Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації, а також відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свою заяву тим, що вона багато років працює лікарем-наркологом відділення ОПНО КП "КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ" ДОР" та є лікарем вищої категорії. На момент звернення до суду у СВ ПОКРОВСЬКОГО ВП КРИВОРІЗЬКОГО ВП ГУНП В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ знаходиться кримінальне провадження № 12019040730002361 за ч. 1 ст. 139 КК України, в якому вона визнана потерпілою. При ознайомлені з матеріалами кримінальної справи нею було виявлено, що до письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] в якості матеріалу який її характеризує було долучено колективну скаргу працівників відділення ОПНО, яка є: завідомо неправдивою, принизливою, образливою, оскільки принижує її як людину, впливає на її авторитет як лікаря і взагалі створює негативну соціальну оцінку серед оточуючих людей. Також ця скарга була долучена до відзиву на позовну заяву по цивільній справі № 212/976/20, яка перебувала в провадженні судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та по якій винесено рішення. Просить визнати вищевказану інформацію, яка відображена в колективній скарзі поширеної службовими та посадовими особами КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ недостовірною та такою, що принизила її гідність, честь та ділову репутацію. Зобов`язати відповідача спростувати цю інформацію шляхом: (а) написання вказаними посадовими та службовими особами заяви на ім`я керівника відповідача щодо факту спростування інформації, яка була ними написана та не відповідає дійсності; (б) відкликання відзиву на позовну заяву по цивільній справі № 212/976/20; (в) надсилання заяви на ім`я слідчого СВ ПОКРОВСЬКОГО ВП КРИВОРІЗЬКОГО ВП ГУНП В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, що здійснює досудове розслідування по цьому кримінальному провадженню, щодо факту спростування інформації, яка була долучена посадовими та службовими особами до матеріалів кримінального провадження у вигляді згаданої колективної скарги. Вважає, що з вини працівників КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ, які розповсюдили щодо неї недостовірну інформацію, яка негативно відобразилося на авторитеті серед колег та оточуючих людей їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в сумі 80 000 гривень, що просить стягнути з відповідача та відшкодувати витрати пов`язані зі сплати судового збору у сумі 1681 гривня 60 копійок. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.07.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача в.о. генерального директора КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ Яковець О. скористався правом надання відзиву в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив , що 23.08.2019 року до адміністрації надійшла колективна скарга працівників ВОПНО на лікаря - нарколога [PERSON] З метою упередження надходження в подальшому скарг на позивача до адміністрації для бесіди запрошувалась завідувач відділення ОПНО [PERSON] та складався план запобігання виникнення конфліктних ситуацій в колективі. Вказали, що адміністрацією не проводилося службове розслідування та не перевірялися факти викладені в колективній скарзі, оскільки інформація вказана в ній є критичною оцінкою певних фактів. Зауважили, що не заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що інформація, яка викладена в колективній скарзі є « наклепом на неї та помстою, знущаннями над нею; цілеспрямована на приниження честі та гідності і ділової репутації через періодичне висвітлення нею перед адміністрацією неналежного виконання посадових обов`язків та корупційними проявами під час їх виконання» , оскільки вказані факти буди предметом розгляду керівництвом за численними доповідними [PERSON] та [PERSON] та не знайшли свого підтвердження, що відображено в акті службового розслідування від 16.10.2019 року, який був предметом розгляду цивільної справи № 212/976/20 по якій винесено рішення про відмову в задоволенні позову, яке набрало законної сили. Звернув увагу суду, що колективна скарга працівників ВОПНО на лікаря [PERSON] це не є поширенням відомостей про цього працівника, оскільки в цьому випадку має місце реалізація особою права, передбаченого ст. 40 Конституції України, ЗУ «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації. Доводи позивачки про наявність недостовірної інформації щодо неї є безпідставними, оскільки інформація викладена в колективній скарзі є критичною оцінкою певних фактів та оціночним судженням. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зазначив, що вона є похідною від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Позивачкою не підтверджено доказами, що відомості, які зазначені в колективній скарзі працівників є недостовірною та такою, яка порушує її особисті немайнові права та діями відповідача завдано моральну шкоду. Обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, позивачка вказує, що в неї порушився сон, виникла тривога, порушилися емоційні реакції на події, що негативно відображаються на її настрою, однак будь-якими документами, а саме зверненням до лікаря, листком непрацездатності вищевказані обставини не підтверджені та доказів цього до суду не надано. Позивачкою [PERSON] надано відповідь на відзив. Посилаючись на обставини раніше викладені у позові, вважала заперечення відповідача проти позову необґрунтованими. Зазначила, що відповідачем фактично визнається розповсюдження недостовірної інформації шляхом додавання скарги до відзиву та матеріалів кримінального провадження. Звертає увагу, що рішення першої та апеляційної інстанції по справі № 212/976/20 не можуть бути допустимими доказами, оскільки вони оскаржені у касаційному порядку, у відповідному порядку оскаржено і постанову про закриття кримінального провадження. Вказала, що не згодна з доводами викладеними у відзиві КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ, вважає що представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження викладених у відзиві аргументах, а усі доводи зводяться до неправильного застосування законодавства. В відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що колективна скарга на неї була подана в порядку ЗУ «Про звернення громадян», однак це твердження є помилковим, тому що дія закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг, встановлений трудовим законодавством. Вказана скарга повинна бути розглянута під час проведення службового розслідування в рамках дисциплінарного провадження. Однак скарга була розглянута адміністрацією підприємства в порядку ЗУ «Про звернення громадян» та представником відповідача не була надана обґрунтована письмова відповідь на скаргу, як це вимагає чинне законодавство, а навпаки адміністрацією підприємства не перевірялись факти викладені в скарзі. Підприємством було долучено не перевірену фактами колективну скаргу до матеріалів кримінального провадження та матеріалів справи № 212/976/20, як характеризую чого її матеріалу. В супереч статті 277 ЦК України не надано жодного доказу, що зазначена в колективній скарзі інформація є достовірною. Доводи представника відповідача, що колективною скаргою не була порушена її ділова репутація спростовується змістом даної скарги в якій вказується недостовірна інформація щодо її дій, як лікаря. Звернула увагу суду, що Державним бюро розслідувань, на підставі її заяви від 12.05.2020 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 06.08.2020 року здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відносно слідчого СВ Покровського ВП Криворізького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] (який виніс постанову про закриття кримінального провадження) щодо вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. На підставі вищевикладеного наполягає на задоволенні позовних вимог. 19 серпня 2020 року судом отримано клопотання позивачки [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, яке за результатами розгляду ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року залишено без задоволення. [PERSON] подала клопотання про виклик свідків 18 вересня 2020 року, яке ухвалою суду від 18 вересня 2020 року залишено без задоволення. Повторно, 18 вересня 2020 року позивачкою подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, яке за результатами розгляду ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року залишено без задоволення Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно-правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що позивачка [PERSON] , [INFO] , працює лікарем-наркологом у відділенні ОПНО КП «КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДОР». В провадженні СВ Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває з 22.10.2019 року кримінальне провадження № 12019040730002361 за заявою [PERSON] за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 139 КК України ( а.с. 13). Підставою звернення позивачки до суду є колективна скарга підписана посадовими та службовими особами КП ««КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДОР», яка долучена до матеріалів справи та в якій зазначено, що [PERSON] порушує морально-психологічний клімат відділення, грубо відноситься до колективу( оббріхує, безпідставно підозрює у шахрайстві, ображає, знущається, «навішує ярлики», погрожує та залучає до погроз членів сім`ї, знущається та ображає клієнтів, неадекватно себе поводить (пліткує про особисте життя співробітників відділення зі сторонніми людьми), постійно та безпідставно незадоволена виконанням обов`язків завідуючого відділенням, старшої медсестри, лікарів відділення, лаборантів, сестри господарки (а.с. 14-15). Постановою дізнавача СД Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] кримінальне провадження № 12019040730002361 від 22.10.2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях медичних працівників КП ««КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДОР складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України (а.с.55-58). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року за позовом [PERSON] , [PERSON] до КП ««КРИВОРІЗЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ДОР», залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, в позовних вимогах відмовлено(а.с. 16-19; 46-54). Зокрема відповідачка [PERSON] звертає увагу, що у рішенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року, зазначено: «…Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому… Представник відповідача вважає, з високою часткою ймовірності, що «проблеми», викладені в позовній заяві не є об`єктивними, а є наслідком проявів характерологічних особливостей осіб позивачі, що підтверджується колективно скаргою працівників ВОПНО» (а.с. 16-17). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 94, 277 ЦК України, кожному, гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до ст. ст. 200, 201 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. До способів захисту немайнових прав відноситься, зокрема, спростування недостовірної інформації, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права. Ст. 277 ЦК України проголошено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Підставами звернення до суду із цим позовом було, на думку позивача, поширення недостовірної інформації щодо неї шляхом надання до суду відзиву з доданою до неї колективною скаргою працівників відповідача та надання свідками, які є працівниками відповідача, у кримінальному провадженні № 12019040730002361 від 22.10.2019 року за ч. 1 ст. 139 КК України цієї колективної скарги. Згідно положень статті 40 Конституції України та з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. Такі звернення за змістом частини першої статті 7 ЦК не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Водночас наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Зокрема, статті 1731, 2121 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за поширювання неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку, та за повідомлення завідомо неправдивих відомостей органам реєстрації актів громадянського стану. КК України встановлює кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками (стаття 259), завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину (стаття 383) тощо. Підставою цивільно-правової відповідальності заявника, передбаченої статтею 7 Цивільного кодексу, може бути поширення недостовірної інформації стосовно особистого (сімейного) життя посадової чи службової особи правоохоронного органу як людини і громадянина. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначив, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, з метою перевірки наведених у заяві обставин і у разі, якщо такий орган компетентний перевірити таку інформацію, навіть і у тому випадку, коли така інформація не підтвердилась, зазначене не є підставою для задоволення позову, оскільки відсутній сам факт поширення недостовірної інформації. У такому разі наявність інших підстав (склад правопорушення) не має правового значення. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що [PERSON] не надала доказів, а суд їх не встановив, що метою надання відзиву (з доданою скаргою) та доказів у кримінальному провадженні було опорочення її честі, гідності, ділової репутації, оскільки сторони диспозитивно використовували свої права у відповідних провадженнях, що свідчить про відсутність в діях відповідача факту поширення недостовірної інформації, а є реалізацією права, передбаченого статтею 40 Конституції України. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 р. у справі №161/4052/16-ц (провадження №61-7181св18). Зокрема у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що інформація, зазначена у позовній заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах може бути підставою для захисту гідності, честі, чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою для пред`явлення позову і стосувались його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленим процесуальним законом Оскільки відомостей, завідомо неправдиве повідомлення яких тягне за собою передбачену законом відповідальність, наведених в рішенні Конституційного Суду України, відзив та вищезазначена колективна скарга не містить, а зазначена інформація: (а) у відзиві буда підставою для заперечення позовних вимог позивачки та стосувалась предмету позову; (б) перевірялась в рамках кримінального провадження; то доводи позовної заяви про поширення відповідачем недостовірної інформації відхиляються судом. Посилання заявника на застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 539/3299/15-ц, відкидаються судом, оскільки судове рішення у цій справі ухвалено за інших установлених судами обставин справи. Позивачем було долучено диск, на якому зафіксована розмова кількох людей (а.с. 31). Вказаний запис подано на підтвердження того, що претензії позивача до авторів колективної скарги пов`язані з вимогами [PERSON] щодо належного виконання службових повноважень та корупційними проявами під час їх виконання. На підтвердження цих обставин надано також листи, заяви та доповідні записки (а.с. 20-27). Відповідно до ч.2 ст.100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Згідно ст.79 ЦПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Як встановлено судом, шляхом огляду змісту оптичного диску, на файлах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення цих копій. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вказані докази жодним чином не доводять факт поширення відповідачем інформації, що порушує особисті немайнові права позивача, поширення шляхом надання до суду відзиву з доданою до неї колективною скаргою працівників відповідача та надання свідками, які є працівниками відповідача, у кримінальному провадженні № 12019040730002361 від 22.10.2019 року за ч. 1 ст. 139 КК України цієї колективної скарги і що слугувало б підставою для задоволення позову про захист честі, гідності чи ділової репутації останньої. Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне: Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про визнання відповідної інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, та її спростування, та, оскільки відповідні вимоги задоволенню не підлягають, то відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди, за відсутності належних та допустимих доказів завдання відповідної шкоди. З огляду на те, що позовні вимоги залишено без задоволення, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що судові витрати слід віднести за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed