звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява\~мотивована тим,\~що 20.11.2016 року померла матір позивача [PERSON]. На випадок своєї смерті матір позивача склала на імя останньої заповіт, посвідчений 11.05.1999 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 2-2242. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на 1/3 частини квартири, яка знаходиться в будинку № 42, розташованому по вулиці Миколи Амосова в м. Вінниці, та належала матері позивача на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.11.1998 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради згідно з рішенням від 19.11.1998 року за № 1438. У передбачений законом шестимісячний строк позивач звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом [PERSON] було прийнято заяву та сформовано витяг про реєстрацію спадкової справи в спадковому реєстрі, що підтверджується витягом від 24. 03. 2017 року за № 47210252. Постановою приватного нотаріуса від 09.08.2017 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири № 1, яка знаходиться в будинку № 42, розташованому по вулиці Миколи Амосова міста Вінниці, в звязку з невідповідністю даних викладених у правовстановлюючому документі та даних наданих [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться у місті Вінниця по вулиці М. Амосова під номером 42 в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла 20.11.2016 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду. Відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2018 року закінчено підготовче провадження, підготовче засідання закрити. Призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2018 року в задоволенні заяви позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог шляхом зменшення відмовлено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2018 року прийнято відмову позивача [PERSON] від частини позовних вимог про визнання право власності на самочинні забудови. Провадження в частині позовних вимог про визнання права власності на самочинні забудови закрито. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є неаргументованими та недоведеними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом [PERSON] міської [PERSON] на підставі рішення від 19.11.1998 року за № 1438, квартира [ADDRESS], що в м. Вінниця, належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/3), [PERSON] (1/3) та [PERSON] (1/3). Згідно заповіту, посвідченого 11.05.1999 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-2242, [PERSON] заповіла належну їй частину квартири під номером першим, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Медведєва в будинку під номером сорок другим, своїй дочці [PERSON]. 20.11.2016 року [PERSON] померла, про що [PERSON] міським відділом ДРАЦС головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 22.11.2016 року складено відповідний актовий запис № 3204, згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 362043. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно із даними Спадкового реєстру спадкова справа після смерті 20.11.2016 року [PERSON] знаходиться в провадженні приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 2/2017 до майна померлої 20.11.2016 року [PERSON]. З матеріалів спадкової справи вбачається, що до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 24.03.2017 року із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулась [PERSON] 19.08.2017 року [PERSON] приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири під № 1 в будинку № 42 по вул. Миколи Амосова в м. Вінниці, належну її матері [PERSON], яка померла 20.11.2016 року, оскільки відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця на майно. В судовому засіданні також було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 1337 на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Миколи Амосова, 42. З матеріалів вище зазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що відповідно п.п. 1.1 до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 22.12.2009 року № 3015 ""Про зняття одноповерхових будинків з балансу управління житлового господарства", знято з балансу одноповерхові житлові будинки згідно додатку, у зв'язку з 100% приватизацією квартир в них. Згідно додатку до рішення виконкому міської ради № 3015 від 22.12.2009 року є і адреса: вул. [PERSON] (кол. Медведева), 42. Доказів щодо передачі в подальшому на баланс спірного будинку суду не надано. Згідно довідки КП "ВМБТІ" станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстрована 1/3 частка квартири № 1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1998 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради згідно з рішенням № 1438 від 19.11.1998 року. Крім того, станом на 28.11.2007 року (дата останньої технічної інвентаризації) квартира № 1 реконструйована на квартиру № 1 та № 2. На вищезазначену дату загальна площа квартири № 1 становить 35,0 кв.м., в тому числі житлова 16,7 кв.м., загальна площа квартири № 2 становить 53,8 кв.м., в тому числі житлова 35,4 кв.м., в тому числі зведено самочинно коридор 2-1 пл. 6,3 кв.м., кухня 2-2 пл. 8,3 кв.м., санвузол 2-3 пл. 3,8 кв.м., кімната 2-4 пл. 12,7 кв.м. Звідси і вбачається, що неможливо визначити на яку саме частку житлового будинку позивач хоче визнати право власності. Відповідно до ст.\~67\~Закону України\~"Про\~нотаріат" свідоцтво\~про право\~на спадщину\~видається за\~письмовою заявою\~всіх спадкоємців,\~які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством . Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~р.\~№ 7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, відповідно до ч. 3 ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник\~майна може\~пред'явити\~позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Водночас, за змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з свідоцтва на право власності на житло від 19.11.1998 року, квартира [ADDRESS], що в м. Вінниця належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/3), [PERSON] (1/3) та [PERSON] (1/3). Отже, відповідачами у даному спорі також мають бути співвласники житлового будинку (квартири). Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Згідно з ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Отже, спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо вирішення субєктного складу відповідачів повинна виходити від позивача, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначив позивач. У звязку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати відповідно до ст. 144 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed