Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором за рахунок звернення стягнення на заставлене майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком «КИЇВ» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 100, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 3620000,00 дол. США, зі строком повернення до 09.06.2011 р. та сплатою 13,8% річних за користування кредитом. До даного Кредитного договору були підписані додаткові угоди № 1 від 26.12.2007 року, № 2 від 26.02.2008 року, № 3 від 14.07.2008 року, № 4 від 18.12.2008 року, № 5 від 06.01.2009 року в частині зміни валюти кредитування та відсоткової ставки. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 29.12.2007 року було укладено договір застави майнових прав (далі - Договір застави). Відповідно до умов Договору застави [PERSON], для забезпечення зобов'язань по Кредитному договору, надала в заставу належні їй майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS], загальною площею 224,63 кв.м., що буде створений в майбутньому. Позичальник [PERSON] належним чином не виконав свої зобов'язання за Кредитним договором та не повернув позивачу своєчасно та в повному обсязі кредитні кошти та нараховані відсотки. У зв'язку із цим у [PERSON] виникла заборгованість перед Банком по Кредитному договору, розмір якої станом на 15.04.2013 р. становить: 5232929,39 доларів США, 335803,11 євро, та 23552432,52 грн. У зв'язку із належним виконанням позичальником своїх зобов'язань за Договором кредиту, у позивача виникло право на погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет Договору застави. Як було з'ясовано позивачем, застоводавець [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 08.04.2009 року № 559-С/КІ отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.2010 року [PERSON] продала вищевказану квартиру [PERSON] Останній, в свою чергу, перепродав спірну квартиру [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.11.2010 року. Далі зазначена квартира перейшла у власність [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 26.04.2011 року. А 19.10.2012 року, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, власником спірної квартири став [PERSON]. Таким чином, позивач вважає, оскільки він не надав своєї згоди на відчуження предмета застави, то враховуючи вимоги ЦК України та ЗУ "Про заставу", він має право на звернення стягнення на предмет застави, незалежно від того, що наразі дане майно належить зовсім іншій особі (не боржнику і не заставодавцеві). У зв'язку із цим позивач просить суд винести рішення про звернення стягнення на квартиру - [ADDRESS], загальною площею 224,63 кв.м., які передані в заставу ПАТ АКБ «КИЇВ» за договором застави майнових прав від 29.12.2007 року, яка належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання кредиту № 100 від 10.12.2007 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача сплачену суму судового збору. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що відповідач є добросовісним набувачем і договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомити. У зв'язку із цим, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності осіб, які не зявились, за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком «КИЇВ», який змінив свою назву на ПАТ "АКБ "КИЇВ", та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 100 (далі - Кредитний договір), за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 3620000,00 дол. США, зі строком повернення до 09.06.2011 р. та сплатою 13,8% річних за користування кредитом. До даного Кредитного договору між сторонами були підписані додаткові угоди № 1 від 26.12.2007 року, № 2 від 26.02.2008 року, № 3 від 14.07.2008 року, № 4 від 18.12.2008 року, № 5 від 06.01.2009 року, відповідно до яких сторонами було погоджено зміну валюти кредитування та розміри відсоткової ставки. Для забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 29.12.2007 року було укладено договір застави майнових прав (далі - Договір застави). Відповідно до умов Договору застави [PERSON], для забезпечення зобов'язань по Кредитному договору, надала в заставу належні їй майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS], загальною площею 224,63 кв.м., що буде створений в майбутньому, які належать заставодавцю. Позичальник [PERSON] належним чином не виконав свої зобов'язання за Кредитним договором та не повернув позивачу своєчасно та в повному обсязі кредитні кошти та нараховані відсотки. У зв'язку із цим у [PERSON] виникла заборгованість перед Банком по Кредитному договору, розмір якої станом на 15.04.2013 р. становить: 5232929,39 доларів США, 335803,11 євро, та 23552432,52 грн. У зв'язку із належним виконанням позичальником своїх зобов'язань за Договором кредиту, у позивача виникло право на погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет Договору застави. Заставодавець [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 08.04.2009 року № 559-С/КІ отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.2010 року [PERSON] продала вищевказану квартиру [PERSON] Останній, в свою чергу, перепродав спірну квартиру [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.11.2010 року. Далі зазначена квартира перейшла у власність [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 26.04.2011 року. 19.10.2012 року, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, власником спірної квартири став [PERSON]. Відповідно до умов Договору застави, предметом договору були майнові права [PERSON] на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS], загальною площею 224,63 кв.м., що буде створений в майбутньому. Згідно п.1.2 Договору застави, сторонами було домовлено, що після набуття заставодавцем у власність предмета застави, він зобов'язаний укласти із Банком відповідний Іпотечний договір, де предметом іпотеки буде квартира [ADDRESS], загальною площею 224,63 кв.м. Таким чином, оскільки після реєстрації [PERSON] права власності на квартиру, сторони не уклали відповідний Іпотечний договір, їх правовідносини регулювалися Договором застави. Згідно із ст. 20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення па предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде викопано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Як уже було зазначено вище, предметом Договору застави були саме майнові права [PERSON] - право вимоги на передачу у власність об'єкта нерухомості - квартиру [ADDRESS], загальною площею 224,63 кв.м., що буде створений в майбутньому. Відповідно до ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами ( ст. 190 ЦК України). Майнові права є самостійним об'єктом цивільних правовідносин, і можуть набуватися у передбаченому законом порядку, в тому числі і шляхом укладання цивільно-правових угод. Таким чином, оскільки між сторонами продовжував діяти Договір застави майнових прав, та відповідно не був укладений Іпотечний договір про передачу в іпотеку створеного майна (квартири), а тому зважаючи на відповідні умови Договору застави, позивач наділений правом виключно на звернення стягнення на предмет Договору застави - майнові права на відповідний об'єкт будівництва, однак у нього відсутнє право на вимогу про звернення стягнення на створене майно (квартиру), оскільки це є окремий об'єкт цивільн-правових відносин та відповідно це майно не є предметом Договору застави. Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про заставу", заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач, звертаючи до суду із даним позовом просить звернути стягнення на майно, яке належить особі, яка не є позичальником по Кредитному договору та/або заставодавцем по Договору застави, тобто не є учасником кредитно-заставних зобов'язальних правовідносин із позивачем. Однак позивач фактично просить позбавити відповідача його власності на належне йому майно, яке він набув правомірно, оскільки іншого позивачем не доведено. Разом із цим, позивач не заявляв позовних вимог про встановлення порушення норм Законодавства при укладенні правочину на підставі якого відповідач набув права власності на спірне майно та відповідно встановлення факту неправомірності набуття відповідачем у власність спірного майна, для позбавлення його права власності на це майно, що відповідно суперечить змісту ст. 204, 328 ЦК України. У зв'язку із цим, оскільки судом не встановлено факту порушення вимог Законодавства України при отриманні відповідачем у власність спірного майна, суд вважає, що відсутні підстави для позбавлення відповідача його права власності на спірне майно, шляхом звернення стягнення на це майно для погашення кредитної заборгованості іншої особи перед позивачем. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed