Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради Паламарчук П.В. звернувся до суду з заявою, в якій просить госпіталізувати [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу КЗ «Херсонська психіатрична лікарня» ХОР у примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву та просив госпіталізувати [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу КЗ «Херсонська психіатрична лікарня» ХОР у примусовому порядку. Зазначив, що [PERSON] має тяжке психічне захворювання, внаслідок якого вчиняє дії, які загрожують та несуть небезпеку для оточуючих, перебуваючи у лікарні продовжує висловлювати наміри щодо розправи над онуком [PERSON] Лікар-психіатр в судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу КЗ «Херсонська психіатрична лікарня» ХОР у примусовому порядку з підстав, зазначених представником заявника. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву головного лікаря Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу КЗ «Херсонська психіатрична лікарня» ХОР у примусовому порядку та просив її задовольнити. Зазначив, що його дід [PERSON] неодноразово висловлював погрози вбити його та членів його сімї, вважаючи, що він отруїв свою бабусю та вбив свого батька. Зазначені погрози він сприймає реально, оскільки [PERSON] кілька разів замахувався на нього сокирою, нагострив арматуру та демонструє її сусідам як знаряддя, яким бажає вбити його, демонструє сусідам ємності з пальним, яким він після вбивства підпалить будинок, а сам закінчить життя самогубством. Вважає зазначені поведінку діда наслідком тяжкого психічного захворювання, загострення якого сталося у 2013 році після смерті його дружини, бабусі опікуна. У 2017 році діда визнано недієздатним, а його призначено опікуном, як найближчого родича. Він піклується про нього, приносить йому продукти, але останній вважає, що він має намір його отруїти та викидає їх. За період знаходження у лікарні він забезпечує діда ліками, їжею, відвідує його, проте останній продовжує висловлювати свої наміри щодо його вбивства. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити з тих підстав, що внаслідок тяжкого психічного розладу [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Особа, відносно якої вирішується питання про госпіталізацію, [PERSON] в судовому засіданні вказав, що зазначені онуком обставини не відповідають дійсності. Заперечував проти госпіталізації. Прокурор у судовому засіданні вважала заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та медичні картки стаціонарного хворого [PERSON], встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно ч.3 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. З матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворої вбачається, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10.05.2017 року визнано недієздатним [PERSON], [INFO], встановлено над ним опіку та призначено [PERSON] його опікуном. Згідно заяви [PERSON] просить госпіталізувати свого діда [PERSON], вказує, що він погрожує йому, членам його сімї та оточуючим вбити їх, дім спалить, а сам стрибне з мосту. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради №3407 від 31.05.2017 року [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі церебральтного атеросклерозу, ДЕП ІІІ, виражений психоорганічний синдром з психотичними розладами. Хворий збудливий, не контролює вчинки, висловлює маячні ідеї пограбування, отруєння, погрожує рідним, проявляє агресію до сусідів, відмовляється від ліків. Потребує лікування у стаціонарних умовах Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради. З характеристики ДІМ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 07.10.2015 року встановлено, що [PERSON], [INFO], характеризується негативно, вчиняє конфліктні ситуації, поводить себе неадекватно та агресивно. Неодноразово звертався до інстанцій різного рівня із заявами, за результатами яких факти не знаходили свого підтвердження. Під час бесіди з ним неодноразово виловлював погрози фізично розправитися зі своїми родичами. Потребує нагляду з боку працівників медичних закладів. З довідки КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради від 20.06.2017 року №3965 встановлено, що з 28.08.2016 року по теперішній час [PERSON] відвідував свого діда [PERSON] 22.09.2016, 23.10.2016, 18.12.2016, 30.12.2016, 06.06.2017, 11.06.2017року, регулярно передавав передачі (їжу), купував ліки. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили обставини щодо вчинення [PERSON] дій, а також наявності у нього реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для його близьких чи оточуючих. Так свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] неодноразово звинувачуючи свого онука (її сина) у тому, що він отруїв його дружину та вбив його сина (бабусю та батька опікуна) , кидав в нього скляні речі, хватав різак та погрожував вбивством онуку, погрожував сусідам вбивством за спробу його отруїти. У зв'язку з чим здійснювалися виклики наряду міліції. У вересні 2015 року [PERSON] прийшов за місцем проживання свідка та [PERSON], стукав у хвіртку, вимагав відкрити, погрожував вбивством її та опікуну, а також членам його сімї. Ці погрози вона сприймає реально. Останній раз - 28.08.2016 року [PERSON], побачивши онука , який був з сестрою, кинувся на них з сокиркою. Кинув сокиру тільки після вимоги працівників міліції, у зв'язку з чим був доставлений КШД до психіатричної лікарні. Свідок [PERSON] зазначив, що до травня 2017 року працював лікарем-психіатором у Комунальному закладі "Херсонська обласна психіатрична лікарня", при надходженні до лікарні у серпні 2016 року [PERSON] висловлював наміри вбити онука [PERSON], поведінка його була агресивною, такі наміри він висловлював неодноразово протягом перебування у закладі. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2013 році прибігла до помешкання [PERSON] за дзвінком [PERSON]. Побачила, що [PERSON] рубає двері до будинку сокирою, а зсередини зачинилися [PERSON] та хвора бабуся. Такі агресивні дії були зупиненні тільки нарядом міліції. Після смерті своєї дружини [PERSON] став ще агресивніше, став висловлювати маячні ідеї щодо отруєння його дружини онуком та його рідними, намагання його отруїти, висловлював наміри їх вбити. Особисто їй у 2015 році висловлював наміри вбити [PERSON], демонстрував швайку, якою це зробить. Свідок [PERSON] зазначила, що особисто бачила, як [PERSON] погрожував сокирою онуку [PERSON] з сестрою у серпні 2016 року. Також [PERSON] у її присутності і раніше висловлював наміри вбити онука, спалити хату. Коли онук свідка підняв біля двору [PERSON] абрикосу, він вискочив, погрожував вбити. З цього приводу вона намагалася з ним поговорити, але останній вискочив до неї з ломіком та погрожував вбивством. Його погрози вона сприймає реально, оскільки сусідам по межі він підпалив дерево, цілився у них з рушниці, погрожує підпалити хату. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] веде себе неадекватно, дуже агресивно по відношенню до близьких та оточуючих . Особисто її демонстрував швайку, яку він заготував для вбивства онука [PERSON], а також ємності з соляркою у дворі, щоб підпалити сусідів, свою хату та закінчити життя самогубством. У серпні 2016 року кинувся за онуком з сокирою, у зв'язку з чим була викликана поліція, а сусіда доставлено до лікарні. Суд вважає, що самі по собі факти емоційної нестабільності [PERSON] не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку. Проте висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підстави вважати, що у [PERSON] наявний розлад психічного стану і стан його здоров'я вимагає невідкладної стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку. З врахуванням того, що комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР було встановлено у [PERSON] тяжкий психічний розладу здоров'я, внаслідок якого він вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, суд приходить до висновку, що заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. Зазначене є підставою для надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved