Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, однак від нього поступило заперечення на позовну заяву в якому просить визнати його батьківство відносно його дочки [PERSON], зменшити розмір стягнення аліментів до 1/8 частки зі всіх видів його доходу щомісяця, справу слухати без його участі та участі його адвоката. Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ч.2 ст. 128 цього ж Кодексу, підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 128 Сімейного Кодексу України позов про визнання батьківства може бути пред"явлений матір"ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживали однією сім"єю без реєтрації шлюбу з 10.09.2002 року по червень місяць 2009 року. Від спільного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], її матір"ю є [PERSON], а батьком записаний [PERSON]. (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень [PERSON] вчинено 27.11.2003 року відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме за прізвищем матері, а ім"я та по батькові батька дитини записано зі слів матері. Актовий запис №15 складений виконкомом Ліснотарновицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківській області . Згідно заперечення на позовну заяву відповідач по справі [PERSON] визнав своє батьківство відносно [PERSON], [INFO]. Тому даний факт не підлягає доказуванню . З огляду на зазначене, в силу положень ст.61 ЦПК України суд вважає факт батьківства [PERSON] стосовно [PERSON], [INFO] підтвердженим. Таким чином у відповідності до ч.1 ст. 134 СК України визнання [PERSON] батьком [PERSON], є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині позовної заяви. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. При визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі судом враховано положення ч. 1 ст. 184 СК України і роз»яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до передбаченого Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років становить 1455 грн. Як передбачено ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне положення міститься також в роз'ясненнях Верховного Суду України, даних в п. 23 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно якого розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Разом з тим, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, щодо обов'язку батьків утримувати своїх дітей. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання складеного депутатом Ліснотарновецької сільської ради та довідки про склад сім"ї від 05.04.2016 року Назавизівськохї сільської ради ради, вбачається, що позивач на даний час разом з неповнолітніми дітьми, в т.ч. з дочкою [PERSON], проживає в будинку своєї матері, власного житла не має, земельної ділянки не має, підсобного господарства не веде, працює техпрацівницею в Ліснотарновецькому НВК, однак її доходів не вистачає, щоб забезпечити дитину всім необхідним, інших доходів не має. Відповідач коштів на утримання дитини не надає (а.с. 8,10). Відповідач по справі, як встановлено в судовому засіданні є пенсіонером по інвалідності, однак інших утриманців не має, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 років до 18 років, матеріальне становище сторін, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а отже, на думку суду в змозі сплачувати аліменти в частці, тобто в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави та 1551,20 грн. в користь [PERSON] за надання юридичної допомоги адвокатом та сплати судового збору по справі. На підставі ст.ст. 128,134,135,180,181,182,191 СК України та

Outcome: approved