Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

В січні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною вимогою до Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS], належний [PERSON], померлій [INFO]. Представник відповідача Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про час та місце слухання по справі була сповіщені належним чином рекомендованим листом, надали суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнали та просили слухати справу без участі їх представника. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в якій позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. В позові [PERSON] вказувала, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу по справі, крім іншого, житловий будинок та господарчі споруди по [ADDRESS]. Позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому просить визнати за [PERSON] право власності по праву спадкування за заповітом на житловий будинок та господарчі споруди по [ADDRESS], які складаються з: «А» - житловий будинок, загальною площею 38,70 кв.м, в тому числі житловою 27,40 кв.м, «Б» - літня кухня, «б» - веранда, «В» - гараж, «Г» - погріб, «І»- цистерна, «№1,2» - огорожа, які належали [PERSON], яка померла [INFO]. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу, дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №300500, виданим 13.03.2012 року Виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, актовий запис № 9 (а.с.6). При житті [PERSON] належав на праві власності житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Даний будинок, 1956 року забудови, зареєстрований на ім"я [PERSON] по погосподарчій книзі Степанівської сільської ради, особовий рахунок №871, що підтверджується довідкою Степанівської сільської ради про належність будинку померлій та витягом з погосподарчої книги (а.с.12,14-15). Наявність будинку підтверджується технічним паспортом, згідно якого за адресою по [ADDRESS] розташовані: «А» - житловий будинок, загальною площею 38,70 кв.м, в тому числі житловою 27,40 кв.м, «Б» - літня кухня, «б» - веранда, «В» - гараж, «Г» - погріб, «І»- цистерна, «№1,2» - огорожа. (16-19). Факт володіння [PERSON] вищевказаним спірним будинком підтверджується також довідкою Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №199 від 23.03.2012 року, згідно якого [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до п.3.1. Інформаційного листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Житловий будинок побудований у 1956 році, тобто коли чинне законодавство не пов'язувало момент виникнення права власності на нерухоме майно з його реєстрацією, правовстановлюючим документом на будинки були довідки виконкомів сільських Рад, які видавалися на підставі записів в погосподарських книгах, крім цього, відповідно до діючого на той час законодавства щодо оформлення прав власності на нерухоме майно, до компетенції виконкомів місцевих рад відносились також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, які з 1979 року були особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні. Так, будинки в сільській місцевості, збудовані до прийняття Указу Президіуму ВР УРСР від 22.01.1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель" не є самовільними і не підлягали здачі в експлуатацію (лист-роз'яснення Центрального БТІ від 29.12.82 року за №23-5/1-394.) Тому оцінивши всі докази в сукупності, суд вважає, що дійсно даний будинок належав на праві власності померлій [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими спорудами, які розташовані по [ADDRESS]. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Спадкуванням згідно ст.1216 ЦК України є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. За життя [PERSON] склала заповіт від 03.12.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3822, згідно якого заповіла [PERSON], крім іншого, житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач [PERSON] прийняла спадщину, своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса [PERSON], на підставі якої була заведена спадкова справа №60/2012 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок з господарчими спорудами, які розташовані по [ADDRESS] належав на праві власності померлій [PERSON] і входить до складу спадщини, яка відкрилась після її смерті. Судом досліджено достатньо доказів для задоволення позовних вимог позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] після померлої [INFO] матері - [PERSON]. Судові витрати позивачем сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі. На підставі ст.1216, 1217, 1223, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.3,4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: approved