Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

В квітні 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПАТ "НАСК "Оранта") про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. В позові зазначали, що 30 квітня 2015 року в м. Миколаєві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої автомобіль марки "Geely L 7162", р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] допустив зіткнення з автомобілем марки "Geely МК", р.н. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , і яким керував [PERSON] . Відповідно до звіту № 388-15 від 12 січня 2016 року, виконаного приватним підприємцем [PERSON] вартість матеріального збитку власника автомобіля "Geely МК", р.н. [NUMBER] , склала 41333 грн. 42 коп., з яких розмір відновлювального ремонту дорівнює 37191 грн. 00 коп. Також позивачка [PERSON] сплатила за проведення дослідження автомобіля 1200 грн. Крім того, вказували, що в цьому звіті не були враховані додаткові витрати в сумі 844 грн. 96 коп., оскільки під час огляду автомобіля в ТОВ "Автодом-Н" було здійснено ряд робіт, які не були враховані при визначені вартості ремонту, а саме: зняття-встановлення переднього бамперу, зняття-встановлення капоту, зняття-встановлення передніх лівої та правої блок-фар, а також заправка кондиціонера фреоном, який витік через ДТП. Загалом вартість відновлювального ремонту автомобіля "Geely МК", р.н. [NUMBER] , склала 38035 грн. 96 коп. (37191 грн. + 844 грн. 96 коп.), величина втрати товарної вартості автомобіля - 4142 грн. 19 коп., а вартість матеріального збитку, заподіяного ДТП, становить 42178 грн. (38035 грн. + 4142 грн. 19 коп.), з яких позивачці [PERSON] частково виплачено страхове відшкодування в сумі 24037 грн. 62 коп. Тобто загальна сума невідшкодованого матеріального збитку склала 18140 грн. 53 коп. (42178 грн. 15 коп. ? 24037 грн. 62 коп.). Також вважали, що через ДТП їм було спричинено моральну шкоду, на відшкодування якої вони просили стягнути солідарно з відповідачів 5000 грн. Посилаючись на те, що винним у ДТП була визнана відповідачка [PERSON] , цивільна відповідальність якої була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта", тому просили: з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнути відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в сумі 4142 грн. 19 коп., що є втратою товарної вартості автомобіля, стягнути з відповідача [PERSON] на користь обох позивачів відшкодування моральної шкоди в сумі 2500 грн., кожному, та стягнути з відповідача ПАТ "НАСК "Оранта" на користь позивача [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в сумі 13998 грн. 34 коп. (38035 грн. 96 коп. - загальна вартість відновлювального ремонту з врахуванням прихованих збитків в сумі 844 грн. 96 коп. за відрахуванням сплаченої страховиком суми 24037 грн. 62 коп.). 30 травня 2018 року представником відповідача Вілкул К.О. був поданий відзив на позовну заяву, в якій він просив відмовити в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, оскільки вважав, що позивачі обґрунтовували моральні страждання через тривалий час відновлення автомобіля, тому такі збитки повинні пред`являтися до страхової компанії, а також відмовити в задоволенні вимог про стягнення матеріального збитку в сумі 4142 грн. 19 коп., оскільки вважав, що вирішення обов`язку по відшкодуванню цього збитку потрібно з`ясовувати зі страховою компанією. 15 червня 2018 року представник позивачів подала відповідь на даний відзив, в якому підтвердила обґрунтованість позовних вимог, в тому числі вказала, що відповідно до вимог законодавства величину втрати товарної вартості автомобіля страхова компанія не відшкодовує, тому вона повинна покладатися на винуватця ДТП, а також наполягала на відшкодування моральної шкоди. 20 червня 2018 року представник позивачів подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій, окрім раніше заявлених вимог про стягнення відшкодування моральних збитків та відшкодування матеріального збитку в сумі 4142 грн. 19 коп., просила також стягнути із ПАТ "НАСК "Оранта" відшкодування матеріального збитку в сумі 15198 грн. 34 коп., що включало, окрім раніше заявленої суми 13998 грн. 34 коп., і 1200 грн. оплати роботи експерта [PERSON] . Ухвалою від 24 липня 2018 року була затверджена мирова угода між позивачами та відповідачкою [PERSON] і провадження в справі в частині вимог позивачів до неї - закрито. Відповідно до умов угоди ---- Таким чином, після затвердження мирової угоди. залишилися позовні вимоги [PERSON] до ПАТ "НАСК "Оранта". Крім того, 22 травня 2019 року представник позивачки подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача ПАТ "НАСК "Оранта" на користь [PERSON] відшкодування збитку, завданого ДТП в сумі 27879 грн. 23 коп. та судові витрати. Таке збільшення вона обґрунтувала виходячи із вартості відновлювального ремонту автомобіля станом на січень 2016 року в сум і 49871 грн. 89 коп., що було встановленого експертизою, проведеною за клопотанням представника позивачки під час судового розгляду цивільної справи. Відзив ПАТ "НАСК "Оранта" суду не подала. В судовому засідання представник позивачки позов підтримала та просила задовольнити, вказавши також, що через значний термін, який знадобився на відновлення автомобіля ціни на роботи та запчастини виросли, тому страхова компанія повинна відшкодувати збитки в повному розмірі, тобто розмір збитку на час розгляду справи. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову через його безпідставність, зазначивши, що страхова компанія здійснила страхову виплату потерпілій відповідно до норм законодавства, розмір якої вона не оскаржувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 квітня 2015 року в м. Миколаєві відбулася ДТП за участю автомобіля марки "Geely L 7162", р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки "Geely МК", р.н. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , і яким керував [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль марки "Geely МК", р.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення винною у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП було визнано [PERSON] і на неї накладено стягнення у виді штрафу в сумі 400 грн. Виходячи з того, що відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В частині 4 цієї ж статті визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тому загалом вимоги позивача про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, є обґрунтованими. Факт ДТП та винуватість у його виникненні учасниками розгляду не оспорювався. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. Стаття 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 р. №1961-IV (далі Закон №1961-VI) передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 21 Закону № 1961-VI забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "Geely L 7162", р.н. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта", про що 01 вересня 2014 року був оформлений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1858591; строк дії полісу - до 02 вересня 2015 року; франшиза - 510 грн.; а ліміт відповідальності за спричинення майнової шкоди на одну особу - 50000 грн. За положеннями статті 22 Закону № 1961-VI у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза, визначена в договорі страхування, страховиком не відшкодовується та повністю покладається на страхувальника. Також, згідно з абз. 2 п. 12.1. ст. 12, п. 37.5 ст. 37 Закону№ 1961-VI страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, а страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Відповідно до ст. 34 Закону № 1961-VI страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування; протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41) цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків; якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження); для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно зі ст. 35 Закону№ 1961-VI для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування; страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Виходячи з оформленого страхового полісу від 01 вересня 2015 року страхова компанія - ПАТ "НАСК "Оранта" зобов`язана була в зв`язку з настанням описаного вище страхового випадку виплатити страхове відшкодування потерпілому. Так, 30 квітня 2015 року як [PERSON] , так і [PERSON] , звернулися до ПАТ "НАСК "Оранта" із повідомленням про ДТП. 05 травня 2015 року аварійним комісаром було проведено огляд автомобіля "Geely МК", р.н. [NUMBER] , і визначені його ушкодження, про що складено протокол (акт) огляду, в якому зазначено, що огляд проводився за участю власниці [PERSON] (є її підпис в цьому протоколі). Відповідно до дослідження від 13 травня 2015 року, проведеного ТОВ "Гарант-АСІСТАНС" на замовлення страхової компанії було визначено, що вартість відновлювального ремонту склала 24547 грн. 62 коп. Згідно із рахунком-фактурою від 05 травня 2015 року, складеного ТОВ "Автодом-Н" вартість відновлювального ремонту "Geely МК", р.н. [NUMBER] , склала 36848 грн. 72 коп. 09 липня 2015 року позивачка [PERSON] подала до ПАТ "НАСК "Оранта" заяву про страхове відшкодування, а 29 липня 2015 року страхова компанія здійснила розрахунок відшкодування, який склав 24037 грн. 62 коп. В ньому було зазначено, що дійсна вартість застрахованого автомобіля - 135105 грн. 68 коп., страхова суму за договором (полісом страхування) - 50000 грн., вартість відновлювального ремонту авто - 24547 грн. 62 коп., франшиза - 510 грн., яка віднімається від загального розміру відновлювального ремонту (24547 грн. 62 коп. - 510 грн.). 23 вересня 2015 року вона перерахувала позивачці цю суму страхового відшкодування як потерпілій при настанні страхового випадку. Відповідно до 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № №1961-VI) При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. З матеріалів справи та встановлених і виписаних вище обставин вбачається, що страхова компанія ПАТ "НАСК "Оранта" виконала всі вимоги законодавства і після проведення всіх необхідних процедур по оцінці розміру збитку та розміру страхового відшкодування, виплатила його власниці застрахованого автомобіля, яка його прийняла і не заперечувала проти його розміру. В зв`язку з цим суд не вбачає підстав для задоволення позову. За положеннями ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судовий збір та судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються. Позивачкою було помилково сплачено судовий збір в більшому розмірі: сплачено 1762 грн. за первісною вимогою про відшкодування моральної шкоди, хоча за такою вимогою, відповідно до Закону України "Про судовий збір", на час подання позову до суду розмір судового збору за подання вимоги немайнового характеру складав 704 грн. 80 коп. Тому, з врахуванням того, що позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди закритий через примирення сторін, то їй підлягає поверненню переплачена сума в розмірі 1057 грн. 20 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed