Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 вересня 2017 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй стало відомо, що її чоловік [PERSON] без її згоди 12 жовтня 2012 року уклав кредитний договір про надання споживчого кредиту в сумі 11\~000\~грн., які витратив на потреби сім'ї. Відсотки за користування кредитом [PERSON] сплачував за рахунок їх спільних коштів, але про це їй не повідомляв. Посилаючись на те, що вона з 14 серпня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а також те, що кредитний договір в порушення вимог ст.\~65 Сімейного кодексу України було укладено без її згоди, в той час як кредитні кошти були використані в інтересах сімї, позивач просила визнати недійсним кредитний договір від 12 жовтня 2012 року. \~В судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просила його задовольнити. \~Відповідач [PERSON] не заперечував проти викладених в позовній заяві обставин та заявлених вимог. Пояснив, що, дійсно, він 12 жовтня 2017 року уклав з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір і отримав від банку в кредит 11\~000\~грн. без згоди позивача. \~Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив (а.с. 24). Враховуючи думку позивача та відповідача [PERSON], які не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника банку, а також враховуючи обізнаність відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" про наявність в провадженні суду цієї цивільної справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за фактичної явки сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач та відповідач [PERSON] з 14 серпня 1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 12 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого\~останній отримав кредит в сумі 11 000 грн., ця обставина визнана сторонами і, відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню. Як зазначив позивач, не заперечував відповідач [PERSON] та не спростовано іншим відповідачем, при укладенні вказаного кредитного договору згода позивача, як дружини позичальника [PERSON], не отримувалась.\~ Перевіряючи та оцінюючи доводи позивача щодо укладення вказаного кредитного договору в порушення вимог ст.\~65 Сімейного кодексу України без її згоди, як дружини позичальника [PERSON], а також щодо використання кредитних коштів в інтересах сімї і сплати процентів за користування ними за рахунок спільних коштів сім'ї, суд враховує, що позивачем відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження факту використання кредитних коштів на вказані цілі. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як вбачається зі змісту вказаної вище статті та розяснено в п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення ст.\~65 Сімейного кодексу України регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. З огляду на це, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору з підстав, передбачених ч.\~2 ст.\~65 Сімейного кодексу України, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed