Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У лютому 2018 року компанія Р енд А Бейлі енд Ко (R & A BAILEY & CO) звернулася до суду з указаним позовом до відповідачів Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «КОТНАР-М», в якому просила про визнання недійсним договору №12/10/10 про передання (відчуження) майнових прав від 12 жовтня 2010 року; зобовязати Міністерство торгівлі та економічного розвитку України (Ідентифікаційний код: 37508596) внести зміни до Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір щодо визнання реєстрації Договору № 12/10/10 про передання (відчуження) майнових прав недійсною. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилається на те, що компанія Р енд А Бейлі енд Ко (R & A BAILEY & CO) у маркуванні своєї продукції використовує твір образотворчого мистецтва, права на який в неї виникли ще в 1974 році. Проте, 20 липня 2017 року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було зареєстровано договір №12/10/10 від 12.10.2010 року між [PERSON] та ТОВ «КОТНАР-М», про передачу (відчуження) майнових прав на твір образотворчого мистецтва, а саме - картину «[INFO]». Стверджує, що ТОВ «КОТНАР-М», з метою створення перешкод компанії Р енд А Бейлі енд Ко (R & A BAILEY & CO) у реєстрації/використання на території України знаків для товарів і послуг, які включають згаданий твір образотворчого мистецтва, шляхом фальсифікації щодо дійсної дати укладення договору уклало Договір №12/10/10 та ініціювало ряд судових спорів проти компанії Р енд А Бейлі енд Ко (R & A BAILEY & CO). Позивач вважає, що оспорюваний договір є недійсним, оскільки картина, права на яку передані за договором, є плагіатом, а Відповідач 2 не є її автором; картина є незаконною переробкою раніше створеного твору малюнку, майнові авторські права на який ще з 1974 року належать Позивачу, а належного письмового дозволу на таку переробку Відповідачем отримано не було; зміст оспорюваного договору суперечить положенням цивільного законодавства та порушує майнові права Позивача. Крім того, Позивач зазначає, що договір є фіктивним, оскільки його було укладено значно пізніше, ніж у дату, вказану в ньому, тобто, без спрямування його на реальне настання правових наслідків та особами, що не мали відповідного обсягу дієздатності. Міністерством економічного розвитку і торгівлі було направлено відзив на позовну заяву від 11.05.2018. Відповідач 1 зазначає, що під час розгляду заявки Мінекономрозвитку не проводить експертизу твору та не встановлює факт виникнення авторства, а усю відповідальність за достатність і достовірність інформації несе саме автор або особа, яка має авторське право. Відповідно, при здійсненні реєстрації Мінекономрозвитку діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством. У звязку з цим, просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 р. було залучено ДП «УКРПАТЕНТ» до справи в якості співвідповідача, ідентифікаційний номер 31032378; місцезнаходження: вул. Глазунова, 1, Kиїв-42, 01601 у зв`язку із тим, що 13 жовтня 2020 року Кабінетом міністрів України прийняте Розпорядження № 1267-р «Про Національний орган інтелектуальної власності». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року за клопотанням представника позивача компанії Р енд А Бейлі енд Ко (R & A BAILEY & CO), судом призначено судову експертизу, виконання якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» (04053, Україна, м. Київ, провулок Киянівський, 3-7, офіс 213. У вересні 2021 року на адресу Печерського районного суд м. Києва повернулись матеріали справи з висновком експерта №34/21 від 25 серпня 2021 року за результатами проведення фізико-хімічної експертизи. Ухвалою суду від 24.09.2021 поновлено провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду від 17 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача Коваль А.М. не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, пред`явлені вимоги підтримує у повному обсязі із підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], та його представник у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку належним чином. Відповідач ТОВ «КОТНАР-М» та його представник у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку належним чином. Представник відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку належним чином. Представник співвідповідача Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку належним чином. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст та доводи викладені в заявах по суті учасників справи, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом першої інстанції встановлено, що Р енд А Бейлі енд Ко (R&A Bailey and Co) є власником прав на знаки для товарів і послуг, зокрема знак BAILEYS (етикетка) за свідоцтвом України № [NUMBER], зареєстрований для товарів 33 класу МКТП «Алкогольні напої (крім пива)»; дата пріоритету 05.07.2001; дата реєстрації 11.01.2010; дата закінчення строку дії свідоцтва (продовження) 02.07.2028; дата публікації відомостей про видачу свідоцтва 11.01.2010 в офіційному бюлетені «Промислова власність №1»; за свідоцтвом України № 184659, зареєстрований для товарів 33 класу МКТП «Алкогольні напої (крім пива)»; дата пріоритету 11.02.2013; дата реєстрації 25.04.2014; дата закінчення строку дії свідоцтва (продовження) 11.02.2023; дата публікації відомостей про видачу свідоцтва 25.04.2014 в офіційному бюлетені «Промислова власність №8»; за свідоцтвом України №183002, зареєстрований для товарів 33 класу МКТП; дата реєстрації 11.03.2014; дата закінчення строку дії свідоцтва (продовження) 11.02.2023; дата публікації відомостей про видачу свідоцтва 11.03.2014 в офіційному бюлетені «Промислова власність №5». Одним із елементів вищевказаних торговельних марок є малюнок із зображенням пейзажу зі схожими елементами річкою; пагорбами та двома деревами розташованими подібним чином на вказаних малюнках. За Договором про передачу авторських та суміжних прав № 12/10/10 від 12.10.2010 [PERSON] передав виключні майнові авторські права на твір - картина «[INFO]» Товариству з обмеженою відповідальністю «КОТНАР-М» на весь строк дії авторського права, на всю територію світу, а також надав право робити реставрацію картини зі збереженням її початкового вигляду. Вказаний договір був поданий на реєстрацію 28.04.2017 року та зареєстрований за рішенням Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 20.07.2017 №3486. Вказаним договором передавалися права на картину із зображенням пейзажу із елементами, подібними до тих, що зображені на знаках BAILEYS. Атестованими експертами Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності НАПрН України з питань інтелектуальної власності було проведено експертизу обєктів інтелектуальної власності, ініційовану Позивачем, з поставленим питанням: «Чи є твір картина «[INFO]», яка є предметом договору № 12/10/10 про передання (відчуження) майнових прав від 12 жовтня 2010 р., переробкою або іншою подібною зміною твору - малюнку, що являє собою зображення пейзажу і міститься на належній компанії «Р енд А Бейлі енд Ко» (R &amp; A BAILEY &amp; Co) етикетці лікеру «Baileys» (Бейліс) 26 листопада 1974 р. випуску, а також на торговельних марках компанії, що були зареєстровані в багатьох країнах світу раніше 23 травня 1981 року, а саме: 1) за реєстрацією № 104858 у Норвегії; 2) за реєстрацією № 1463787 у Японії; 3) за реєстрацією № 303902 у Австралії; 4) за реєстрацією № 9228 у Багамах; 5) за реєстрацією № 16279/991 у Ліберії; 6) за реєстрацією № М/081673 у Малайзії; 7) за реєстрацією № S/24133 у Сабах; 8) за реєстрацією № Т79/79725Н у Сінгапурі; 9) за реєстрацією № 12458 у Фіджі; 10) за реєстрацією № 69300 у Морокко; 11) за реєстрацією № Р302964 у Швейцарії; 12) за реєстрацією № В81/0321 у Намібії; 13) за реєстрацією № 211200 у Португалії; 14) за реєстрацією № MW/TM/1981/00091 у Малаві?». Відповідно до висновку експертів №1178, складеного 20 лютого 2018 року за результатами проведення експертизи обєктів інтелектуальної власності, здійсненої на замовлення Позивача, судовими експертами [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що твір картина «[INFO]», яка є предметом договору № 12/10/10 про передання (відчуження) майнових прав від 12 жовтня 2010 р., є творчою переробкою малюнку, що являє собою зображення пейзажу, який міститься на належній компанії «Р енд А Бейлі енд Ко» (R & A BAILEY & Co) етикетці лікеру «Baileys» (Бейліс) 26 листопада 1974 р. випуску, а також на торговельних марках компанії, що були зареєстровані в багатьох країнах світу раніше 23 травня 1981 року. Таким чином, первісним твором був малюнок, який міститься на належній компанії «Р енд А Бейлі енд Ко» (R & A BAILEY & Co) етикетці лікеру «Baileys» (Бейліс) 26 листопада 1974 р. випуску. Згідно з висновком експерта №34/21 від 25 серпня 2021 року, складеного за результатами фізико-хімічної експертизи матеріалів документів експертом [PERSON] було надано відповідь на наступні запитання: -Чи відповідає давність підпису [PERSON] (відчужувач), [INFO], що зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний код [NUMBER], даті 12 жовтня 2010 року, вказаній у договорі № 12/10/10 про передання (відчуження) майнових прав від 12 жовтня 2010 року? -Чи відповідає давність підпису директора ТОВ «Котнар-М» та печатки ТОВ «Котнар» (набувач) даті 12 жовтня 2010 року, вказаній у договорі № 12/10/10 про передання (відчуження) майнових прав від 12 жовтня 2010 року? -Якщо ні, то в який період був виконаний підпис [PERSON] (відчужувач), підпис директора ТОВ «Котнар-М» та печатка ТОВ «Котнар» (набувач) у договорі № 12/10/10 про передання (відчуження) майнових прав від 12 жовтня 2010 року? Зокрема, експертом зазначено, що в наданому на дослідження оригіналі договору №12/10/10 про передання (відчуження) майнових прав від 12 жовтня 2010 року та акті-приймання-передачі твору, давність виконання підписів від імені [PERSON], [PERSON] та відбитків печатки ТОВ «КОНТАР-М» не відповідає даті, зазначеній в документі - 12 жовтня 2010 року, фактично підписи від імені [PERSON], [PERSON] та відбитки печатки ТОВ «КОНТАР-М» виконано в період липень 2017 року березень 2018 року. Згідно з афідевітом (свідченнями під присягою), наданим [PERSON] (радником з інтелектуальної власності у Діаджео пі.ел.сі. (Diageo plc)) стосовно судового позову в Україні, поданого ТОВ «КОТНАР-М» проти Торгового центру «Дастор» та Р енд А Бейлі енд Ко (R&A Bailey and Co) до Господарського суду Закарпатської області про зобовязання вилучити з реалізації продукцію лінійки лікерів «BAILEYS»/ «Бейліс», зокрема (Baileys The Original (Бейліс зе Оригінал); Baileys Coffee (Бейліс кавовий); Baileys Hazelnut Flavour (Бейліс зі смаком лісового горіху); Baileys Mint Chocolate (Бейліс зі смаком Лісового Горіха), Baileys Biscotti Flavour (Бейліс з смаком Бісквіту), яка має доступ до документів Компанії «Р енд А Бейлі енд Ко» (R&A Bailey and Co), посвідчений 15 грудня 2017 р., дизайн етикетки для пляшки «BAILEYS» було вперше створено Робертом («Бобом») Вагнером у 1974 році. У вказаний дизайн було інкорпоровано малюнок МкОлея, який надав Компанії безвідкличну безстрокову ліцензію на всі права на малюнок. Надалі, Компанія уклала низку договорів про надання дизайнерських послуг з багатьма дизайнерськими агенціями, включаючи дизайн та розробку етикетки BAILEYS та впродовж років були створені нові дизайни даної етикетки. В той же час, за твердженнями [PERSON], практично всі етикетки пляшом містять зображення Пейзажу Бейліс спереду та по центру етикетки. Незважаючи на те, що пейзажі оновлювалися протягом років, вони завжди зберігали свої основні риси. Судом також було оцінено й інші докази, зокрема посвідчені архівні фотографічні зображення продукції лікеру «Baileys The Original» (Бейліс Зе Оригінал) з нотаріальним посвідченням підпису перекладача; посвідчена копія архівних фотографічних зображень продукції лікеру «Baileys The Original» (Бейліс Зе Оригінал), що вводилась у обіг у більшості країн світу в періоди з 1976 по 1986 рр. з 1986 по 1991 рр., з 1993 по 2004 рр., з 2004 по 2008 рр., з 2008 по 2013 рр та з 2013 р. і продається по наш час засвідчені нотаріально, з перекладом на українську мову та нотаріальним посвідченням підпису перекладача та оригінали продукції лікеру «Baileys The Original» 2013 року та продукції лікеру O`Dailies Original 2016 року. Судом також звернуто увагу на висновки Антимонопольного комітету України, викладених у рішеннях від 13 грудня 2018 р. №720-р у справі №127-26.4/20-18 та від 26 вересня 2019 р. №646-р у справі №127-26.4/46-19 якими визнано, що ТОВ «Котнар-М» вчинило порушення, передбачене статтею 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», у вигляді неправомірного використання у господарській діяльності без дозволу (згоди) міжнародної компанії «R&A BAILEY & CO» (Республіка Ірландія) назви та оформлення упаковки (етикетка та пляшка) лікерів «O`DAILYS», які є схожими на назву та оформлення упаковки (етикетка та пляшка) лікерів «BAILEYS», які міжнародна компанія «R&A BAILEY & CO» раніше за ТОВ «Котнар-М» почала використовувати в господарській діяльності, що може призвести до змішування з діяльністю міжнародної компанії «R&A BAILEY & CO». Вказані рішення були залишені без змін відповідними рішеннями господарських судів у справі від 30.01.2020 №910/13984/19 та від 13.08.2020 у справі №910/17442/19. Суд відзначає, що будь-яких доводів або доказів на спростування вищенаведених доказів та встановлених на їх підставі обставин відповідачі ТОВ «Котнар-М» та [PERSON] не надали. Положення статті 15 Цивільного кодексу України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, зокрема, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень статті I Всесвітньої конвенції про авторське права (Париж, 24.07.1971) «Кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, як-от: твори письмові, музикальні, драматичні та кінематографічні, твори живопису, графіки та скульптури». Відповідно до статті 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про авторське право і суміжні права», субєктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, та інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до правочину або закону. Згідно ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. В силу ст. 15 цього Закону майнові права автора можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що за відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Згідно положень ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" примірником твору є копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі. Пунктом 12 ППВСУ № 5 передбачено, що позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону N 3792-XII). Зокрема, первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Згідно зі ст.15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про авторське право і суміжні права» перекладачам і авторам інших похідних творів належить авторське право на здійснені ними переклад, адаптацію, аранжування або іншу переробку . Перекладачі і (або) автори інших похідних творів користуються авторським правом на створений ними твір за умови дотримання ними прав автора, твір якого зазнав перекладу, адаптації, аранжування або іншої переробки. Статтею 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору. За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються. Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними (частина п'ята статті 1109 ЦК) (Постанова Пленуму Верховного Суду №5 від 04.06.2010 р.) Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право та суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права субєктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання обєктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.2 ст. 203 ЦК України особа , яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. У силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим результатом недійсності договору по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто, вважається, що не відбулося переходу/набуття прав взагалі). (Постанова ВС від 01.12.2021 у справі №569/16702/19) Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. (Постанова ВС від 03.02.2021 у справі № 760/18109/16-ц). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (Постанова ВС/КГС у справі № 903/439/18). Відповідно до п.5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір» Національний орган інтелектуальної власності в) вносить відомості про реєстрацію авторського права на твір та відомості про реєстрацію договорів, які стосуються права автора на твір, до Державного реєстру про реєстрацію авторського права на твір та Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, відповідно. Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2020 року №1267-Р «Про національний орган інтелектуальної власності» від 13 жовтня 2020 року № 1267-р на виконання пп.1 1 п. 7 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення» Закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» визначено, що Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. За змістом ч.1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Оскільки оригінал твору в матеріалах справи відсутній та на вимоги суду не був наданий Відповідачами 2, 3 (листи №757/10270/18-ц від 04.04.2018; 14.05.2018; 07.06.2018); суд вважає за неможливе встановити сам факт існування твору - картини «[INFO]» - з огляду на відсутність оригіналу твору у матеріалах справи, в силу положень чинного процесуального законодавства, зокрема ч.10 ст.84 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідачами не було надано жодних інших доказів протилежного, суд уповноважений визнати факт відсутності вказаного твору в матеріальній формі, а відповідно і відсутність будь-яких прав на нього, і відсутність предмету оспорюваного договору. З огляду на те, що суду були надані лише копія зображення вищевказаної картини, що наводиться у спірному договорі, а також з огляду на те, що у справі містяться висновки експертів стосовно копій цієї картини, суд вважає необхідним зазначити і наступне. Через відсутність оригіналу твору в матеріалах справи суд вважає за неможливе встановити авторство картини «[INFO]» з огляду на недостатність доказів. Відповідно, доводи позовної заяви про те, що [PERSON] не є автором даної картини, з огляду на положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України через ненадання суду відповідачами [PERSON] та ТОВ «Котнар-М» оригінального примірника даної картини як твору, знаходять своє підтвердження. Тобто, суд констатує відсутність твору картини «[INFO]» як предмету оскаржуваного авторського договору, і, відповідно, відсутність будь-яких авторських прав у [PERSON] та ТОВ «Котнар-М» на вказану картину. Крім того, приймаючи до уваги подібність копії картини «[INFO]», яка наводиться у оскаржуваному авторському договорі, та малюнку, зображеного на знаках для товарів і послуг «BAILEYS», враховуючи висновок експертизи обєктів інтелектуальної власності у даній справі, суд приходить до висновку про те, що один з вказаних творів є переробкою іншого. З матеріалів справи вбачається, що компанія Р енд А Бейлі енд Ко (R&A Bailey and Co) використовує подібні малюнки із зображеннями пейзажу з подібним розміщенням елементів в Україні щонайменше з 2001 року, коли було заявлено пріоритет на один з таких знаків в Україні відповідно до свідоцтва України № [NUMBER], зареєстрований для товарів 33 класу МКТП «Алкогольні напої (крім пива)»; дата пріоритету 05.07.2001; дата реєстрації 11.01.2010; дата закінчення строку дії свідоцтва (продовження) 02.07.2028. Остання редакція вказаного малюнку датована 2013 роком; вказане підтверджується свідоцтвом України № 184659, зареєстрованим для товарів 33 класу МКТП «Алкогольні напої (крім пива)»; дата пріоритету 11.02.2013; дата реєстрації 25.04.2014; дата закінчення строку дії свідоцтва (продовження) 11.02.2023. Картина «[INFO]» вперше згадується у договорі 12/10/10, який згідно з висновком експерта, в дійсності був підписаний пізніше у 2017-2018 р. Крім того, зареєстрований вказаний договір був лише у 2017 році. Враховуючи все вищенаведене, з огляду на відсутність доказів протилежного, суд приходить до висновку про те, що вказаний договір було укладено пізніше, а, відповідно, і картину опубліковано пізніше, ніж Р енд А Бейлі енд Ко зареєструвало знак для товарів і послуг №184659. Отже, відповідно до доказів, що містяться у матеріалах справи, картина «[INFO]» є переробкою зображення, що належить компанії Р енд А Бейлі енд Ко., тобто, Позивачу. Умовою для набуття авторських прав на переробку є дотримання прав автора первісного твору. У матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення Відповідачем 2 будь-яких дій для отримання дозволу на здійснення переробки зображення, що належить компанії Р енд А Бейлі енд Ко (R&A Bailey and Co) або щодо надання такого дозволу компанією Р енд А Бейлі енд Ко (R&A Bailey and Co). У звязку з цим, окрім встановлення відсутності картини як предмету спірного договору, суд також вважає, що на момент укладення договору [PERSON] не мав відповідних авторських прав на дану картину та, відповідно, не міг їх передати ТОВ «КОТНАР-М». Оскільки [PERSON] не є власником авторських прав на картину «[INFO]», то передача ним виключних майнових авторських прав на ці твори суперечить нормам цивільного права та права у сфері інтелектуальної власності, зокрема ст. 203 ЦК; ст.ст. 20,31,32 Закону України «Про авторське право і суміжні права». У позовній заяві також було вказано про фіктивність даного правочину через здійснення фальсифікації спірного договору. З огляду на це, суд зазначає наступне. Пунктом 3.1. Договору вказано, що картину було передано у день підписання вказаного договору за Актом приймання-передачі Твору. Однак, Висновком експерта встановлено, що дата, зазначена в договорі, не відповідає реальній даті його укладення (підписання). У звязку з цим, а також враховуючи, що сторонами не було надано оригіналів вказаних договорів; не надано підтвердження того, що предмет договору картина «[INFO]» існує у матеріальній формі та знаходиться у Відповідача 3, який був йому переданий за вказаним договором; суд приходить до висновку про те, що вказаний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто, є фіктивним правочином. Встановлені судом в даній справі обставини свідчать про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину, а саме, продовження неправомірного використання у господарській діяльності назви та оформлення упаковки (етикетка та пляшка) лікерів «O`DAILYS», які є схожими на назву та оформлення упаковки (етикетка та пляшка) лікерів «BAILEYS», та створення перешкод у господарській діяльності компанії Р енд А Бейлі енд Ко (R&A Bailey and Co). Вказане свідчить про фіктивність даного правочину, що є окремою і достатньою підставою для визнання його недійсним судом. А отже, суд дійшов висновку про те, що Договір про передачу авторський та суміжних прав № 12/10/10, укладений між [PERSON] та ТОВ «КОТНАР-М», є недійсним у звязку із вищевстановленими порушеннями вимог чинного законодавства під час його укладення та порушення авторських прав Позивача на первісний твір. У звязку з вищенаведеним, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «КОТНАР-М». З урахуванням наведеного, суд також дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент), яке виконує функції Національного органу інтелектуальної власності (адреса: Україна, 01601, місто Київ, вулиця Глазунова, будинок 1, код ЄДРПОУ: 31032378), внести відомості до Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, про визнання договору недійсним, які є похідними вимогами від основних вимог про визнання недійсним спірного авторського договору. При цьому, не підлягає задоволенню позов в частині вимог до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, оскільки повноваження Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, як органу який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, перейшли до його правонаступника - Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності». У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (п.1, ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та УКРПАТЕНТ, відповідно до покладених на них повноважень, не відслідковують порушення прав власників знаків для товарів і послуг і не перевірять виникнення та порушення авторських прав, а всю відповідальність за достовірність наданої інформації під час реєстрації авторських договорів несуть саме заявники (тобто, [PERSON] та ТОВ «КОТНАР-М», суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та ТОВ «КОТНАР-М» підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені ними під час розгляду справи, які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 3524,00 грн.; витрати на висновки судових експертів у розмірі 30 000 грн. та витрати, повязані із проведенням судової експертизи у розмірі 76 000 грн.; всього: 109 524 грн.

Outcome: partial