Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ „Приватбанк про стягнення процентів банківського рахунку. Свій позов мотивував тим, що у липні 2014 року він звернувся до відповідача ПАТ «Приватбанк» з приводу відкриття та обслуговування банківського рахунку. Йому було запропоновано відкрити за спрощеною процедурою договір про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку. На виконання домовленостей на його імя після проведення ідентифікації банком була емітована та видана банківська пластикова картка типу «Універсальна» за номер 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року. З умовами договору банківського рахунку відповідач зобовязався здійснювати його розпорядження щодо перерахування, списання та видачу належних йому грошових коштів. З 24.06.2015 року без пояснення будь-яких причин банк в одноособовому порядку відмовився виконувати його електронні розпорядження щодо перерахування коштів по системі електронних платежів «Приват-24», а також заблоковано видачу належної йому готівки у гривнях через банкомати з його карткового рахунку. 08.09.2015 року він звернувся до Банку з письмовою заявою про розірвання договору банківського карткового рахунку та вимогою про повернення належних йому грошових коштів, яку було направлено на адресу поштою. 22.01.2016 року банк листом № 20.01.0.0.0./7-2015914/430 повідомив його про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог. Після неодноразових звернень до відповідача з проханням вирішити блокування коштів у законний спосіб, у жовтні 2015 року він звернувся до суду з позовом про розірвання договору банківського карткового рахунку за кредитно пластиковою карткою типу «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року; стягнення з відповідача публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на його користь, 594 844,50 грн. належних на праві власності грошових коштів; 59 484,45 грн. пені, 2776,64 грн. інфляційних втрат, 5329,15 грн. З % річних, а всього 662 434,74 грн. і 10.03.2016 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року, позов був задоволений частково. Договір банківського карткового рахунку за кредитно пластиковою карткою типу «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року розірвано, стягнуто з відповідача на його користь 594 844,50 грн. заборгованості за договором; 19035,02 грн. пені, 2776,64 грн. інфляційних втрат, 1564,52 грн. З % річних. До цього часу рішення суду відповідачем не виконано, грошові кошти не повернуті. Тому він змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Позивач прохає суд відкрити провадження у цивільній справі за місцезнаходження позивача, звільнивши його від сплати судового збору, стягнути з відповідача - публічного акціонерного товариства «Приватбанк»,код ЄДРПОУ 14360570, на користь позивача [PERSON],ІПН [NUMBER], 40449,43 грн. пені, 51121,07 грн. інфляційних втрат, 12760,64грн. З відсотків річних, а всього 104 331,14 грн. Покласти н відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю ,прохав їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому відсутня необхідність знову доводити обставини стосовно наявності боргу, припинення договору між позивачем та відповідачем, дату виникнення обовязку та інші обставини. Судом встановлено, що у липні 2014 року позивачу [PERSON] відповідачем ПАТ КБ "Приватбанк" була емітована та видана банківська пластикова картка типу «Універсальна» за номер 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року.З умовами договору банківського рахунку відповідач зобовязався здійснювати розпорядження позивача [PERSON] щодо перерахування, списання та видачу належних йому грошових коштів. З 24.06.2015 року без пояснення будь-яких причин банк в одноособовому порядку відмовився виконувати електронні розпорядження позивача [PERSON] щодо перерахування коштів по системі електронних платежів «Приват-24», а також заблоковано видачу належної йому готівки у гривнях через банкомати з його карткового рахунку. 08.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до банку з письмовою заявою про розірвання договору банківського карткового рахунку та вимогою про повернення належних йому грошових коштів, яку було направлено на адресу поштою. 22.01.2017 року банк листом № 20.01.0.0.0./7-2015914/430 повідомив про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог. Після неодноразових звернень до відповідача з проханням вирішити блокування коштів у законний спосіб, у жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання договору банківського карткового рахунку за кредитно пластиковою карткою типу «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року; стягнення з відповідача публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на його користь, 594 844,50 грн. належних на праві власності грошових коштів; 59 484,45 грн. пені, 2776,64 грн. інфляційних втрат, 5329,15 грн. З % річних, а всього 662 434,74 грн. і 10.03.2017 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2016 року, позов був задоволений частково. Договір банківського карткового рахунку за кредитно пластиковою карткою типу «Універсальна» № 5168 7423 2451 0399 зі строком дії до листопада 2017 року розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача [PERSON] - 594 844,50 грн. заборгованості за договором; 19035,02 грн. пені, 2776,64 грн. інфляційних втрат, 1564,52 грн. З % річних. До цього часу рішення суду відповідачем не виконано, грошові кошти позивачу не повернуті. Судом також встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2016 року прострочення зобовязань по поверненню грошових коштів позивача виникло у відповідача з 11.09.2015 року на підставі заяви про припинення договірних відносин та повернення грошей, яку одержано банком 10.09.2015 року. За вказаним судовим рішенням з відповідача стягнуто пеню, інфляційні втрати та З відсотки річних за період з 11.09.2015 року по 12.10.2015 у межах сум заявленого позову. Приймаючи до уваги що рішення суду про розірвання договору набуло законної сили з 17.05.2016 року, а кошти до цього часу не повернути навіть частково, у позивача є правові підставі для стягнення пені за період дії договору з 12.10.2015 року по 17.05.2016 року у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення. Також відповідач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції та 3 відсотків річних за період з 12.10.2015 року по 30.06.2016 року. Відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1 % за день прострочення, але не більш ніж 10 відсотків від суми, яку неправомірно відмовлено у перерахунку та видачі з рахунку. Періодом нарахування пені є період з 12.10.2015 року по 17.05.2016 року всього 217 днів. Пеня у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення складає: 594844.50 грн. х 0,1% х 217 дн. = 129 081,25 грн. Максимальна сума пені не може перевищувати 10 % від суми боргу, що складає 594844.50 х 10 % = 59 484,45 грн. З відповідача вже стягнуто по рішенню суду від 10.03.2016 року на користь позивача 19 035,02 грн. пені. Залишок можливого стягнення по пені з урахуванням стягнутої суми складає: 59 484,45 грн. - 19 035,02 грн. = 40 449,43 грн. 1. Розрахунок інфляційний втрат за прострочення повернення боргу за період з 11.09.2015 року по 31.05.2016 року складає: інфляційні втрати за вказаний період згідно розрахунку, наведеному у додатку № 1 до позову складають 53 897,71 грн. З них частково стягнуто за рішенням Лубенського районного суду від 10.03.2016 року 2 776,64 грн. З урахуванням чого інфляційні втрати від прострочення повернення боргу складають: 53897,71 грн. - 2776,64 грн. = 51121,07 грн. 2. З % річних за період нарахування з 12.10.2015 року по 30.06.2016 року всього 361 день: 594844,50 грн. х 3% / 365 х 261 = 12760,64 грн. 3. Загальна сума позову складає: 40 449,43 грн. + 51121,07 грн. + 12760,64 грн. = 104 331,14 грн. Згідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно зі ст. 1073 Цивільного кодексу України в разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наведених вище обставин вбачається порушення відповідачем вищевказаних норм зобовязального права. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.п. 32.1 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні": «32.1. Банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. 32.1.1. Банки, які уклали агентські договори з юридичними особами (комерційними агентами), несуть відповідальність перед платником та отримувачем, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. 32.2. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0.1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними». Згідно ст.. 1074 ЦК України: «Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом». На підставі вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" слід стягнути на користь позивача [PERSON] - 40449,43 грн. пені, 51121,07 грн. інфляційних втрат, 12760,64 грн. З відсотків річних, а всього 104 331,14 грн. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч.І ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» при подачі позову до суду, а тому судовий збір підлягає стягненню з позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved