Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду в липні 2015 року із зазначеним позовом. В обгрунтування своїх вимог зазначила , що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполі від 21.05.2007 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто 1452833 грн. Після набрання чиності рішення виконувалося в примусовому порядку через виконавчу службу. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 27.01.2012 року рішення суду від 21.05.2007 року було скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами. 30.04.2013 року позовні вимоги позивачки були повторно задоволені, рішення набрало сили 17.07.2013 року. Вишщий спеціалізований суд Україні в 2014 році зобов'язав переглянути рішення суду та рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 19.03.2015 року, яке набрало чинності 17.06.2015 року, з відповідача знову було стягнуто 1452833 грн. на користь позивача та передано на виконання до ДВС. Позивач має право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. За уточненими позовними вимогами позивач просила стягнути з відповідача 2228245 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на задоволені позову, оскільки відповідачем належним чином борг не сплачено, тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність, в судове засідання 01.12.2016 року представник позивача також не прибула, надавши заяву про розгляд справи за її відсутність. Представник відповідача Мізрахін І.В. в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що будь-якої заборгованості у ПП "Чара" перед позивачем не має. Договір від 02.03.1999 року, на підставі якого було стягнуто борг на користь позивача, є недійсним, фактично [PERSON] до каси підприємства ніякіх коштів не вносила. З питання недійсності договору відповідач звернувся до суду із позовом, тому у зв'язку з відсутністю основного боргу відсутні підстави для стягнення сум з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Також зазначив, що на цей час проводиться процедура ліквідації підприємства та його призначено ліквідатором. При цьому просив застосувати до позовних вимог позивача строки позовної давності. В судове засідання, призначене на 01.12.2016 року відповідач не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується письмовою розпискою. Треття особа [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутність. Представник третьої особи адвокат Білозьоров О.Б. в судовому засіданні проти позову заперечував. В судове засідання, призначене на 01.12.2016 року не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується письмовою розпискою. Враховуючі, що усі сторони по справі були повідомлені про розгляд справи належним чином, будь-яких заяв від відповідача та третьої особи суду не надано, справа в проваджені суду перебуває вже тривалий час, суд прийшов до висновку щодо розгляду справи за відсутності сторін. Заслухавши сторони в судових засіданнях, у яких сторони приймали участь, дослідивши матеріали справи, суд приходть до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполі від 19.03.2015 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто 1452833 грн. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17.06.2015 року рішення суду залишено без змін та рішення суду набрало чинності. Згідно зазначеного рішення суду позивач звернулася із позовом до суду про стягнення боргу у квітні 2007 року. Під час розгляду справи встановлено, що вказана сума боргу за судовим рішенням в примусовому порядку не стягнута, добровільно відповідачем також позивачу не повернуто. Відповідч в судовому засіданні не заперечував проти невиплати боргу за рішенням суду, зазначивши при цьому, що на його думку будь- які боргнові зобов'язання у ПП "Чара" перед позивачем відсутні. Відповідно до вимог ч.2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дія зазначеної статті ЦК України пощирюється на всі види грошових зобов'язань в грошовій одиниці України та носить компенсаційний характер і є особливою мірою відповідальності боржника. Таким чином, враховуючі наведені вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплатити борг позивачу, стягнутий за судовим рішенням з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних. Судом відхиляються заперечення відповідача про відсутність будь-якого боргу у відповідача перед позивачем, оскільки наявність такого боргу встановлена судовим рішенням та не підлягає доказуванню при розгляді данної справи. Суд погоджується із розрахунком, наданим позивачем, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, що загалом складає 2228245 грн. Відповідачем суду не надано будь-яких заперечень, щодо правільності аріфметичного розрахунку зазначеної суми. Що стосується застосування строку позовної давності до вимог позивача, заявлених відповідачем, то суд приходить до висновку щодо відстуності підстав для його задоволення виходячі з наступного. Відповідно до досліджених матеріалів справи уперше позивач звернулася до суду у квітні 2007 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполі від 21.05.2007 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто 1452833 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 27.01.2012 року рішення суду від 21.05.2007 року було скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами. 30.04.2013 року позовні вимоги позивачки про стягнення 1452833 грн. з відповідача були задоволені рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя, та ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17.07.2013 рок узалишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 14.05.2014 року вказане рішення суду від 30.04.2013 року та ухвала апеляційного суду від 17.07.2013 року були скасовані та справу передано на новий судовий розгляд. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 19.03.2015 року, яке набрало чинності 17.06.2015 року, позовні вимоги позивача були задоволені. Крім того відповідно до ухвали госопдарського суду Донецької області від 06.10.2010 року справа № 27/114Б за заявою кредитора [PERSON] до ПП"Чара" про банкрутсво, встановлено, що 15.10.2009 року було порушено справу про банкрутство ПП"Чара", у визначений строк Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" [PERSON] звернулася із заявою з вимогю до боржника на суму 2552735,67 грн. та [PERSON] визнано кредитором на вказану суму. Ухвалою госопдарського суду Донецької області від 04.04.2012 року ухвалу суду від 30.12.2009 року скасовано, оскільки провадження у справі про банкруство підлягає припиненню. Таким чином, починаючі з квітня 2007 року позивач зверталася до суду, після скасування судових рішень нею повторно підтримувалися її позовні вимоги про стягнення боргу, при цьому перебіг строку позовної давності переривався. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже позивач має право вимагати стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення та 3% річних з квітня 2007 року з моменту пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання. За таких обставин суд приходить до всиновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючі, що ухвалою суду від 20.07.2015 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, то з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, що становить 3654 грн.

Outcome: approved