Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач у січні 2016 року звернувся з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 25 червня 2015 року між ним та ТОВ «А-Логістик» в особі арбітражного керуючого [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги підприємства -банкрута ТОВ «А-Логістик», відповідно до умов якого ТОВ «А-Логістик» відступлено позивачу право вимоги, належне ТОВ «А-Логістик» до боржників. Платіжним дорученням № 52 від 05 березня 2013 року ТОВ «А- Логістик» було перераховано ФОП [PERSON] суму в розмірі 15 116,00 грн., призначення платежу вказане, як оплата за транспортно-експедиторські послуги. Документи, які підтверджують факт виконання транспортно-експедиторських послуг із сторони ФОП [PERSON] на користь ТОВ «А-Логістик» на вказану суму відсутні, а перераховані кошти не повернуті. 28 вересня 2015 року [PERSON] надіслав на адресу відповідача претензію, в якій було викладено прохання негайно сплатити кошти в сумі 15116,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 52 від 05 березня 2013 року, яке засвідчує наявність дебіторської заборгованості.В звязку з тим, що відповідь на претензію надано не було та жодних дій, направлених на повернення боргу ФОП [PERSON] не вчинено, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість на його кристь в розмірі 15116 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 р. скасовані рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 08 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2016 року про відмову у позові, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.Судом касаційної інстанції зазначно, що суди \~належним чином не перевірили доводів позивача, на які він посилався як на підставу подання даного позову до суду, та не звернули уваги на те, що у матеріалах справи відсутні товарно-транспорті документи на суму 15 116 грн, які відповідно до ч. 1 ст. 929, ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» є єдиними допустимими доказами факту надання послуг експедитора. Разом із цим судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, оскільки ухвалою суду від 15 березня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ТОВ «А-Логістик», яке було припинено у звязку з банкрутством, про що 18 січня 2016 року внесено запис до ЄДР № 10691170040006621, у той же час не вирішено заяву арбітражного керуючого [PERSON] про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, оскільки він виконував повноваження ліквідатора банкрута. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, чинній з 15.12.2017р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В ході судового розгляду ухвалою від 20.12.2017р. визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача залучений арбітражний керуючий [PERSON] У відзиві на позов від 12 січня 2018 року представник відповідача, адвокат [PERSON] вважав позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, за недоведеністю позивачем набуття права вимоги від імені підприємства-банкрута ТОВ «А-Логістик» до відповідача про повернення коштів 15\~611 грн. Вказував, що на підставі договору про відступлення права вимоги до позивача перейшло право вимоги, належне первісному кредитору до боржників згідно додатку № 1 до договору, що виникло за надані підприємством-банкрутом "А-Логістик" транспортно-експедиційні та складськиі послуги в сумі 133 184,90 грн., внаслідок передачі новий кредитор набув права вимагати повернення коштів за надані первісним кредитором зазначені послуги. Право вимоги у повному розмірі новий кредитор набуває після виконання пункту 6 договору. Пред'явлена до стягнення сума 15116 грн згідно доводів позову є коштами, які навпаки були сплачені підприємством-банкрутом "А-Логістик" для надання відповідачем послуг, що не входить до предмету договору про відступлення права вимоги підприємства-банкрута від 25.06.2015р. Одночасно вказував, що позивачем не надано суду на підтвердження позовних вимог Додатку №1 додоговору від 25.06.2015р., а також доказів виконання відповідачем умов п.6 договору, що визначено умовою набуття права вимоги за вкзааним договором. Також вказував, що твердження позивача про необхідність надання суду ТТН на підтвердження здійснення перевезень є надуманими, оскільки за результатами наданих послуг відповідачем складено акти надання послуг, що по своїй суті є документом, що засвідчує факт надання послуг.Та обставина, що складені між відповідачем та ТОВ «А Логістик» акти є однотиповими, не містять змісту наданих послуг, також не є свідченням не здійснення операцій загалом, з огляду на те, що чинне законодавство не містить положень, які б забороняли складати однотипові акти виконаних робіт, це є звичайною практикою суб'єктів господарювання; ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена, а умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі сукупності документів (зокрема договорів, актів виконаних робіт та ін.) зробити висновок про те, що послуги з перевезення фактично надані. У наданих суду поясненнях 22 січня 2018 року представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував, вказував, що ТОВ "А ЛОГІСТИК" припинено у звязку з банкрутством, про що 18.01.2016 р. внесено запис до ЄДР за № 10691170040006621. [PERSON] виконував повноваження ліквідатора банкрута на підставі постанови господарського суду м. Києва від 03.03.2014 р. у справі про банкрутство № 910/292/14.Витребувані судом у ТОВ «А ЛОГІСТИК» документи, а саме: оригінали рахунків за № 20130400, 20130401, 20130402, 20130403, 20130399, 20130333, 20130331, 20130334, 20130336, 20130350, 20130351, 20130353, 20130299; товарно- транспортні накладні, відповідно до актів надання послуг за № 20130400, 20130401, 20130402, 20130403, 20130399, 20130333, 20130331, 20130334, 20130336, 20130350, 20130351, 20130353, 20130299 надати немає можливості, оскільки такі документи ліквідатору не передавались. На виконання ч. 2 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на підставі наказу від 20.01.2015 р. [PERSON] проведено інвентаризацію майна банкрута, за результатами якої виявлено дебіторську заборгованість ТОВ «А ЛОГІСТИК» на загальну суму 133184,90 грн., з яких: 109138,90 грн. заборгованість юридичних осіб та 24046,00 грн. - заборгованість фізичних осіб - підприємців, в тому числі - 15 116,00 грн. - ФОП [PERSON]. Наявність дебіторської заборгованості також підтверджується бухгалтерською довідкою від 29.01.2015 р. У січні 2015 р. він надіслав ФОП [PERSON] письмову вимогу про сплату коштів у сумі 15116,00 грн., однак відповідач кошти не сплатив, на заявлену вимогу не відповів. У відповіді на відзив від 23 січня 2018 року представник позивача [PERSON] вказувала, що позивач як новий кредитор набув право вимоги щодо стягнення дебіторської заборгованості за транспортно - експедиційні послуги із ФОП [PERSON]Також в Договорі зазначено, що право вимоги у повному розмірі набувається після виконання п.6 Договору (розрахунок за право вимоги Первісним кредитором і прийняття його Новим кредитором здійснюється після повної оплати вартості права вимоги, та оформляється актом приймання- передачі, що підписується сторонами).Так як між ТОВ «А-Логістик» в особі арбітражного керуючого [PERSON] та [PERSON] був здійснений розрахунок за право вимоги, то відповідно до умов Договору ними взаємно було підписано [PERSON] про передання вимоги, що підтверджує факт набрання чинності Договору (згідно п. 13). Окрім цього, недійсність Договору про відступлення права вимоги не є предметом розгляду справи. Також платіжним дорученням №52 від 05.03.2013р. зафіксовано передачу грошових коштів від Перісного кредитора ТОВ «А-Логістик» отримувачу, а саме [PERSON], натомість виконання послуг не було здійснено, тобто відповідач весь цей час зберігав та користувався коштами без достатніх правових підстав на це. Станом на день розгляду справи відповідачем так і не надано товарно - транспортних документів для спростування позовних вимог.Також доводи відповідача про те, що законодавець не визначив конкретного переліку документів, якими платник повинен підтвердити реальність виконання господарської операції є хибними, адже спеціальний Закон України «Про транспорно-експедиторську діяльність» в переліку статті 9 містить вичерпний перелік товарно- транспортних документів, які є допустимими доказами факту надання послуг експедитора. У зв"язку з викладеним, просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 12.02.2018р., за клопотанням позивача від 12.02.2018р., з метою забезпечення передбачених частиною першою\~статті 2 цього Кодексу\~завдань, недопущення невиправданого обмеження процесуальних прав позивача, на думку якого розгляд справи необхідно здійснювати за правилами загального провадження, був визначено розгляд справи у порядку\~загального позовного провадження\~зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою від 12.02.2018р. закрите підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті, також виключено з числа третіх осіб у справі товариство з обмеженою відповідальністю "А-Логістик", оскільки державна реєстрація вказаної юридичної особи є припиненою. 14.03.2018р. до суду надійшло клопотання позивача від 14.03.2018 про долучення до справи додаткової угоди від 21 липня 2015 року до договору про відступлення права вимоги від 25.06.2015р., яке було задоволено 19.03.2018р. У наданих суду 23.03.2018р. письмових поясненнях представник відповідача вважав, що додаткова угода від 21.07.2015р. не може бути прийнята судом як доказ на підставі п.8 ст. 83 ЦПК України, оскільки ні у відповіді на позов, ні у поясненнях третьої особи, ні під час підготовчого засідання позивач та третя особа не заявляли про існування додаткової угоди від 21.07.2015р., вказаний доказ поданий після початку розгляду справи по суті, поважних причин неподання вказаного доказу до суду в строки, встановленеі ЦПК України, не має. Також вказував, що додаткова угода від 21.07.2015р. не може бути врахована, оскільки містить окрему підставу позовних вимог, яка в порядку ст.49 ЦПК України на заявлялась. Представники позивача та третьої особи на стороні позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Вказували, що