Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: -\~ поновити строк звернення до суду за його позовною заявою до TOB «НРП» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; -\~\~ скасувати наказ TOB «НРП» від 30.06.2016 року № 674/к в частині звільнення його з роботи; - поновити його на посаді продавець-консультант департаменту роздрібної торгівлі TOB «НРП» з 01 липня 2016 року. - стягнути з TOB «НРП» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2016 року по день винесення рішення по справі у розмірі із розрахунку середньоденної заробітної плати 239,81 грн (двісті тридцять дев`ять грн. 81 коп.). Свої вимоги мотивував тим, що 01.12.2015 року між ним та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір та його було прийнято на посаду продавець-консультант департаменту роздрібної торгівлі. 30 червня 2016 року він був призваний на строкову військову службу, про що заздалегідь повідомив роботодавця. 30.06.2016\~ його було звільнено за п. 3 ст. 36 КЗпП України, в зв`язку з призовом на військову службу, що підтверджується записом у трудовій книжці. Про звільнення з роботи йому стало відомо 30.07.2016 під час телефонної розмови із директором магазину, в якому він працював. З 30.06.2016 по 05.12.2017 він проходив строкову військову службу. Після звільнення з військової служби він усно звертався до відповідача з приводу поновлення на роботі та виплати середнього заробітку, однак в задоволені вищезазначених прохань йому було відмовлено. Копію наказу про звільнення та трудову книжку особисто йому вручено не було. 05.08.2016 в приміщенні магазину, що був розташований у ТРЦ «Голівуд» їх отримала його мати [PERSON] безпосередньо у роботодавця. Вважає, що його звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, чим були порушені його трудові права, які підлягають захисту шляхом скасування незаконного наказу TOB «НРП» про припинення з ним трудового договору № 674/к від 30.06.2016 р., поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, що викладенні в позовній заяві.\~ Додатково пояснив, що повістку до військомату він отримав 29.06.2016 на робочому місці про що одразу повідомив керівництво, а 30.06.2016 він був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину.\~ Погоджуються з розміром середньоденної заробітної плати, розрахованої відповідачем - в сумі 148 грн 88 коп. Представник\~відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «НРП» - Мірошниченко Ю.В. в судовому засіданні надала письмові заперечення, позовні вимоги\~ визнала частково. Визнала позов в частині повновленні на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 55 978 грн 88 коп. за період з 01.07.2016 по 27.12.2017. Просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 34 189 грн 68 коп., у зв"язку з невірним розрахунком позивача. Вислухавши сторони, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] працював у ТОВ "НРП" на посаді продаця-консультанта департаменту роздрібної торгівлі. Наказом № 674-к від 30.06.2016 він був звільнений у зв"язку з призовом на військову службу за п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки та не заперечуються і відповідачем (а.с. 7). 30 червня 2016 року\~ позивач був призваний на строкову військову службу до Збройних Сил України Чернігівським об"єднаним міським військовим комісаріатом. Строкову військову службу позивач проходив по 05 грудня 2017 року, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 30.06.2016 (а.с. 8). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення позивача, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. Згідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ( в редакції від 15.04.2015 року) визначено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. Враховуючи, що звільнення позивача з 30 червня 2016 року відбувалося згідно п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на строкову військову службу коли діяв особливий період, за наявності гарантій встановлених ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ч.2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", суд приходить до висновку, що звільнення позивача згідно наказу № 674-к від 30.06.2016\~ відбулося без законної підстави, а тому останній згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню в судовому порядку. Відновлення порушеного права здійснюється шляхом визнання незаконним наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "НРП" № 674-к від 30 червня 2016 року в частині звільнення [PERSON] з 30.06.2016\~ в зв`язку з призовом на строкову військову службу ( п. 3 ст. 36 КЗпП України) та поновлення [PERSON] на посаді продаця -консультанта департаменту роздрібної торгівлі Товариства з обмеженою відповідальністю "НРП" з 01 липня 2016 року. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Із змісту зазначеної норми витікає, що строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення. Як встановлено вище, копія наказу та трудова книжка позивачу\~ особисто вручена не була що не заперечується відповідачем, позивач проходив строкову військову службу по 05 грудня 2017 року, звернувся до суду, згідно поштового штемпеля 28 грудня 2017 року, а тому не пропустив місячного строку звернення до суду. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2016 по день винесення рішення, тобто по 22.03.2018.\~ Згідно розрахунку відповідача, з яким погодився позивач, середньоденна заробітна плата позивача становить 148,88 грн., то середній заробіток, за період вимушеного прогулу, за період з 01 липня 2016 року по 22 березня 2018 року, що складає всього 433 робочі дня,\~ становитиме 64 465 грн 04 коп. (148,88х433). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2016 року по\~ 22 березня 2016 року включно, в розмірі 64 465 грн 04 коп. Зазначена сума визначена без урахування прибуткового податку та інших обов"язкових платежів. Обов"язок по стягненню прибуткового податку та інших обовязкових платежів покладаються на відповідача при виконанні рішення суду. \~ \~ \~ \~В силу ч.4 ст.430 ЦПК України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, підлягає негайному виконанню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, в дохід держави з ТОВ "НРП" необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1349 грн.

Outcome: partial