Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що 11 травня 1995 року уклала шлюб з [PERSON] 04 квітня 2008 року рішенням Чутівського районного суду Полтавської області шлюб між ними було розірвано. У квітні 2007 року ними була придбана земельна ділянка [ADDRESS] . В період часу з квітня 2008 року по 2009 рік на зазначеній земельній ділянці було побудовано житловий будинок. Частину коштів на будівництво позивач позичила у [PERSON] , а частину коштів [PERSON] щомісячно отримував у якості прибутку з ТОВ "Молочна рів`єра". В червні 2008 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був розірваний у 2009 році. Наприкінці 2018 року вона від [PERSON] дізналась, що спірна земельна ділянка була оформлена на [PERSON] Оскільки укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки на [PERSON] було здійснено з порушенням вимог діючого законодавства, просила визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] від 20 квітня 2007 року, укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] , недійсним в частині покупця, визнати покупцем за цим договором [PERSON] та поділити спірну земельну ділянку, визнавши за нею право власності на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2019 року позов було залишено без руху і позивачеві надано строк для усунення недоліків тривалістю - десять днів зі дня отримання копії ухвали. У встановлений строк позивач недоліки, вказані в ухвалі суду, усунула. 06 травня 2019 року судом з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ МС України в Харківській області було отримано інформацію щодо зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 07 травня 2019 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2019 року підготовче судове засідання було закрито і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суу письмову заяву з проханням розлядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не проводилось. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04 квітня 2008 року. Від цього шлюбу мають одну дитину - [PERSON] (а.с.7-8). 20 квітня 2007 року між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацькою Л.М. за реєстровим №487 (а.с.80). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2012 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на самовільно зведений житловий будинок літ.«А-3» з півпідвалом літ.«аппд», терасами літ.«а», «а1», балконами «а2», «а3», ґанками «а4», «а5», навіс літ. «Б», місцеву очисну споруду «В», огорожу №1-6, вимощення І, підпірну стіну ІІ колодязь літ.«К» загальною площею 468 кв. м., що розташовані за адресою [ADDRESS] . Витребувано від добросовісного набувача [PERSON] на користь [PERSON] будинок з надвірними будівлями, а також земельну ділянку розміром 0, 1458 Га, що розташовані за адресою [ADDRESS] . В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року була частково задоволена апеляційна скарга [PERSON] та [PERSON] . Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2012 року -змінено, а саме - скасовано в частині визнання за [PERSON] право власності на самовільно зведений житловий будинок літ. «А-3»з півпідвалом літ. «аппд», терасами літ. «а», «а1», балконами «а2», «а3», ганками «а4», «а5», навіс літ. «Б», місцеву очисну споруду «В», огорожу № 1-6, вимощення І, підпірну стіну ІІ колодязь літ. «К`загальною площею 468,0 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; в частині витребування від добросовісного набувача [PERSON] на користь [PERSON] будинок з надвірними будівлями, а також земельну ділянку розміром 0,1458 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 182 грн. та в задоволенні позову в цій частині [PERSON] - відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року рішення апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2012 року було скасовано, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2012 року було залишено без змін. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року, витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Цент харчових технологій» на користь [PERSON] належний їй на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2014 року, індексний номер 13937386, на підставі якого до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесено запис № 6086382 про реєстрацію за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та запис № 6086421 про реєстрацію за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2014 року, індексний номер 13938328, на підставі якого до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесено запис № 6086873 про реєстрацію за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та запис № 6086906 про реєстрацію за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Ємельянової Світлани Володимирівни від 13 червня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13772890, на підставі якого до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесено запис № 6015052 від 12 червня 2014 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Припинено право застави у іпотекодержателя Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Цент харчових технологій» на передане йому в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Положеннями ст.217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У судовому засіданні встановлено, що позивач на час укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки працювала на ТОВ "Торговий дім "Молочна рів`єра", одним з співзасновником якого був відповідач [PERSON] , що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Цей факт доводить, що саме відповідач [PERSON] вкладав в придбання спірної земельної ділянки кошти, отримані від підприємницької діяльності. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до п.9 зазначеної Постанови згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Із матеріалів справи вбачається, що спірний договір було укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально, окрім того, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов. У судовому засіданні встановлено, що згідно з пунктом 3, 4 оскаржуваного договору продаж спірної земельної ділянки було здійснено, згідно з експертною грошовою оцінкою, за 22569 грн. У той же час відповідачем [PERSON] у судовому засіданні не надано жодного доказу того, що саме таку суму сплачено нею продавцеві до підписання оспорюваного договору, не додано також доказів походження цих коштів. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] в цій частині у повному обсязі. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на кошти, які належали їй. Враховуючи той факт, що у судовому засіданні встановлено, що фактично спірна земельна ділянка була придбана позивачем та відповідачем [PERSON] під час шлюбу за спільні кошти, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки в порядку поділу спільного майна подружжя. У судовому засіданні встановлено, що позивач при зверненні до суду понесла судові вирати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1536 грн.80 коп. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 35 своєї постанови №10 від 17.10.14 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"(з наступними доповненнями та змінами) при пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, оскільки позов [PERSON] було задоволено у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн.40 коп. з кожного (1536 грн.80 коп. : 2). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved