Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] у квітні 2015 року звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до Житлово-будівельного кооперативу №70, Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Посилалась на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно -квартиру [ADDRESS] У встановлений законом строк вона, як спадкоємиця першої черги, звернулась до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою при прийняття спадщини за законом. Разом з тим, нотаріусом винесено постанову, якою відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не надано належних правовстановлюючих документів про належність батькові вищевказаного нерухомого майна - квартири [NUMBER]. Зазначає, що батько [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу № 70. В 1991 році він повністю виплатив вартість квартири [NUMBER], яка знаходиться в будинку [ADDRESS] 12 листопада 1991 року [PERSON] отримав ордер [NUMBER] на вселення у вказану двохкімнатну квартиру. Таким чином, [PERSON] був фактичним власником квартири [NUMBER]. Проте в Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації право власності за ним на зазначену квартиру зареєстровано не було. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], а саме на квартиру [NUMBER], яка знаходиться в будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила задовольнити його в повному обсязі. Розгляд справи відбувався у відсутність представників відповідачів та третьої особи, які в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. До суду від представників відповідачів Житлово-будівельного кооперативу №70, Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність. Щодо позовних вимог заперечень не поступило. Від третьої особи [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, у якій вона не заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивачки. Просила розгляд справи провести у її відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, а також матеріали спадкової справи, вважає, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1990 р. по 1994 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. З 1990 року [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу №70. За час перебування у шлюбі, сторонами було набуто двохкімнатну квартиру [NUMBER], яка знаходиться в будинку [ADDRESS], загальною площею 49,10 кв.м., в тому числі житловою 27,30 кв.м. Відповідно до довідки, виданої Житлово-будівельним кооперативом №70, [PERSON] у 1991 році повністю виплатив вартість двохкімнатної квартири [NUMBER] (а.с.12, 16-18). 12 листопада 1991 року [PERSON] та його дружині [PERSON] було видано ордер [NUMBER] на вселення у вказане житло. (а.с.9). Згідно до ст.15 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Аналогічні положення містить п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику справах про спадкування», відповідно до якої, у разі смерті члена житлово-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Такий висновок ґрунтується на аналізі норм ч.2 ст.4, ч.4 ст.13, ч.2 ст.8 Закону України "Про власність", положень пп. 19, 31 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186 "Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу" (у редакції, чинній на час вчинення зазначених дій), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1991 року № 163 "Про зміну і визнання такими, що втратили чинність, рішень Уряду УРСР у зв'язку з прийняттям Закону УРСР "Про власність". Проте, як було встановлено судом, право власності на вказану квартиру в Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації зареєстровано не було. Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, ч.3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Таким чином, виходячи з наведених норм закону, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, суд вважає, що частка кожного із них складає по ? квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 18 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, [PERSON] - помер [INFO] (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частку в квартирі [NUMBER]. Із дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №781/2014, вбачається, що у встановлений законом строк [PERSON], як спадкоємиця першої черги звернулась до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою при прийняття спадщини за законом. Разом з тим, нотаріусом винесено постанову, якою відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не надано належних правовстановлюючих документів про належність батьку вказаного нерухомого майна - квартири [NUMBER]. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, оскільки право власності на спірну квартиру не було належним чином зареєстровано, то відповідно до ст.392 ЦК України позивачка має право на визнання за нею права власності на належну частку померлому [PERSON] в житлі - квартирі [ADDRESS]. Поряд із цим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на всю квартиру, оскільки як вже було встановлено судом, у порядку спадкування за позивачкою може бути визнано лише право власності на частку в квартирі після смерті батька [PERSON] У свою чергу, інший співвласник спірної квартири [PERSON] (матір позивачки) має право розпорядитися своєю часткою у спільному майні на власний розсуд у встановленому законом порядку.

Outcome: partial