Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

СФГ «Оріон» с. Борівка Чернівецького району Вінницької області звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29.12.2005 року та 05.01.2006 року між СФГ «Оріон» як орендарем та [PERSON] і [PERSON] як орендодавцями було укладено договори оренди земельних ділянок строком на 10 років. На вказаних земельних ділянках СФГ «Оріон» на підставі укладених договорів оренди згідно прийнятої сівозміни у 2010 році було посіяно багаторічні трави (люцерну). Однак, [PERSON] та [PERSON] всупереч укладеним договорам оренди земельних ділянок у 2013 році умисно вчинили пошкодження посівів багаторічних трав (люцерни) шляхом дискування, після чого засіяли належні їм земельні ділянки технічною культурою - соняшником. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Заперечує проти задоволення вимог [PERSON] та [PERSON] за зустрічним позовом до СФГ «Оріон» про визнання договорів оренди земельних ділянок неукладеними. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. Вимоги довірителів за зустрічним позовом до СФГ «Оріон» про визнання договорів оренди земельних ділянок неукладеними, підтримує та просить їх задоволити. Свідок [PERSON] - землевпорядник, суду показав, що посіви люцерни були знищені у 2011 році [PERSON] та [PERSON] Про знищення люцерни повідомив агрогом [PERSON]. Особисто на місце не виїжджав, в якій кількості та на яку суму були збитки не може сказати, є розрахунки. Свідок [PERSON] - обліковець в СФГ «Оріон» с. Борівка Чернівецького району, суду показав, що як видно із викопіювання з індексної кадастрової карти земельних ділянок (паїв) Борівської сільської ради Чернівецького району, поле №1, 2 є земельними ділянками [PERSON], та [PERSON], на яких посів люцерни був знищений відповідачами. В складі комісії не був, а ле на місце виїжджав. Площу знищеного посіву [PERSON] заміряв сам, площа склала 1,93 га. Свідок [PERSON] - головний економіст СФГ «Оріон» с. Борівка Чернівецького району, суду показав, що близько 2 га. було знищено посівів люцерни на земельних ділянках, належних [PERSON], та [PERSON] На місцевість виїжджав [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Склали акт, виміри проводив [PERSON] Свідок [PERSON] - головний агроном СФГ «Оріон» с. Борівка Чернівецького району, суду показав, що був головою комісії. Зазначив, що виїхали на земельні ділянки, належні [PERSON] та [PERSON], оскільки, на їхніх земельних ділянках були знищені посів люцерни. Склали відповідний акт, знищено було 1,93 га. Свідок [PERSON] - головний інженер СФГ «Оріон» с. Борівка Чернівецького району, дав суду аналогічні покази. З*ясувавши позицію сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог СФГ «Оріон» слід відмовити з наступних підстав. Згідно статті 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов*язані із орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Встановлено, що 29.12.2005 року та 05.01.2006 року між СФГ «Оріон» як орендарем та [PERSON] і [PERSON] як орендодавцями було укладено договори оренди земельних ділянок, належних останнім на праві приватної власності на землю згідно державних актів. Однак, [PERSON] та [PERSON] всупереч укладеним договорам оренди земельних ділянок у 2013 році умисно вчинили пошкодження посівів багаторічних трав (люцерни) шляхом дискування, після чого засіяли належні їм земельні ділянки технічною культурою - соняшником. Вирішуючи питання про стягнення із [PERSON] та [PERSON] збитків, заподіяних знищенням посівів, суд ґрунтується на наступному. Статтею 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов*язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна. Відповідно до ч.2 ст.157 Земельного кодексу України 2 порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року, № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 2 вище зазначеного Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Розмір збитків проведено СФГ «Оріон» с. Борівка Чернівецького району арифметичним способом без урахування будь - яких виробничих затрат. Розрахунок містить дані щодо середньої врожайності сіна, середньої врожайності люцерни на насіння по СФГ «Оріон» та ринкової вартості сіна, насіння. Однак, вказані вартісні показники належним чином не підтверджені. Додані до розрахунку звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт та накладна ПП [PERSON] не є достатніми доказами, які б підтверджували правильність розрахунку збитків, їх відповідність дійсним обставинам. Наведене свідчить, що розрахунок збитків проведено без дотримання Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року, № 284. Позивачем в порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не доведено обставини, на які він посилається, обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення збитків, заподіяних знищенням посівів, тому доказування відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вище наведеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог СФГ «Оріон» с. Борівка щодо стягнення із [PERSON] та [PERSON] збитків, заподіяних знищенням посівів. При вирішенні питання щодо визнання договорів оренди земельних ділянок неукладеними за зустрічними позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] до СФГ «Оріон» с. Борівка, судом враховується наступне. Обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги, [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що земельні ділянки, які належать їм на праві власності передані СФГ «Оріон» с. Борівка на підставі договорів оренди земельних ділянок, які є неукладеними, оскільки договори оренди не пройшли державної реєстрації відповідно до діючого законодавства. Крім того, вказують на те, що Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області при проведенні перевірки дотримання земельного законодавства СФГ «Оріон» по використанню земель на території Борівської сільської ради Чернівецького району у вересні 2012 року встановлено, що земельні частки (паї) громадян на які укладено договори оренди в кількості 156 штук і зареєстровано в Борівській сільській раді, що є порушенням ст.125, п.5, ст.126 Земельного кодексу України, а також договори оренди не переоформлених земельних часток (паїв), який укладений із Борівською сільською радою суперечить п.12 Розділу XX «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Згідно розпорядження Чернівецької районної державної адміністрації від 24 березня 2011 року, №130 надано дозвіл на виділення земельних ділянок та виготовлення технічної документації громадянам с.Борівки Чернівецького району в тому числі і [PERSON], [PERSON], а згодом було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю). В подальшому СФГ «Оріон» с. Борівка подавалися адміністративні позови про визнання протиправним та скасування розпорядження суб'єкта владних повноважень, але судовими інстанціями було відмовлено в задоволенні позову. Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що дані договори оренди, які були зареєстровані в Борівській сільській раді не відповідають встановленому порядку їх реєстрації, а їх реєстрацію мали би проводити в центральному органі виконавчої влади (ДЗК), які підпорядковувалися Держкомземі України. З таких підстав позивачі вважають, що їх позов обґрунтований та є підстави визнати договори оренди не укладеними. Позивачами за зустрічним позовом в позові зазначено, що ними було укладено договори оренди земельних ділянок між відповідачем (СФГ «Оріон») 29 грудня 2005 р. та 5 січня 2006 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. В силу ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. В книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок часток (паїв) було зареєстровано вказані договори оренди земельної ділянки, укладені між позивачами та відповідачем. Тобто, договори оренди земельних ділянок, пройшовши державну реєстрацію (в сільській раді), вважаються укладеними. Позивачами реєстрація договорів оренди земельної ділянки в Борівській сільській раді не оскаржувалася. Дані договори, які були укладені між сторонами по справі є реальними, спрямовані на досягнення правових наслідків, орендар використовує земельні ділянки за цільовим призначенням, а орендодавці отримують орендну плату. За цими договорами сторони співпрацювали протягом тривалого часу, умови укладених договорів виконувалися в повному об'ємі і сторони одна до другої претензій не мали. Договори оренди земельних ділянок відповідають вимогам типової форми договору оренди земельної ділянки, затвердженої постановою КМ України за №220 від 03.03.2004 року. При укладанні договору сторони керувалися запропонованою формою договору оренди земельної ділянки Кабінетом Міністрів України та досягли згоди усіх існуючих умов, які існували на час укладення договорів. Будь - якого тиску на орендодавців з боку СФГ «Оріон» як орендаря не встановлено, укладення між сторонами договорів оренди земельних ділянок являється усвідомленим волевиявленням [PERSON] та [PERSON] на укладання вищевказаних договорів. При реєстрації договорів оренди земельних ділянок не було знайдено підстав для відмови в реєстрації даних договорів, оскільки, відповідно до вимог діючого на той час законодавства вони відповідали всім його вимогам. Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХIV "Про оренду землі» державна реєстрація договорів оренди проводиться в порядку, встановленому законом. У період дії вищезазначеного Закону, а саме з 1 січня 2004 року, набрав чинності ЦК України, статтею 182 якого передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Оскільки, ст. 182 ЦК України передбачає реєстрацію речових прав на нерухомість, а Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України не передбачено відстрочення її дії до прийняття відповідного закону, то така реєстрація повинна була проводитись за Законом України від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні". Згідно із ст.33 ч. 1 п. «б» п.п.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить реєстрація субєктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. № 2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі" (яка діяла на час виниклих правовідносин, тобто на час підписання та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки) передбачено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Відповідно до п.2 Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 р. за №119, (який діє на даний час), зазначено, що реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). У зв'язку з цим договори оренди, які були укладенні сторонами в письмовій формі та зареєстровані виконавчим комітетом відповідної місцевої ради за місцем розташування орендованої земельної ділянки, пройшли державну реєстрацію у встановленому законом порядку й відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України є укладеними. Вище зазначене підтверджується Висновками Верховного Суду України, викладеними у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012 року від 01 березня 2013 року, зокрема, в частині 2 розділу «Спори, що виникають із земельних правовідносин». Вищевикладені доводи узгоджуються із судовою практикою у цивільних справах за подібними правовідносинами, викладених в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 р. у справі № 6-108це12; постанові Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 р. у справі №6-55цс12; постанові Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 р. у справі № 6-61цс12; постанові Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 р. у справі № 6- 105цс12. Згідно мотивувальної частини постанови Верховного Суду України від ЗЛ жштм 2012 р. у справі №6-55цс12, не можна погодитися з тим, що державна реєстрація договорів оренди землі повинна була проводитись за Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року № 174. у силу того, що він є підзаконним нормативним актом (рішенням Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 18 квітня 2007 року № 35 дію цього акта зупинено з тих підстав, що Держкомзем України не наділений повноваженнями прийняття порядку ведення державного реєстру земель, оскільки він повинен установлюватись законом). Відповідно до ст.360-7 ч.1, ч.2 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Згідно ст.214 ч.2 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. СФГ «Оріон» зверталося до Чернівецького районного суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 5 грудня 2012 року по вищевказаній справі судом було винесено рішення, відповідно до якого зобов'язано [PERSON], [PERSON] не перешкоджати СФГ «Оріон» користуватися орендованою земельною ділянкою до закінчення строку дії договору оренди. В мотивувальній частині вище вказаного рішення суду зазначається, що між [PERSON], [PERSON] та СФГ «Оріон» с. Борівка було підписано договори оренди земельних ділянок. Дані договори оренди земельних ділянок були зареєстровані в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею в Борівській сільській раді Чернівецького району. 21 березня 2013 року апеляційним судом Вінницької області рішення Чернівецького районного суду від 5 грудня 2012 року залишено без змін. Апеляційний суд в мотивувальній частиш ухвали вказав, що договори оренди земельних ділянок були укладені та зареєстровані у встановленому законом порядку, а тому такі договори є укладеними та чинними. З моменту проголошення ухвали апеляційного суду, вона набула законної сили. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року за №10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» зазначено, що рішення судів першої та апеляційної інстанції, у тому числі додаткові, можуть бути оскаржені в касаційному порядку як у цілому, так і в частині, а також щодо обставин (фактів), встановлених судом (незалежно від того, чи вплинули висновки суду про ці обставини (Факти) на вирішення справи по суті). Рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції [PERSON] та [PERSON] в касаційній інстанції не оскаржували. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] до СФГ «Оріон» с. Борівка Чернівецького району про визнання договорів оренди земельних ділянок неукладеними. Враховуючи Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012 року від 01 березня 2013 року, на підставі ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року,

Outcome: dismissed