відповідач фактично оспорює дійсність договору про відступлення права, разом з тим цей договір у встановленому порядку недійсним не визнавався. Додаткову угоду від 21.07.2015р. раніше до суду не надавали, оскільки питання підтвердження переходу права вимоги під час першого судового розгляду відповідач не оспорював. Представник відповідача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні вважав позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, вказував на недоведеність позивачем факту відступлення на його користь від підприємства-банкрута вимоги до відповідача, відсутності правових підстав для застосування при вирішенні спору ст.1212 ЦПК України при наявності договірних зобов'язань, відсутність достатніх документів бухгалтерського обліку. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв"язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов"язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. 25 червня 2015 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «А-Логістик» в особі арбітражного керуючого [PERSON] був укладений Договір про відступлення права вимоги підприємства - банкрута. Відповідно до пункту 1 договору від 25.06.2015р., в порядку та на умовах данного договору та протоколу про проведення аукціону № 200305 первісний кредитор ТОВ «А-Логістик» відступає новому кредитору [PERSON], а останній, як новий кредитор набув право вимоги (дебіторська заборгованість), належне первісному кредитору до боржників - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно додатку №1, що виникло за надані підприємством-банкрутом ТОВ «А-Логістик» транспортно-експедиторських та складських послуг в сумі 133 184,90 грн.Згідно з п.2 договору від 25.06.2015р., новий кредитор набуває права вимагати від ьоржників - юридичних осіб та фізичних осіб підприємців належного виконання наступних обов'язків : повернення коштів за надані первісним кредитором «транспортно-експедиційних та складських послуг». Право вимоги у повному обсязі Новий кредитор набуває після виконання пункту 6 Договору. (а.с.6) Відповідно до п.3 договору від 25.06.2015р. оригінали документів, підтверджуючих наявність права вимоги, первісний кредитор передав новому кредитору при підписанні цього договору, що оформлене актом приймання-передачі, що підписується сторонами. Відповідно до п.4 вартість предмета вимоги, яке є предметом данного договору становить 1605 грн. Згідно з п.6 договору від 25.06.2015р. розрахунок за право вимоги в сумі, визначені пунктом 4 цього договору здійснюється на рахунок продавця впорядку та строки, передбачені протоколом про проведення аукціону. 25.06.2015р. позивачем в якості Покупця та третьою особою арбітражним керуючим від продавця ліквідатор А-Логістик підписаний акт приймання-передачі відповідно до протоколу про проведення аукціону № 200305 від 22 червня 2015 року, яким позивачу були передані засвідчені копії документів, що підтверджують права вимоги, в тому числі платіжне доручення № 52 від 05.03.2013р. Згідно з додатковою угодою від 21 липня 2015 року до договору від 25.06.2015р. внесені зміни з викладенням пункту 1 у редакції, згідно з якою в порядку та на умовах данного договору та протоколу про проведення аукціону № 200305 первісний кредитор ТОВ «А-Логістик» відступає новому кредитору [PERSON], а останній, як новий кредитор набув право вимоги (дебіторська заборгованість), належне первісному кредитору до боржників - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно додатку №1, що виникло за ненадані підприємству-банкруту ТОВ «А-Логістик» транспортно-експедиторських та складських послуг в сумі 133 184,90 грн. Пунтк 2 викладено в редакці, згідно з якою новий кредитор набував права вимагати від боржників - юридичних осіб та фізичних осіб підприємців належного виконання наступних обов'язків : повернення коштів за ненадані первісному кредитору «транспортно-експедиційних та складських послуг». Право вимоги у повному обсязі Новий кредитор набуває після виконання пункту 6 Договору ( а.с.219). Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено документально достовірними та достатніми доказами факту набуття права вимоги до відповідача згідно додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 25.06.2015р. щодо повернення коштів 15\~116грн., перерахованих ТОВ «А Логістик» ФОП [PERSON] платіжним дорученням платіжне доручення № 52 від 05.03.2013р. До вказаного висновку суд прийшов з таких міркувань. Відповідно до змісту договору про відступлення права вимоги від 25.06.2015р. у своїй первинній редакції, яка була додана до позовної заяви позивача до суду у січні 2016 року, предметом вказаної угоди вказане право вимоги до боржників за надані підприємством-банкрутом ТОВ «А-Логістик», тобто за послуги, які були фактично надані підприємством-банкрутом суб'єктам, вказаним у додатку № 1 до договору від 25.06.2015р., на суму 133 184,90 грн., але не оплачених ними. В той же час предметом пред'явленого позову зі змісту позовної заяви від 11.01.2016р. є вимога до відповідача повернути коши 15611 грн., як такі, що були відповідачем отримані від ТОВ «А Логістік» за послуги, які в подальшому підприємству-банкруту надані не були, в зв'язку з чим відпала правова підстава підстава їх набуття. Таким чином, договір про відступлення права вимоги у своїй первинній редакції стосувався права вимоги до суб'єктів згідно додатку № 1 іншої категоії, ніж права вимоги, на захист якого поданий позов. В ході розгляду справи у березні 2018 року позивачем була надана додаткова угода від 21.07.2015р. до договору від 25.06.2015р., якою внесені зміни до пунктів 1 та 2 зазначеного договору щодо викладення їх у редакції, згідно з якою здійснювалось відступлення права вимоги за ненадані підприємству-банкруту послуги, в той час як інші пункти договору від 25.06.2015р. змінені не були ні щодо кола зобов'язаних осіб згідно додатку № 1, ні щодо суми зобов'язання останніх 133\~184,90 грн. Таким чином, зі змісту договору від 25.06.2017р. в редакції з урахуванням додаткової угоди від 21.07.2015р. вбачається, що відносно одних і тих же суб'єктів та щодо однакової суми боргу спочатку 25.06.2015р. було передано право вимоги за надані їм банкрутом послуги згідно підписаного акту, а 21.07.20915р., фактично після відступлення, зміст переданого права вимоги був змінений на протилежний за ненадані банкруту послуги. Разом з тим, зміна змісту договору після його виконання не може бути визнана правомірною. Крім того, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що вказаний доказ позивачем поданий після закінчення підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті і позивачем не обгрунтована неможливість подання вказаного доказу у встановлений законом строк з причин, що не залежали від його волі, отже згідно п.8 ст.83 ЦПК України такий доказ не може бути прийнятий судом до розгляду, оскільки в іншому випадку буде порушений принцип рівності сторін. Процесуальна рівність (засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом) забезпечує гарантії доступності до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Конституції України. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. Суд також враховує, що позивачем суду не надано додатку № 1 до договору від 25.06.2015., отже з достовірністю документально не підтверджено, що відповідач був передбачений у вказаному додатку в якості зобов'язаного суб'єкта щодо права вимоги, з приводу відступлення якого між позивачем та третьою особою був укладений зазначений правочин. Також позивачем не підтверджено як виконання пункту 6 договору, що за погодженням сторін визначено як момент набуття права вимоги, так і пункту3 договору від 25.06.2015р. щодо предачі оригіналів документів, підтверджуючих наявність права вимоги первісним кредитором новому кредитору при підписанні цього договору, що підлягало оформленню актом приймання-передачі за підписами сторін. Доводи представників позивача та третьої особи щодо того, що додатком № 1 до договору від 25.06.2015р. є акт приймання-передачі від 25 червня 2015 року (а.с.7) суд вважає такими, що не обгрунтовують позовні вимоги, оскільки додаток № 1 має розглядатись як складова частина договору від 25.06.2017р., однак це не вбачається зі змісту акту від 25.06.2015 року. Натомість, у вказаному акті чітко вказано, що він складений відповідно до протоколу про проведення аукціону від 22.06.2015р. та жодні посилання на договір відступлення права вимоги у ньому відсутні. Крім того, у вказаному акті зазначено, що передача здійснюється не оригіналів, а засвідчених копій документів, які підтверджують права вимоги та перелічені у даному акті копії документів не містять жодної персонифікованої інформації щодо того, що вказані у ньому документи стосуються особи відповідача та обсягу вимоги до нього на суму 15\~611 грн. Доводи представників позивача та третьої особи про те, що надання послуг підприємству-банкруту ТОВ «А Логістик» відповідачем не підтверджено, суд вважає такими, що не обгрунтовують позовні вимоги, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Сторонами не оспорювалось, що між відповідачем та ТОВ «А Логістик» існували договірні відносини щодо надання транспортно-експедиторських послуг із сторони ФОП [PERSON] на користь ТОВ «А-Логістик» та перерахування з боку останнього відповідачу 15\~611 грн. на договірній підставі платіжним дорученням. Разом з тим, в ході судового розгляду не встановлено фактів пред'явлення відповідачу з боку ТОВ «А Логістик» претензій щодо невиконання чи неналежного виконання договірних зобов'язань, а також вимог щодо розірвання договірних стосунків чи визнання їх недійсними, отже не доведено, що у встановленому законом порядку на момент укладення договору відступлення права вимоги від 25.06.2015р. відпали підстави отримання відповідачем коштів від підприємства-банкрута. Отже, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за недоведеністю позивачем набуття права вимоги від імені підприємства-банкрута ТОВ «А-Логістик» до відповідача про повернення коштів 15\~611 грн. При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, тому в зв'язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed