Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON], діючи від імені та в інтересах позивача [PERSON], посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що в 2007 році на підставі усної домовленості позивач [PERSON] придбала в ВАТ "Племінний птахівничий радгосп "Придніпровський" житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS], за що сплатила товариству грошові кошти в сумі 5000 грн. В письмовій формі договір купівлі-продажу не укладався. 09 серпня 2007 року позивач разом зі своєю сім'єю вселилась у вказаний будинок, зареєструвалась в ньому та з того часу відкрито, безперервно володіє ним. 22 червня 2011 року діяльність ВАТ "ППР "Придніпровський" припинено, у зв'язку з чим позивач не може належним чином оформити документи про придбання житлового будинку. На підставі викладеного представник позивача [PERSON] просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок за набувальною давністю. Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином - своєю заявою до суду представник позивача [PERSON] просить розглядати справу за їхньої відсутності, позов підтримують. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник відповідача Горностаївської селищної ради Херсонської області не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2003 року ВАТ "Племінний птахівничий радгосп "Придніпровський" є власником житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] стверджує, що в 2007 році на підставі усної домовленості вона купила в ВАТ "ППР "Прижніпровський" вказаний житловий будинок, за що 29 жовтня 2008 року сплатила товариству грошові кошти в сумі 5000 грн. 09 серпня 2007 року позивач разом зі своєю сім'єю вселилась у вказаний житловий будинок, зареєструвалась в ньому та з того часу відкрито, безперервно володіє ним. 22 червня 2011 року діяльність ВАТ "ППР "Придніпровський" було припинено за рішенням засновників. До моменту ліквідації товариства не було вирішено питання щодо переходу права власності на спірний житловий будинок до позивача. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1, ч.2 ст.328 ЦК України п раво власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В пункті 13 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності відповідних умов, зокрема, законного об'єкту володіння, добросовісності та відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (строк володіння). Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Вказане узгоджується з позицією, висловленою Верховним судом в постанові від 29 березня 2018 року в цивільній справі № 175/4741/16. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] достовірно знала про те, що спірне нерухоме майно на праві власності належить ВАТ "ППР "Придніпровський" та ніколи не вибувало з його володіння. Позивач [PERSON] не надала суду жодних доказів про добросовісність набуття нею права на вказаний житловий будинок. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач почала проживати в цьому будинку після досягнення з ВАТ "ППР "Придніпровський" усної домовленості про купівлю-продаж нерухомого майна, що свідчить про виникнення між позивачем та власником будинку правовідносин, які регулюється нормами Цивільного кодексу України, відмінними від тих, з приводу яких подано позов. Доводи позивача [PERSON] про те, що з 2007 року вона відкрито, безперервно проживає у спірному житловому будинку, не можуть свідчити про набуття нею права власності на цей житловий будинок та не є підставою для набуття такого права. Позивач [PERSON] лише користується вказаним житловим будинком, що в розумінні матеріального права виключає набуття нею права власності на відповідне майно за набувальною давністю. В судове засідання відповідач Горностаївська селищна рада Херсонської області подала заяву про визнання позову. Проте, суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки це суперечить закону. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю позивач [PERSON] не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

Outcome: dismissed