Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У жовтні 2009 року позивач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - відповідач 2), [PERSON], Компанія «Абаніко Лімітед», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лессор Групп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, договору про внесення змін та скасування державної реєстрації. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 18 серпня 2008р. між ПАТ «Промінвестбанк» та [PERSON] було укладено договір купівлі - продаж жилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною\~Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3753. 21 серпня 2008 року укладено договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною\~Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3819. Позивач зазначає, що договір купівлі - продажу здійснено з порушенням норм та засад цивільного законодавства, у зв'язку з чим він підлягає визнанню його недійсним, враховуючі, що на день укладення договору купівлі - продажу [PERSON] займав посаду Голови Правління банку, тобто був керівником банку. Також, згідно довідки ТОВ «Обліковець» № 620 від 19.10.2009 року, загальна номінальна вартість акцій, на дату укладення договору купівлі - продажу, що належить: [PERSON] становить 19964520,00 грн.; [PERSON] (дружина відповідача) становить 19951640,00 грн.; [PERSON] (син відповідача) становить 19887680 грн.; [PERSON] (дочка відповідача) становить 19711510,00 грн. Відповідач станом на день укладення договору купівлі - продажу був опосередковано власником акцій банку номінальною вартістю 79515350 грн., що склало 39,7% статутного капіталу (статутний капітал банку станом на день укладення договору купівлі - продажу складав 200175000,00 грн.), отже відповідач станом на день укладення договору купівлі - продажу був пов'язаною особою по відношенню до позивача. Крім того, укладення договору купівлі - продажу відбулось з пов'язаною особою на сприятливіших за звичайні умови, та підлягає визнанню його недійсним у зв'язку з тим, що 18 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу жилого будинку в [ADDRESS], за ціною 13857088 грн. Відповідно до протоколу Правління ПАТ «Промінвестбанк» № 1439/1 від 07.07.2008р., щодо надання дозволу на продаж житлового будинку, вищевказаний об'єкт дозволено продати за ринковою вартістю, але не нижче балансової. На виконання таких вимог ТОВ «Інвесткон» було проведено роботи з визначення ринкової вартості цього будинку, яка відповідно до «Звіту про оцінку майна» від 27.06.2008р. склала 13857088.00 грн. Відповідно до Рецензії №268 від 11.02.2010 року, здійсненою старшим науковим співробітником «Київського науково - дослідного інституту судових експертиз» [PERSON], «Наданий на рецензування «Звіт про оцінку майна. Об'єкт оцінки: жилий будинок [ADDRESS], що належить ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та розташований по [ADDRESS]», виконаний суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Інвесткон» з датою оцінки на 27.06.2008 року не в повній мірі відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна, має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки». Також згідно висновку комісійної будівельно - технічної експертизи від 19.07.2012 року, виконаної експертами Київського науково - дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість жилого будинку [ADDRESS], станом на дату оцінки становить 9505793 доларів США, що еквівалентно 46076480 грн. Таким чином визначена експертним шляхом ринкова вартість жилого будинку [ADDRESS], у розмірі 46076480 грн. є значно більшою по відношенню до вартості цього будинку, за якою він був проданий [PERSON] за договором купівлі - продажу жилого будинку від 18.08.2008р., що становила 13857088,00 грн. Отже враховуючи вищевказане, відчуження ПАТ «Промінвестбанк» жилого будинку [ADDRESS] [PERSON], відбулося з грубим порушенням ст. 52 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», а тому угоди укладені банком із пов'язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення. Станом на 07.07.2008 р. Правління Промінвестбанку діяло у складі 5 осіб, які були визначені згідно з рішенням Спостережної ради Промінвестбанку від 31.05.2007р., оформленим протоколом №1 засідання Спостережної\~Ради Промінвестбанку, а саме: Голова Правління - [PERSON]; члени Правління: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З протоколу 1439/1 засідання Правління Промінвестбанку від 07.07.2008 року «Щодо надання дозволу на продаж житлового будинку» вбачається, що порядок скликання засідання Правління Промінвестбанку від 07.07.2008 р. не був дотриманий в аспекті обов'язкового завчасного повідомлення усіх членів колегіального виконавчого органу про проведення засідання Правління, включення до порядку денного питань щодо надання дозволу на продаж житлового будинку, надання інформації з питань порядку денного тощо, оскільки в зазначеному протоколі відсутні відомості про це. 10.02.2016 року Господарським судом м. Києва було винесено рішення, яким визнано недійсними з моменту прийняття рішення Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 07.07.2008р. оформлені протоколом № 1439/1 засідання Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 07.07.2008р., щодо надання дозволу на продаж житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Отже на момент відчуження жилого будинку [ADDRESS] не існувало рішення повноважного органу ПАТ «Промінвестбанк» щодо відчуження належного йому майна. Крім того, відчуження активів позивача за цінами, що не відповідають ринковим, загрожують інтересам вкладників та кредиторів банку, зокрема, укладення договору купівлі - продажу було здійснено за місяць до введення в Промінвестбанку Тимчасової адміністрації НБУ (постанова НБУ № 308 від 07.10.2008р.) внаслідок погіршення фінансового стану банку. Тому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку розташованого по [ADDRESS], укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та [PERSON] від 18.08.2008 року та договору про внесення змін до нього від 21.08.2008 року; скасувати державну реєстрацію правочину (№ 3086910) у Державному реєстрі правочинів. У жовтні 2009 року позивач звернувся із клопотанням про забезпечення позову, яке було задоволено ухвалою від 02.11.2009 року. 11.02.2010 року представником відповідача було подано заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову повністю. 27.01.2011 року представником компанія «Омега Мерчантс Лтд» подано клопотання про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє компанію «Омега Мерчантс Лтд», на стороні відповідача. 28.01.2011 року представником компанія «Омега Мерчантс Лтд» подано клопотання про скачування заходів забезпечення позову, яке ухвалою від 31.01.2011 року задоволено частково, а саме: скасовано заходи забезпечення позову, знято арешт на жилий будинок [ADDRESS]. 01.02.2011 року представником Абаніко Лімітед було подано зустрічну позовну заяву, ухвалою від 20.06.2011 року було відмовлено в її прийнятті. 07.02.2011 року представником Абаніко Лімітед було подано заяву про забезпечення позову, яку підтримано позивачем в заяві від 07.02.2011 року, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою від 08.02.2011 року. Ухвалою від 19.07.2011 року призначено судову будівельно-технічну експертизу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2012 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до [PERSON], [PERSON], Компанії «Абаніко Лімітед», треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Старостіна Наталія Сергіївна, Тверська Інесса Володимирівна, Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації було відмовлено. 13.01.2012 року позивачем було подано апеляційну скаргу, яку рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року було задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2012 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації правочину у державному реєстрі правочинів, скасувано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту. Визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON], посвідчений 18.08.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за №3753, а також договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору, посвідчений 21.08.2008 р. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за №3819, та скасувати державну реєстрацію зазначених правочинів у державному реєстрі правочинів. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судові витрати в розмірі 45,50 грн. на відшкодування судових витрат. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до [PERSON] про зобов'язання передати будинок залишити без змін. 24.10.2012 року представником Компанії «Омега Мерчантс Лтд» було подано касаційну скаргу, яку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03.04.2013 року касаційну скаргу було відхилено, рішення апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року залишено без змін. 08.12.2014 року представник відповідача звернувся до апеляційного суду м. Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року в обґрунтування зазначивши, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2014 року, залишену без змін Київського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015 року, визнано незаконним та нечинним абзац 5 пункту 1.14 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №368 від 28.08.2001 року, відповідно до якого більш сприятливими умовами визнається продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу неінсайдеру (т. 6 а.с. 81) Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2015 року заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2015 року в заяві [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.12.2015 року касаційну скаргу ТОВ «Лессор Груп» було задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2012 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н.В. від 22.02.2016 року справу призначено до розгляду. 17.05.2016 року представник ТОВ «Лессор Груп» звернувся до суду із заявою про залучення їх до участі в якості третьої особи, яку в судовому засіданні 18.05.2016 року задоволено. Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2016 року зазначену справу розподілено на суддю Піхур О.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 27.10.2016 було справу призначено до розгляду. 06.02.2017 року представником ТОВ «Лессор Груп» було подано письмові заперечення проти позову. 31.03.2017 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою від 04.04.2017 року задоволено та накладено арешт на житловий будинок №16. 18.05.2017 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яку прийнято в судовому засіданні 01.06.2017 року, згідно якої позивачем не заявляються та він не підтримує позовні вимоги, що були в первісній позовній заяві про зобов'язання відповідача повернути у власність позивача жилий будинок [ADDRESS], а зазначені нові підстави позову - недійсність протоколу Правління банку №1439/I, а також, що продаж майна здійснено за ціною нижче балансової, про що позивачем раніше не заявлялося, тобто позивач дізнався про своє порушене право в 2009 році, а не в 2017 році, коли подав заяву про уточнення позовних вимог. 01.02.2018 року представником позивача подано клопотання про заміну неналежних відповідачів та залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, яке в судовому засіданні 01.02.2018 року задоволено. Ухвалою від 01.02.2018 року справу призначено в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 14.02.2018 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 09.03.2018 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив. 21.03.2018 року представником відповідача подано до суду заперечення по справі в яких просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 19.04.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, пояснив, що відчуження активів позивача за цінами, що не відповідають ринковим, загрожують інтересам вкладників та кредиторів банку, відчуження ПАТ «Промінвестбанк» жилого будинку [ADDRESS] [PERSON], відбулося з грубим порушенням ст. 52 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», оскільки угоди укладені банком із пов'язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що дійсно на день укладення договору, угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами, проте на момент укладення договору не існувало жодного документу, який би вказував на іншу ринкову вартість будинку, ніж та, що була передбачена договором, а абзац 5 пункту 1.14 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №368 від 28.08.2001 року, відповідно до якого більш сприятливими умовами визнається продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу не інсайдеру, який був підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасовано постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2014 року, крім того зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності. У судовому засіданні представник третьої особи ТОВ «Лессор Групп» позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що підстав для визнання договору купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], недійсним відсутні, оскільки при його укладанні норми чинного законодавства України не порушувались. У судове засідання треті особи [PERSON], Компанія «Абаніко Лімітед», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд», не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2012 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до [PERSON], [PERSON], Компанії «Абаніко Лімітед», треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Старостіна Наталія Сергіївна, Тверська Інесса Володимирівна, Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації було відмовлено (т. 3 а.с. 173-176). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року апеляційну скаргу позивача було задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2012 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації правочину у державному реєстрі правочинів, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту. Визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON], посвідчений 18.08.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за №3753, а також договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору, посвідчений 21.08.2008 р. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за №3819, та скасувати державну реєстрацію зазначених правочинів у державному реєстрі правочинів. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судові витрати в розмірі 45,50 грн. на відшкодування судових витрат. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до [PERSON] про зобов'язання передати будинок залишити без змін (т. 4 а.с. 62-65). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03.04.2013 року касаційну скаргу представника Компанії «Омега Мерчантс Лтд» було відхилено, рішення апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року залишено без змін (т. 3 а.с. 368). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.12.2015 року касаційну скаргу ТОВ «Лессор Груп» було задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2012 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 5 а.с. 216). Судом встановлено, що на засіданні Правління «Промінвестбанку» від 7 липня 2008 року було прийнято рішення про надання дозволу на продаж жилого будинку [ADDRESS] за ринковою вартістю, але не нижче балансової, у зв'язку з недоцільністю подальшого його утримання на балансі Банку, та доручено укласти договір з ТОВ «Інвесткон» на проведення робіт з визначення ринкової вартості цього будинку, що підтверджується протоколом №1439/I від 07.07.2008 року (т. 3 а.с. 73). Станом на 15 серпня 2008 року залишкова балансова вартість будинку складала 12430904,41 грн., в тому числі ПДВ 1036404,17 грн., що підтверджується довідкою №20/11-3038 від 15.08.2008 року (т. 3 а.с. 77). Згідно довідки-характеристики, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації 18 липня 2008 року №1352986 вартість будинку складає 13857088 грн. (т. 3 а.с. 76). Ринкова вартість будинку у розмірі 13857088 грн. зазначена і у «Звіті про оцінку майна жилого будинку [ADDRESS]», виконаного ТОВ «Інвесткон» (т. 1 а.с. 82-85). 18 серпня 2008 року між «Промінвестбанком» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], згідно умов якого Банк передав, а [PERSON] прийняв у власність зазначений житловий будинок. Продаж будинку здійснено за ціною 13857088,00 грн., Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстровано в реєстрі за №3819 (т. 1 а.с. 9). 21 серпня 2008 року між тими ж сторонами був укладений договір про внесення змін в пункти 3 та 4 договору. Зазначено, що продаж будинку здійснено за 13857 088 грн. з урахуванням податку на додану вартість, у тому числі вартість без урахування податку на додану вартість - 11547 573,33 грн., сума податку на додану вартість - 2309515 грн. (т. 1 а.с. 12-13). Позивач, обґрунтовував заявлений ним позов тим, що відчуження будинку відбулось за ціною нижчою від ринкової, з посиланням на рецензію №268 від 11 лютого 2010 року спеціаліста Київського науково-дослідного інституту, відповідно до якої, наданий на рецензування «Звіт про оцінку майна жилого будинку [ADDRESS]» не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки (т. 1 а.с. 200-208). Проте, суд не бере до уваги цей доказ, оскільки рецензентом не вказано яким чином це вплинуло на ціну будинку, оскільки не обґрунтував в яку сторону та саме які недоліки вплинули на достовірність оцінки, тому суд вважає, що дана рецензія не спростовує оцінку. Відповідно до висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 4 січня 2012 року, виконаної за повторно направленою ухвалою суду від 19 липня 2011 року, визначити ринкову вартість жилого будинку [ADDRESS] станом на червень 2008 року та на 18 серпня 2008 року не вбачається можливим, оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутня повна інформація щодо технічного стану об'єкта дослідження на дати оцінки (т. 3 а.с. 149-156). Згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2012 року, виконаної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на підставі ухвали апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2012 року, ринкова вартість об'єкта дослідження - житлового будинку [ADDRESS] станом на дату оцінки становить 9505793 доларів США або 46076480 грн. (т. 4 а.с. 3-16). Відповідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд не вважає належним та допустимим доказом висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19 липня 2012 року, оскільки оцінка проводилася без дослідження об'єкту, стану та ремонту будинку на момент його продажу, тому відсутній належний та допустимий доказ визначення ринкової ціни об'єкта та підтвердження того, що об'єкт продано за ціною нижче ринкової, крім того у висновку не конкретизовано дату, станом на яку встановлювалася ринкова вартість. Позивач зазначає, що намомент відчуження жилого будинку [ADDRESS] не існувало рішення повноважного органу ПАТ «Промінвестбанк» щодо відчуження належного йому майна, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2016 року було визнано недійсними з моменту прийняття рішення Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 07.07.2008р. оформлені протоколом № 1439/1 засідання Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 07.07.2008р., щодо надання дозволу на продаж житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Проте, відповідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2017 року, рішення Господарського суду м. Києва від 10.02.2016 року скасовано та постановлене нове про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лессор Груп" про визнання недійсними рішення правління Промінвестбанку від 07.07.2008, оформлені протоколом 1439/І засідання Правління Промінвестбанку від 07.07.2008, щодо надання дозволу на продаж житлового будинку. Відповідно до ч. l ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.l ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Позивач, як на підставу недійсності договору купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS]», посилається на ч. 1 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно якої угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами. Угоди, укладені банком із пов'язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення, зазначаючи, що в силу положень ст.ст. 42, 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідач [PERSON] є пов'язаною особою з «Промінвестбанком», так як володіє істотною участю у капіталі банку. Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, серед іншого під істотною участю розуміється володіння 10 і більше відсотками статутного капіталу банку. На момент укладення договору купівлі-продажу від 18 серпня 2008 року [PERSON] займав посаду голови Правління «Промінвестбанку», та йому і членам його родини (дружина, син, дочка) належало 39,7% вартості акцій. Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що більш сприятливими умовами є, в тому числі і прийняття меншого забезпечення виконання зобов'язань, ніж вимагається від інших клієнтів. Зазначений у вказаній нормі перелік більш сприятливих умов не є вичерпним. Відповідно до постанови Національного банку України №368 від 28 серпня 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні» угоди, що укладаються з інсайдерами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, що укладені з іншими особами. Угоди укладені банком з інсайдерами на умовах більш сприятливих за звичайні, визнаються судом недійсними з часу їх укладення (п.1.14 Інструкції). Більш сприятливими умовами визнається, в тому числі, продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу не інсайдеру тощо. У зв'язку з цим, позивач зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу жилого будинку [PERSON] був пов'язаною з банком особою, і продаж будинку відбувся на більш сприятливих для нього умовах, за ціною, що є значно нижчою від ринкової ціни цього будинку, у зв'язку із чим, така угода є недійсною з моменту її укладення. Проте, суд не може погодитися з такою думкою позивача, оскільки відповідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015 року, визнано незаконним та не чинним абзац 5 пункту 1.14 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №368 від 28.08.2001 року, відповідно до якого більш сприятливими умовами визнається продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу не інсайдеру. Відповідно довідки №20/11-3038 від 15.08.2008 року станом на 15.08.2008 року на балансі Промінвестбанку обліковується жилий будинок за адресою: [ADDRESS], залишковою балансовою вартістю 12430904,41 грн., в тому числі ПДВ 1036404,17 грн. (т. 3 а.с. 77). Відповідно довідки наданої ПАТ «Промінвестбанк» №09-8-8/1475 від 02.10.2017 року, 20.08.2008 року на рахунок ПАТ «Промінвестбанк» надійшло 13857088,00 грн., в рахунок оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який було укладено 18.08.2008 року між банком та [PERSON] З отриманої суми коштів банк перерахував до бюджету податок на додану вартість в сумі 2309515,00 грн., а різницю 11547573,00 відправив на перекриття залишкової вартості об'єкту (т. 7 а.с. 5). Належним документом, що підтверджує балансову вартість будинку відповідно до вимог законодавства є довідка №20/11-3038 від 15.08.2008 року з якої вбачається, що балансова вартість будинку 12430904,41 грн., а продано будинок за ціною 13857088,00 грн., яка є більшою від балансової вартості будинку, тому посилання позивача про те, що угода є недійсною з моменту її укладення, оскільки продаж будинку відбувся на більш сприятливих умовах, за ціною, що є значно нижчою від ринкової ціни цього будинку, не відповідає дійсності, а згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2012 року, виконаної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на підставі ухвали апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2012 року, ринкова вартість об'єкта дослідження - житлового будинку [ADDRESS] станом на дату оцінки становить 9505793 доларів США або 46076480 грн., але суд не вважає належним та допустимим доказом висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, оскільки оцінка проводилася без дослідження об'єкту, стану та ремонту будинку на момент його продажу, тому відсутня оцінка для доказів, що об'єкт продано за оцінкою нижче ринкової, крім того у висновку не конкретизовано дату, станом на яку встановлювалася ринкова вартість. Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Ст. 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Як зазначено в п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та поясненням, враховуючи, що при укладенні договору купівлі-продажу будинку від 18.08.2008 року сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України, позивачем не доведено факту порушення рішення Правління банку (колегіального органу управління), щодо визначення розміру ціни відчуження спірного будинку, не доведено, що відчуження будинку відбулось за ціною нижчою від його ринкової вартості, крім того, судом враховано ту обставину, що рішення про відчуження спірного будинку було прийнято Правлінням позивача, а не особисто [PERSON], який не має впливу на рішення колегіального органу, а також те, що відчуження відбулося за ціною вище балансової. Сам факт проведення звіту про оцінку майна (складеного співробітниками ТОВ «Інвесткон»), який не у повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, відповідно до проведеної на замовлення позивача рецензії №268 від 11 лютого 2010 року не є підставою вважати, що відчуження спірного будинку відбулося в порушення вимог Закону, оскільки у вказаній рецензії не визначено, що вартість будинку є більшою, крім того, продаж будинку за ціною нижче балансової вартості не може бути підставою для визнання договору недійсним відповідно вимог ст. ст. 203-215 ЦК України, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання договору недійсним не підлягає задоволенню, відповідно позовна вимога про скасування державної реєстрації правочину (№ 3086910) у Державному реєстрі правочинів є похідною, тому також не підлягає задоволенню. У відзиві до позовної заяви відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, і з даного приводу суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 18.08.2008 року має обчислюватися з моменту, коли у позивача виникло право на позов до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше звернувся до суду в 2009 році, єдиною підставою для визнання договору недійсним було порушення ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у 2017 році позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, якою було змінено підстави позову, та вказано нові підстави - недійсність протоколу Правління банку №1439/I, а також, що продаж майна здійснено за ціною нижче балансової, про що позивачем раніше не заявлялося, тобто позивач дізнався про своє порушене право в 2009 році, а не в 2017 році, коли подав заяву про уточнення позовних вимог. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 18.08.2008 року, проте, позов не підлягає задоволенню з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та поясненням, враховуючи, що при укладенні договору купівлі-продажу будинку від 18.08.2008 року сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України, позивачем не доведено факту порушення рішення Правління банку (колегіального органу управління), щодо визначення розміру ціни відчуження спірного будинку, не доведено, що відчуження будинку відбулось за ціною нижчою від його балансової та ринкової вартості, крім того, судом враховано ту обставину, що рішення про відчуження спірного будинку було прийнято Правлінням позивача, а не особисто [PERSON], який не має впливу на рішення колегіального органу, а також те, що відчуження відбулося за ціною вище балансової. Сам факт проведення звіту про оцінку майна (складеного співробітниками ТОВ «Інвесткон»), який не у повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, відповідно до проведеної на замовлення позивача рецензії №268 від 11 лютого 2010 року не є підставою вважати, що відчуження спірного будинку відбулося в порушення вимог Закону, оскільки у вказаній рецензії не визначено, що вартість будинку є більшою, крім того, суд бере до уваги постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2014 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2017 року, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання договору недійсним не підлягає задоволенню, відповідно похідна позовна вимога про скасування державної реєстрації правочину (№ 3086910) у Державному реєстрі правочинів також не підлягає задоволенню, окрім того позивач пропустив строки позовної давності на звернення до суду, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed