Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

В лютому 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позивач зазначав, що 17.09.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк", (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № NKVZGA0000000226, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 128150 грн. 00 коп. на строк до 17/09/2018 року зі сплатою 20,04 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 19.09.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» житловий будинок, який розташований [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за кредитним договором станом на 18.11.2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 509 219 грн. 36 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 131638 грн. 66 коп.; заборгованості по процентам - 56657 грн. 41 коп.; заборгованості по комісії - 10475 грн.18 коп., пені - 285 961 грн. 47 коп., 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 24236 грн. 64 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, позивач просив в рахунок погашення вищевказаної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на будинок, що є предметом іпотеки, шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищевказаному житловому будинку. В судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду направив заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в заяві на адресу суду не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 17.09.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № NKVZGA0000000226, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 128150 грн. 00 коп. на строк до 17.09.2018 року зі сплатою 20,04 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 19.09.2008 року між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» житловий будинок що знаходиться за адресою Миколаївська область м. Вознесенськ, вул. Кошевого Олега бу.№9, який належить відповідачу на праві приватної власності. Позивач свої обов'язки з надання відповідачу обумовленої договором суми повністю виконав. Між тим, [PERSON] у передбачені договором строки обов'язки по погашенню кредиту та процентів виконував неналежним чином. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 18.11.2014 року за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 509 219 грн. 36 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 131638 грн. 66 коп.; заборгованості по процентам - 56657 грн. 41 коп.; заборгованості по комісії - 10475 грн.18 коп., пені - 285 961 грн. 47 коп., 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 24236 грн. 64 коп. - штраф (процентна складова). Отже, станом на зазначену дату прострочена заборгованість [PERSON] становить 188 296 грн.07 коп. (131638 грн.66 коп. за тілом кредиту + 56657 грн.41 коп. за процентами), які і є збитками позивача. Вартість предмету іпотеки - житлового будинку в іпотечному договорі (п.35.4. Договору) визначена у 160000 грн. Іншої оцінки іпотечного майна сторони суду не надавали. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення яких встановлюється в Законі або договорі, а також порукою, заставою, іпотекою. Згідно зі ст..14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Іпотекодержатель має пріоритет у задоволенні вимог. Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до Закону та з інших підстав, передбачених Законом. В судовому засіданні було встановлено, що позивачем на виконання вимог ст.. 12, 35 Закону України "Про іпотеку" 26.09.2014 року на адресу відповідача направлялася письмова вимога про виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, оскільки в тридцятиденний строк порушене зобов'язання виконано не було, то позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, що належить відповідачу [PERSON] на праві власності є обґрунтованим, але такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Виходячи з суми боргу, яка складає 188 295,41 грн., а також з вартості предмета іпотеки в сумі 160000 грн., суд вважає вимоги позивача співмірними. Вибір способу реалізації предмета іпотеки позивачем зазначений в позовній заяві , тобто укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Якщо суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки, то оцінка предмета іпотеки визначається згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як вказано в ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З урахуванням викладеного суд вважає, що загальний розмір вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки складається з: заборгованості за кредитом - 131638 грн. 66 коп.; заборгованості по процентам - 56657 грн. 41 коп.; заборгованості по комісії - 10475 грн.18 коп., пені - 285 961 грн. 47 коп., 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 24236 грн. 64 коп. - штраф (процентна складова). Нерухоме майно, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги позивача, складається з житлового будинку з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в Миколаївській області м. Вознесенськ по вул.. Кошевого Олега № 9 загальною площею 51,4 кв.м. та земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок площею 1000 кв.м. Способом реалізації предмету іпотеки суд вважає застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме укладення договору купівлі-продажу продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно ст. 39 Закону «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно до ст. 40 вказаного Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При вирішенні позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення суд враховує таке. Як зазначене в ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений з займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають в ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду Згідно з частиною четвертою статті 9,ст. 109 Житлового кодексу України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм права, суд враховує вимоги частин другої та третьої статті 40 вказаного Закону України, якими встановлений певний порядок дій іпотекодержателя. Згідно ст. 40 вказаного Закону, яка регламентує процедуру виселення мешканців, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання положень, встановлених частиною другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, суд вважає, що такі позовні вимоги одночасно зі вказаним рішенням не можуть бути задоволені, так як на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, як це вбачається з вимог статті 3 ЦПК України. При таких обставинах суд приходить до висновку, що недотримання визначеної законом процедури при виселенні мешканців житлового будинку чи житлового приміщення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для відмови в позові в цій частині . В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 3654 гривні.

Outcome: partial