Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою де заінтересована особа Тячівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати, [PERSON] Документом, що підтверджує факт смерті є лікарське свідоцтво про смерть №145 від 23 червня 2016 року, на підставі якого було видано свідоцтво про смерть за місцем фактичної смерті, тобто м. Брянка Луганської області. На її звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області для отримання свідоцтва про смерть її матері, їй було відмовлено у видачі такого, у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів, наданих «державними органами» на території, яка непідконтрольна Україні. Так як, вона не може зареєструвати смерть своєї матері та реалізувати спадкові права, то просить суд встановити факт смерті її матері. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала, посилаючись на обставини викладені в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з"явився, по невідомим суду причинам, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Заслухавши пояснення заявниці та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 145 від 23.06.2016 року, [PERSON], [INFO], померла [INFO] в м. Брянка. Луганської області. Причиною смерті є: набряк головного мозку. Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно до п.1 Постанови Верховної ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями від 17.03.2015 №254 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повнноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За ч. 1-2 ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетинумеж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 вищевказаного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені упорядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною першою ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Відповідно до п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за №719/4940 (далі - Правила) підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров"я №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Пунктом 8 частини першої ст.256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За ч.ч.3, 4 ст.49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті, заявниця не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті її матері, що має юридичне значення, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Outcome: approved