Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Старобільська місцева прокуратура Луганської області звернулася до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до [PERSON] про припинення права користування земельною ділянкою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням голови Білокуракинської районної ради № 5/4-5 від 20.05.1995 р. [PERSON], як фізичній особі, передано в постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 43,3 га, із земель запасу Павлівської сільської ради народних депутатів для ведення селянського (фермерського) господарства з подальшим уточненням площі при розробці проекту відводу. На підставі вказаного розпорядження, [PERSON] як фізична особа отримав Державний акт на право постійного користування серії ЛГ № [NUMBER] на земельну ділянку площею 43,3 га, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером 118. 28.08.2009 р. державним реєстратором Білокуракинської районної державної адміністрації здійснено державну реєстрацію припинення діяльності СФГ "Юлія", засновником якої є відповідач. Згідно з інформацією Білокуракинського відділення Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Луганській області № 608/10 від 20.03.2017 р. у 2009 році вказаним господарством припинено землекористування та у 2009 році СФГ "Юлія" знято з обліку платників податків у зв'язку з банкрутством. Протягом 2009-2016 р.р. [PERSON] земельний податок за зазначену земельну ділянку не сплачувався. Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі запис про скасування Державного акту на право постійного користування землею серії ЛГ № [NUMBER] не вносився. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо вказаної земельної ділянки у реєстрі відсутні. Незважаючи на те, що СФГ "Юлія" припинило свою діяльність, земельні ділянки надані голові вказаного господарства для ведення селянського (фермерського) господарства до цих пір на праві постійного користування належить громадянину [PERSON]. Відповідно до листів Павлівської сільської ради від 23.03.2017 р., земельна ділянка площею 43,3 га, яка надана [PERSON] в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, тривалий час знаходяться в необробленому стані, вкрита рослинністю, чагарниками та молодими поростями дерев. Вищевказаний факт також підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 23.03.2017р.. Земельні ділянки, які відповідно до Державного акту на право постійного користування серії ЛГ № [NUMBER] перебувають у користуванні громадянина [PERSON], за даними державного земельного кадастру знаходяться за межами населеного пункту с. Павлівка та відносяться до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що підтверджується інформацією відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі. У зв'язку з чим позивач просить припинити право постійного користування земельними ділянками [PERSON] загальною площею 43,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованих на території Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, наданих на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ЛГ № [NUMBER] від 20.05.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером 118 та зобов'язати відповідача за актом приймання-передачі повернути земельну ділянку загальною площею 43,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованих на території Павлівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області до земель державної форми власності Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області. В судовому засіданні прокурор підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судові засідання 26.06.2017, 09.10.2017, 12.10.2017, 18.10.2017 року не з'явився. Про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий кур'єр", причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. 18.10.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов Старобільської місцевої прокуратури Луганської області підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням голови Білокуракинської районної ради № 5/4-5 від 20.05.1995 р. [PERSON], як фізичній особі, передано в постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 43,3 га, із земель запасу Павлівської сільської ради народних депутатів для ведення селянського (фермерського) господарства з подальшим уточненням площі при розробці проекту відводу (а.с.9). На підставі вказаного розпорядження, [PERSON] як фізична особа отримав Державний акт на право постійного користування серії ЛГ № [NUMBER] на земельну ділянку площею 43,3 га, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером 118 (а.с.12). 28.08.2009 р. державним реєстратором Білокуракинської районної державної адміністрації здійснено державну реєстрацію припинення діяльності СФГ "Юлія", засновником якої є відповідач (а.с.14-16). Згідно з інформацією Білокуракинського відділення Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Луганській області № 608/10 від 20.03.2017 р. у 2009 році вказаним господарством припинено землекористування та у 2009 році СФГ "Юлія" знято з обліку платників податків у зв'язку з банкрутством. Протягом 2009-2016 р.р. [PERSON] земельний податок за зазначені земельні ділянки не сплачував (а.с.11). Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі запис про скасування Державного акту на право постійного користування землею серії ЛГ № [NUMBER] не вносився (а.с.17). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо вказаної земельної ділянки у реєстрі відсутні (а.с.18). Незважаючи на те, що СФГ "Юлія" припинило свою діяльність, земельні ділянки надані голові вказаного господарства для ведення селянського (фермерського) господарства до цих пір на праві постійного користування належить громадянину [PERSON]. Згідно акту обстеження земельної ділянки від 23.03.2017р.. земельні ділянки, які відповідно до Державного акта на право постійного користування серії ЛГ № [NUMBER] перебувають у користуванні громадянина [PERSON], знаходяться в необробленому стані, вкриті рослинністю, чагарниками та молодими поростями дерев (а.с.19) Відповідно до п. 7 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", що набрав чинності 01.01.2013 року, землі державної та комунальної власності вважаються розмежованими. Вказаним законом внесені зміни до Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається та реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до п.п. 31 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. № 15, Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи. Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" невиконанням вимог щодо використання земель за цільовим призначенням визнається, як невикористання земельної ділянки, так і фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у користування. У відповідності до п. а ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку. Оскільки відповідачем земельна ділянка, видана йому в постійне користування, не використовується протягом тривалого часу, його право постійного користування підлягає припиненню, а земельна ділянка поверненню до державної форми власності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України „стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3200,00 грн. понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved