Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

30.05.2016 року позивач-відповідач [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом до [PERSON] про\~\~розірвання шлюбу. 26.09.2016 року позивач [PERSON] уточнила свої вимоги та просила суд також стягнути з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 15.11.2016 року позивач [PERSON] повторно уточнила свої вимоги та в останній редакції позову просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по ? частині його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що вона з 14.08.2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стала розбіжність у поглядах на сімейне життя, його планування, у родині виникають постійно конфлікти, сварки, тому позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тапросить суд розірвати шлюб. Крім того, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, він працює, отримує заробітну плату та зобовязаний утримувати своїх дітей. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по ? частки його доходу на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. 13.10.2016 року відповідач-позивач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, при цьому зазначив, що з травня 2016 року сторони усно домовилися щодо спільного утримання дітей, оскільки не вирішили питання про те з ким з них залишаються проживати діти, якщо їхній шлюб буде розірвано. Він віддав відповідачці на утримання синів всі кошти, які заробляв, оскільки на той час повністю довіряв їй. В серпні 2016 року відповідачка порушила існуючу між ними домовленість. Вона отримала від нього грошові кошти в сумі 4\~000 гривень, які йому виплатити при звільненні з останнього місця роботи та авансові платежі за новим місцем роботи. В жовтні 2016 року він дізнався, що відповідачка 26.09.2016 року звернулася до суду з вимогою про стягнення з нього аліментів, не зважаючи на те, що діти проживають з ним. Всі зароблені кошти він витрачає на утримання синів. Вважає, що відповідачка має можливість надавати йому матеріальну допомогу на утримання синів та зобовязана це роботи. Вона частково, допомагала йому утримувати синів, але він не мав можливості контролювати її витрати на утримання дітей. На даний час між ними не існує домовленості відносно сплати аліментів. Діти зареєстровані та фактично мешкають за його адресою проживання. Він, як батько, несе за них повну відповідальність. Відповідачка не бажає у добровільному порядку вирішувати питання, які повязані з утриманням дітей, тому він змушений звернутися до суду. Просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від всіх її доходів до досягнення повноліття дітьми. У судовому засідання позивач-відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити її позовні вимоги, в зустрічному позові в частині стягнення аліментів просила відмовити, наполягала на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що подальше проживання сторін у шлюбі не є можливим та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей, посилаючись на те, що діти проживають з нею, відповідач на теперішній час проживає окремо, вони не можуть дійти згоди щодо його допомоги по утриманню їх спільних дітей. Представник позивача-відповідача [PERSON] просив уточнений первісний позов [PERSON] задовольнити, так як примирення між сторонами не відбулося, відповідач-позивач в добровільному порядку аліменти на утримання неповнолітній дітей не надає, він працює, інших аліментних зобовязань не має. В зустрічних позовних вимогах просив відмовити, оскільки в судовому засіданні сам відповідач не заперечував того факту, що діти проживають разом з позивачем. Відповідач-позивач [PERSON] в первісному позові просив відмовити в частині стягнення аліментів, в частині розірвання шлюбу проти позовних вимог не заперечував. зустрічну позовну заяву просив задовольнити, так як він виконує свої обовязки по вихованню синів, проявляє до них постійну турботу, надає їм емоційну та психологічну підтримку. Всі зароблені кошти він витрачає на потреби сімї та утримання дітей. З вересня 2016 року діти знаходяться на їхньому з позивачкою спільно узгодженому утриманні, а з кінця вересня кожен самостійно по мірі своїх сил та виникаючих потреб приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. При цьому наполягав, що хоча він з дітьми спільно не проживає, він майже кожний день буває в будинку, господарює по хазяйству забезпечує їх продуктами харчування. Свідки [PERSON]М та [PERSON] кожен окремо суду пояснили, що сторони по справі є їх сусідами. Діти проживають разом з матірю. Батько дітей з січня 2016 року періодично приходить до будинку, коли дружини не має вдома. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою відповідача. Сторони до січня 2016 року проживали однією родиною, вели спільний бюджет. Після січня 2016 року батько дітей піклується про дітей, матеріально їх утримує, що їй відомо з його слів. Часто приїздить до бабусі [PERSON] у село, допомагає, саджати город. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом відповідача. Відповідач утримує дітей, їздить з ними в розважальні комплекси, відводить дітей в садок, школу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матірю відповідача. Сторони проживали у шлюбі 12 років. З січня 2016 року відносили у них змінилися. Відповідач є турботливим батьком, матеріально допомагає дітям. Дружина виганяє його з дому, вчиняє сварки при дітях. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.57,58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. З\~наданих сторонами доказів встановлено, що\~\~сторони\~\~зареєстрували\~\~шлюб\~14.08.2004 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції місті Кривого Рогу Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 305 ( а.с.8 - копія свідоцтва про одруження). В період спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( а.с. 4,5 копії свідоцтв про народження). Судом надавався строк для примирення за клопотанням відповідача, однак сімейні стосунки між сторонами не поновлені, позивач так і наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересам дитини, і його слід розірвати. Частиною 3\~ст. 105 Сімейного кодексу України\~визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу.\~\~ Згідно зі\~ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Нормами\~ст.51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Задовольняючи позов в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу-одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач-відповідач надала заяву про залишення шлюбного прізвища [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.57,58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], склад сімї: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] ( а.с. 14 довідка), однак з вересня 2016 року там не проживає ( а.с. 103 акт), за даною адресою фактично проживає [PERSON] ( а.с. 104 акт). [PERSON] працює у фізичної особи-підприємця [PERSON], на посаді комірника, її заробітна плата з червня по листопад 2016 року складає 17088,45 гривень ( а.с. 124 довідка). [PERSON] працює в структурному підрозділі «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», його заробітна плата з серпня по грудень 2016 року складає 17\~678,89 гривень ( а.с. 127 довідка). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягненням ним повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини визначається судом. Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17\~Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року\~надано роз'яснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року\~з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених\~ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~За таких обставин, враховуючи, що відповідач-позивач працездатного віку, має постійне місце роботи,\~ діти проживають разом з матірю, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з [PERSON] на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача\~ на двох дітей, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то\~ з наданих сторонами доказів суд не вбачає законних підстав для його задоволення, оскільки сам відповідач позивач не заперечував того, що діти фактично проживають з позивачем-відповідачем, дійти спільної згоди щодо їх спільного утримання дітей сторони не можуть, а з зустрічними позовними вимогами він звернувся до суду тому, що позивач-відповідач звернулася з такими ж вимогами. Відповідно до положень\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial