Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом посилаючись на те, що 21 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 64734,44 грн. на купівлю транспортного засобу. 01.12.2011 року між сторонами на виконання зобов»язання за кредитним договором підписаний договір застави, предметом якого визначений транспортний засіб. Строк користування кредитими коштами за кредитним договором визначений до 21.09.2018 року. Станом на 08.06.2015 року [PERSON] не виконує зобов»язання, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 60024,73 грн. А тому просять суд в рахунок кредитного зобов»язання, звернути стягнення на предмет застави. Представник позивача за довіреністю у судове засідання не з'явився. Надіслав заяву, в якій просить слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце слухання справи, заперечень не подав, а тому на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення за наявними в справі доказами. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. ПАТ «Ідея Банк» виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обов'язків. В тому числі, ВАТ «Плюс Банк» було правонаступником ВАТ АКБ «Прикарпаття», яке, в свою чергу, створено шляхом реорганізації ТзОВ «Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття «Прикарпатлісбанк», що підтверджується змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року. 21.09.2011року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №910.10720, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 64734,44 грн. на купівлю транспортного засобу ЗАЗ TF69YO, 2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Строк користування кредитними коштами за Кредитним договором - до 21.09.2018 р. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вказаного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу, що підтверджується меморіальними ордерами. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, яка визначається відповідно до умов Кредитного договору, а станом на дату укладення кредитного договору становила 15,9 % річних. Додатком №1 до Кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів. В тому числі, змінна частина ставки визначається станом на перше число кожного кварталу як середнє за попередні 12 місяців. На підставі щоденних звітів форми 350 за ці місяці, які складається згідно Правил НБУ організації статистичної звітності. Також кредитним договором встановлено, що Банк повідомляє Позичальника про підвищення процентної ставки. А також при впровадженні процентної ставки надає позичальнику новий графік рекомендованим листом без внесення змін до кредитного договору. Повідомлення про зміну процентної ставки стає невід'ємною частиною кредитного договору. Таким чином, позивачем було направлено листи відповідачу щодо підвищення відсоткової ставки в порядку та відповідно до умов Кредитного договору. В період з 21.05.2012 року процентна ставка становила 19,65 %, Статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Частиною 1 ст. 530 ЦКУ встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на дату подання заяви відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором у встановлені строки. Останній платіж боржником здійснено 29.12.2014 року. Заборгованість станом на 08.06.2015 року становить: основний борг - 41231,47 грн., прострочений борг - 6133,34 грн., прострочені проценти - 4008,10 грн., строкові проценти - 458,98 грн., нарахована комісія - 0 грн., прострочена комісія - 0 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором за період 1 рік (з 08.06.2014 р. по 08.06.2015 р.) становить: пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 7216,93 грн., дебіторська заборгованість - 975,91 грн., віндикаційні витрати - 0 грн., загальна заборгованість 60024.73 грн. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦКУ у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦКУ передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому проценті. Виконання зобов'язання за договором №910.10720 від 21.09.2011 року забезпечено порукою відповідача-2 -ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» відповідно до Договору поруки від 10 червня 2015 p., укладеного між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс». За умовами зазначеного Договору поруки ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати солідарно в межах суми 100 (сто) гривень 00 копійок за зобов'язаннями позичальника, які виникають з кредитного договору. З ухвали Галицького районного суду мЛьвова від 16.11.2015 року вбачається, що вимоги ПАТ «Ідея банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави виділено в окреме провадження , а ухвалою суду від 14.12.2015 року виділену справу направлено за підсудністю до Кагарлицького райсуду. Відповідно до ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку Боржників (Солідарних Боржників) Кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково, або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між відповідачем [PERSON] та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу ЗАЗ TF69YO, 2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. В Договорі застави чітко передбачено право Заставодержателя : -Перевіряти в будь-який час документально і фактично наявність транспортного засобу та його стан, а відповідач [PERSON] зобов'язаний надавати в будь-який час необмежені можливості для здійснення позивачем своїх прав; -Вилучати автомобіль, знімати державні номерні знаки, ставити автомобіль на зберігання на свій майданчик до погашення заборгованості; -Звернути стягнення на транспортний засіб, що є предметом застави шляхом продажу третій особі від імені Заставодавця в порядку положень закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» та інші права. Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК - у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст..575 ЦК України - закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особи. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 цієї статті - заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов"язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України - реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку прописаному в ньому ж. Згідно з п.4 ч.1 ст.25 цього Закону - - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суд зазначає : спосіб реалізації предмету забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур передбачених ст.26 цього Закону. А згідно з п.2 ч.1 ст. 26 Закону - передбачено продаж обтяжувачем предмету забезпечувального обтяження шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою- покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На підставі договору застави, укладеного з відповідачем [PERSON], обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Згідно з договором застави, укладеним з відповідачем [PERSON], звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя (позивача), у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] прав та інтересів позивача протягом тривалого часу, на підставі невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договором кредиту, а також на підставі того, що відповідач уникає контакту з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки, переховується, за вказаною в кредитному договорі та договорі застави адресою не перебуває, предмет застави для огляду не надає, у позивача є стійкі побоювання щодо неповернення грошових коштів відповідачем та незаконного відчуження останнім автомобіля, що знаходиться в заставі позивача. А тому, в рахунок погашення кредитних зобов'язань на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» за кредитним договором № 910.10720, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON], слід звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ЗАЗ TF69YO ,2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] [NUMBER], шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «ІДЕЯ БАНК» будь - якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо). Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави повністю знайшли своє підтвердження а тому підлягають до задоволення. Так як позов задоволено, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що відповідає вимогам ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved