Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначили, що являються власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 259 від 25.10.1993 року. При зверненні позивачів до нотаріуса з метою здійснення договору купівлі - продажу остання повідомила, що згідно постанови АА 957324 від 09.12.2002 року та постанови АА 957331 від 19.12.2002 року державною виконавчою службою на все майно, що належить позивачам накладено арешт. За таких обставин позивачі дізналися про існування заборони на належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] , зареєстрованої 10.05.2008 року за №7158515 та за №7158517, реєстратором Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, власником майна зазначений [PERSON] , який проживав в 1996 році разом з позивачем [PERSON] в вищезазначеній квартирі. Позивачі не мали жодних заборгованостей і виконавчі провадження щодо них відсутні, боржником являється [PERSON] , тому просять суд винести рішення яким зняти заборону на нерухоме майно, квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду на 21.01.2021 року. 21.01.2021 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 17.02.2021 року. Відповідно до вимог п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалися відповідачу за адресою проживання (а.с.33), які відповідач не отримав, до суду повернулось поштове повідомлення з відміткою "адресат відсутній", відповідача повідомлено шляхом розміщення оголошення 09.12.2020 року на офіційному веб-сайті "Судова влада". Станом на 17.02.2021 року відповідач відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву до суду не звертався. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник - двокат Сергієнко Я.Г. в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, по невідомим суду причинам, про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада". Представник третьої особи Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , являються власниками квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № 259 від 25.10.1993 року (а.с.9). Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №227716597 в якій зазначене обтяження, а саме заборона на нерухоме майно. За таких обставин позивачі дізналися про існування заборони на належну їм на праві власності квартиру, зареєстрованої 10.05.2008 08:20:18 за № 7158515, реєстратором Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, підстава обтяження: постанова АА 957324, 09.12.2002, ВДВС Новоукраїнського РУЮ у Кіровоградській області, об`єкт обтяження: все майно за адресою: [ADDRESS] власник [PERSON] , додаткові дані архивний запис № 174675-1192 від 29.12.2002, заявник : Новоукраїнська РДНК . А також зареєстровано обтяження: зареєстровано 10.05.2008 08:24:10 за № 7158517, реєстратором Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, підстава обтяження: постанова АА 957331, 19.12.2002, ВДВС Новоукраїнського РУЮ у Кіровоградській області, об`єкт обтяження: все майно за адресою: [ADDRESS] власник [PERSON] , додаткові дані архивний запис № 175777-1192 від 20.01.2003, заявник : Новоукраїнська РДНК ( а.с.10). Підтверджень про те, що гр. [PERSON] на час накладення заборони відчуження на нерухоме майно, мав право власності на квартиру за адресою; [ADDRESS] судом не встановлено. Як вбачається з відповіді Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 19.10.2020 року за №21629/19.17, згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» п.9.9. строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять 3 роки, після чого вони підлягають знищенню. Тому відсутня можливість надати уточнені відомості щодо накладеного арешту на майно [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачам розпоряджатися своїм майном. Право приватної власності позивачів на квартиру [ADDRESS] підтверджено. Судом встановлено, що позивачі не можуть вільно розпорядитися своєю власністю через наявність обтяження на квартиру. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності в порядку спадкування. Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року N31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року, відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 6 постанови КМУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України "Про нотаріат", нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, ншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 04.06.2009 щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна за заявою: установи банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки) або лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підставою для реєстрації обтяжень є в тому числі визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Аналізуючи вищенаведені обставини в даний час дія арешту на нерухоме майно позивачів порушує їх права, як власників, оскільки відповідно до відомостей наданих Новоукраїнським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області виконавчі документи щодо стягнення боргів з [PERSON] у відділі на виконанні відсутні. Також, реєстратором Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори було накладено арешт нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] згідно інформаційної довідки №227716597 від 12.10.2020 р в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна містяться записи від 10.05.2005 за №7158515 та № 7158517 про накладення арешту на вищезазначену квартиру, власниками якої є [PERSON] та [PERSON] , яка на момент внесення запису належала позивачам. Суд вважає, що [PERSON] зазначений в реєстрі помилково, оскільки власником належної позивачам квартири ніколи не був і ніякого відношення до квартири та до членів сім`ї позивачів не має, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру. Враховуючи те, що Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивачів заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачі позбавлені можливості реалізувати свої права як власники нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб. Проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що відсутні будь-які документи щодо заборони на нерухоме майно, а органи державної влади не мають можливості зняти обмеження, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачі в позовній заяві просять зняти два обтяження, тобто звернулися з двома позовними вимогами немайнового характеру, однак судовий збір при подачі позову сплатили лише за одну позовну вимогу, в зв`язку з чим, з позивачів підлягає стягненню на користь держави судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved