Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Прокурор Дніпровського району м. Херсона 19.04.2014 року звернувся до суду Дніпровського районного суду м. Херсона із вказаним позовом в інтересах держави, який в подальшому підтримано керівником Херсонської місцевої прокуратури, посилаючись на те, що органи Державної інспекції сільського господарства України, до повноважень яких належить здійснення контролю за використанням та охороною земель не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду, тому з даним позовом звертається прокурор, який набуває статусу позивача. Просив визнати незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради № 541 від 04.09.2007 року в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON] в місті Херсоні, провулок 1 Парковий, 16-б площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування жилого буднику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради №597 від 05.10.2007 року , яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність земельну ділянку [PERSON] в місті Херсоні, провулок 1 Парковий,16-б площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування жилого буднику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати недійсним державний акт серії ЯД № 744090 від 05.10.2007 року на право на земельну ділянку площею 0,0600 га за кадастровим номером 6510136300:01:001:0858, яка розташована в місті Херсоні, провулок 1 Парковий, 16-б та належить [PERSON]; вилучити у [PERSON] та повернути до земель комунальної власності Херсонської міської ради земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 6510136300:01:001:0858, вартістю 122460 грн., розташовану за адресою: Херсонська область, Дніпровський район, м. Херсон, провулок 1 Парковий, 16-б, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прокуратурою Дніпровського району м. Херсона в результаті перевірки у 2014 році Херсонської міської ради щодо додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками на території м. Херсона встановлено, що рішенням Херсонської міської ради №541 від 04.09.2007 року надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність та в оренду земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки). Пунктом 142 до рішення №541 від 04.09.2007 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON], що знаходиться за адресою: м. Херсон, провулок 1Парковий, 16-б , площею 0,0600 га. Пунктом 101 рішення Херсонської міської ради №597 від 05.10.2007 року затверджено проект із землеустрою та надано у власність [PERSON] вищевказану земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу Херсонської міської ради. 07 листопада 2007 року [PERSON] видано державний акт ЯД №744090 на право власності на виділену земельну ділянку. Позивач вважає, що вказане рішення міської ради в частині затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність [PERSON] здійснено з порушенням вимог ст.ст.39, 114, 118 Земельного кодексу України та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до основного креслення генерального плану м. Херсона, затвердженого рішенням Херсонської міської ради від 26.12.2003р. №443, вказана земельна ділянка, знаходиться у межах території зелених насаджень загального користування. Будівництво відповідачем споруд на вказаній земельній ділянці суперечить вимогам ДБН 360-92 «Містобудування Планування та забудова міських та сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 року. Позивач також зазначає, що Херсонська міська рада при прийняті рішення щодо надання дозволу на розробку та затверджені проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки не врахувала обмеження щодо використання ділянок за статусом «зелених зон загального користування», а також обмеження щодо використання ділянок зі статусом «зелених зон загального користування», заборону розміщення будинків, споруд і комунікацій на землях зелених зон міст. Відповідно до інформації управління Держземагентства у м. Херсоні Херсонської області, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,0600 га станом на 2014 рік становить 122460 грн. Надання земельної ділянки у власність відповідачу здійснено з порушенням вимог ст.ст.39,114, 118 Земельного кодексу України, ст.ст.17, 20, 21 Закону України «Про основи містобудування», що є підставою для визнання рішень щодо надання земельної ділянки у власність недійсними на підставі ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України. У звязку з процедурою ліквідації Дніпровського районного суду м. Херсона справа передана у провадження утвореного Херсонського міського суду Херсонської області. В ході судового розгляду справи позивач уточнив заявлені позовні вимоги. Просив задовольнити вимоги з зазначених у позові підстав про визнання незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради № 541 від 04.09.2007 року в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON] в місті Херсоні, провулок 1 Парковий, 16-б площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування жилого буднику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнання незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради №597 від 05.10.2007року в частині затвердження проекту із землеустрою та надання у власність земельної ділянки [PERSON] в місті Херсоні, провулок 1 Парковий, 16-б площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування жилого буднику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнання недійсним свідоцтва про право власності номер 18431503, виданого 28.02.2014 року реєстраційною службою Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, на земельну ділянку площею 0,0541 га за кадастровим номером 6510136300:01:001:0858, яка розташована в місті Херсоні, провулок 1 Парковий, 16-б та належить [PERSON]; вилучення у [PERSON] та повернення до земель комунальної власності Херсонської міської ради земельну ділянку площею 0,0541 га, кадастровий номер 6510136300:01:001:0858, вартістю 122460 грн., розташовану за адресою: Херсонська область, Дніпровський район, м. Херсон, провулок 1 Парковий, 16-б, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також зазначив, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки про те, що розташування спірної земельної ділянки відповідача не відповідає Генеральному плану м. Херсона у звязку із находженням її на території зелених насаджень, позивачу стало відомо після опрацювання інформації Херсонської міської ради від 05.09.2014 року, отриманої в ході проведення за зверненням перевірки, а тому вважає доводи відповідачів щодо пропуску строку позовної давності є необґрунтованими та безпідставними. Позовні вимоги в частині визнання недійсним державного від 05.10.2007 року на право на земельну ділянку, яка розташована в місті Херсоні, провулок 1 Парковий, 16-б та належить [PERSON], ухвалою суду залишені без розгляду за заявою позивача. Представник відповідача - Херсонської міської ради в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що зі змісту рішень міської ради вбачається, що право власності або інше речове право державної інспекції сільського господарства у Херсонської області, в інтересах якої прокурором подано позов, не порушується. Додатково зазначив, що повноваження з нагляду за використанням земель на момент прийняття рішень міською радою здійснювало Управління Держкомзему у м. Херсоні (державна інспекція сільського господарства у Херсонській області є його правонаступником) , якому відомо про прийняття оспорюваних рішень з огляду на його погодження. Також зазначив, що про існування рішень ради від №541 від 04.09.2007 року та №597 від 05.10.2007 року прокуратурі було відомо ще у 2008 році. Відповідно до листа прокуратури м. Херсона від 10.12.2007 року №26/3416 вих 07 прокуратурою міста Херсона в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів при прийнятті рішень Херсонською міською радою проводилася перевірка щодо законності виділення у власність земельної ділянки, зокрема, [PERSON] по пров. Парковий м. Херсоні. Херсонською міською радою були надані документи, що слугували підставою для виділення у власність земельних ділянок, про їх отримання прокурором прокуратури м. Херсона була зроблена відмітка та зазначено дату отримання 09.01.2008 року. У звязку з викладеним, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом, а тому просить застосувати наслідки спливу позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, який не ґрунтується на вимогах закону. Зазначила, що відповідно до вимог ст.12 ЗК України саме до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до цього Кодексу, тому органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції розпорядження землями територіальних громад і передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян в межах міста Херсона, є Херсонська міська рада , яка у 2007 році відповідно до вимог ЗК України передала [PERSON] земельну ділянку для житлової забудови. При виготовленні проектів землеустрою та технічної документації на спірну земельну ділянку відповідача будь-яких застережень не було, відповідачем не було порушено меж, а твердження позивача, що земельна ділянка, яка виділена відповідачу у власність знаходиться на землях зеленої зони міста Херсона є безпідставним. Відповідно до правових позицій ВСУ у разі звернення прокурора в інтересах держави в особі органу,уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, строк позовної давності повинен обчислюватися з дати, коли саме позивачу ( тобто органу в інтересах якого звертається до суду прокурор) стало відомо про порушення його права, а не з моменту коли прокурору стало відомо про порушення цього права. Оскільки оспорюються рішення від 2007 року, а прокурор звернувся до суду у 2014 році з позовом поза межами трирічного строку позовної давності, просила також застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявні його заперечення проти позову, а також заява про застосування наслідків спливу позовної давності. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.20 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення(викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико - культурного призначення. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, згідно з п. а, ст.21 ЗК України є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Згідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти загального користування, також належать до земель житлової та громадської забудови. Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. У ст.20 Закону України «Про основи містобудування» зазначено, що регулювання земельних відносин у містобудуванні здійснюється відповідно до земельного законодавства. Відповідно до ч. І ст.21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно- господарського устрою. Відповідно до Генерального плану міста Херсона, затвердженого рішенням міської ради за №443 від 26.12.2003року земельна ділянка, яка була передана у власність відповідача для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Херсонської міської ради за №597 від 05.10.2007 року за функціональним призначенням належить до території зелених насаджень загального користування.( а.с.14-16) З 2003 року по 2013 рік зміни до Генерального плану міста Херсона не вносилися. Нормами ДБН 360-92 п.3.18 « Планування і забудова міських та сільських поселень» розміщення житлових будинків з присадибними ділянками передбачається саме у зоні садибної забудови. Згідно з пп. 1.1,1.2ДБН. Система містобудівної документації, які були чинним на час виникнення спірних правовідносин, генеральний план міста, селища є основними планувальним документом, який встановлює в інтересах населення та з урахуваннями державних завдань напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення об'єктів загальноміського або загально селищного значення, організації вулично-дорожньої мережі і дорожнього руху, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, захисту території від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони природи та історико-культурної спадщин, черговості освоєння території. Генеральний план міста, селища є основним видом містобудівної документації з планування території населеного пункту, призначеним для обґрунтування (розроблення та реалізації) довгострокової політики органу місцевого самоврядування в питаннях використання і забудови території. Міські і селищні ради, їх виконавчі органи, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації забезпечують розробку та затвердження генеральних планів населених пунктів і керуються ними також при виборі, вилучені, передачі у власність, наданні у користування, купівлі, продажу земель. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план міста відноситься до містобудівної документації та встановлює правові і організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території на населеного пункту ( ст.ст.1,17 цього Закону) Відповідно до рішення Херсонської міської ради №541 від 04.09.2007 року та додатку до нього [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки, площею 0,0600 га, розташованої за адресою: м. Херсон, провул.1 Парковий, 16-б, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.10 т.1). Відповідно до рішення за №597 від 05.10.2007 року та додатку до нього затверджено проект із землеустрою та надано у власність земельну ділянку [PERSON] в місті Херсоні, провулок 1 Парковий, 16-б площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування жилого буднику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.9, 11 т.1). Відповідно до інформації Управління Держземагентства у м. Херсоні Херсонської області, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,0600 га станом на 2014 рік становить 122460 грн. (а.с.12 т.1). 28.02.2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,0541 га, кадастровий номер 6510136300:01:001:0858, розташовану за адресою: м. Херсон, провул.1 Парковий, 16-б. Право власності відповідача на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28.02.2014 р., що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна (а.с.13, 41, 42 т.1). Таким чином, судом установлено, що спірна земельна ділянка згідно Генерального плану м. Херсона, затвердженого рішенням міської ради за №443 від 26.12.2003 року, відноситься до земель громадської забудови, а рішенням Херсонської міської ради за №597 від 05.10.2007 року, зазначену земельну ділянку передано у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, тобто для потреб, не пов'язаних із розміщенням об'єктів, необхідних для населеного пункту в цілому і з порушенням порядку для зміни її цільового призначення. Разом із тим, відповідно до ст.39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно - кадастрового устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіонального та місцевих правил забудови. Земельні ділянки, які використовуються, як шляхи сполучення (вулиці, проїзди, майдани, шляхи, набережні), для задоволення культурно - побутових потреб населення (парки, сквери, бульвари, пляжі), для схову відходів, розміщення та утилізації промислових та побутових відходів, розміщення об'єктів, необхідних для населеного пункту в цілому, перебувають у комунальній власності і не передаються у приватну власність. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до п. а ст.21 ЗК України недійсними рішень органів державної влади, місцевого самоврядування про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Встановивши зазначені обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову прокурора і визнання оспорюваних рішень Херсонської міської рішення ради незаконним, а виданого на підставі їх свідоцтва про право власності про право власності на землю недійсним. Разом з тим, представником відповідача - Херсонської міської ради, представником відповідача [PERSON] та самим відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Тобто, позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст.261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом із тим згідно ч.2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави у позовній заяві з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені ч.1 ст.261 ЦК України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Водночас необхідно мати на увазі, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України,) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року №3рн/99 України прокурор, самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст.1 Закону України "Про прокуратуру" здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави. Таким чином, до спірних взаємовідносин за позовом прокурора встановлюється загальна позовна давність, яка згідно з ст.257 ЦК України становить три роки. Як на підставу для звернення до суду прокурор зазначає, що у вересні 2014 року в ході проведення перевірки законності надання органами державної влади та місцевого самоврядування у власність громадян земельних ділянок встановлено, що оскаржуваними рішеннями було надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON]К , затверджено даний проект, та в подальшому було видано свідоцтво про право власності на земльну ділянку. Відповідно до постанови Судової палати у цивільних господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 № 6-152цс, за змістом норми частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №6-178цс15 та від 16.09.2015 у справі №6-68цс15, які були прийняті на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах. Початок перебігу строку позовної давності починається не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення (постанови Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі №3-23гс14 та від 23.12.2014 у справі №916/2414/13). Матеріали цивільної справи свідчать, що прокуратурі міста Херсона про існування рішень Херсонської міської ради від №541 від 04.09.2007 року та №597 від 05.10.2007 року було відомо ще у 2008 році. З листа прокуратури м. Херсона від 10.12.2007 року №26/3416 вих. 07 вбачається, що прокуратурою міста Херсона в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів при прийнятті рішень Херсонською міською радою проводилася перевірка щодо законності виділення у власність земельної ділянки, зокрема, [PERSON] по пров. Парковий м. Херсоні. У звязку з чим, Херсонською міською радою були прокуратурі були надані документи, що слугували підставою для виділення у власність земельних ділянок. Про їх отримання прокурором прокуратури м. Херсона була зроблена відмітка та зазначено дату отримання 09.01.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка була чинна на дату проведення зазначеної перевірки у 2008 році ) також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему. Отже, початок перебігу позовної давності щодо оскарження зазначених прокурором у позові рішень Херсонської міської ради, починається саме з цієї дати - з дня отримання матеріалів . Тому суд вважає, що у відповідності до ст. 257 ЦК України, строк позовної давності за заявленими позовними вимогами сплив ще у 2011 році. Проте, позов, який є предметом розгляду за даною справою, подано тільки 19.09.2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Аналогічна правова позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 01.07.2015 у справі №6-178цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено правило, згідно якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України. За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Оскільки судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню, однак, позовна заява подана до суду прокурором після спливу трирічного строку позовної давності, а клопотання про його поновлення прокурором не заявлялось, поважності причин пропуску строку прокурором не доведено, а судом не встановлено, в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої відповідачами заявлено відповідне клопотання (ч.4 ст.267 ЦК України). Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» в новій редакції, в якій обмежено повноваження прокурора на представництво в судах. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно зі ст. 4 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребувати та отримати від нього матеріали та їх копії. У разі відсутності суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб'єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування усні та письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою. Згідно частини 1, 7 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством. Як вже зазначалось з посиланням на норми вищезазначеного прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Відповідно до указу Президента № 459/2011 від 13.04.2011 «Про державну інспекцію сільського господарства в Україні» державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Прокурором в порушення вимог Закону України «Про прокуратуру» не подано доказів повідомлення відповідного суб'єкта владних повноважень, що позбавляє прокурора права на звернення до суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову прокурору в повному обсязі.

Outcome: dismissed