Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

у червні 2020 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про захист прав споживачів, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначає, що є користувачем банківської платіжної карти МПС VISA та/або МПС Mastercard. В травні 2019 року позивач сплатила 53 300,53 грн. з використанням даних платіжної картки МПС Mastercard, що була емітована їй АТ КБ «Приватбанк», на інтернет-сайті pay.ukvi.org.uk за послугу отримання довгострокової бізнес-візи до Великобританії. Коли ніби-то менеджер цієї компанії почав вимагати додаткові кошти, а вона відмовилася їх сплачувати, взагалі припинив комунікацію, позивач зрозуміла, що, на жаль, вона зіштовхнулась з інтернет-шахраями, які зробили сайт, дуже схожий на офіційний сайт візового та еміграційного центру уряду Великобританії. В травні 2019 року позивач звернулася на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» за телефоном 3700, повідомивши свої підозри щодо шахрайства, та попросила провести процедуру повернення її коштів в рамках МПС Mastercard. Співробіткик банку повідомив, що оскільки вона робила платіж власноруч, то оскарження можливе лише з причини неотримання товару (послуги). Співробітники АТ КБ «Приватбакнк» провели процедуру оскарження платежу та отримали відмову в поверненні коштів від банку-еквайєру, яким виявився зареєстрований в РФ «Тінькофф Банк». Позивач вказує на порушення її прав як споживача банківських послуг. На думку позивача, долучаючись до членства в МПС Mastercard, АТ КБ «Приватбанк» прийняв на себе всі ризики можливої недосконалості правил цієї платіжної системи та шахрайства, а тому є суб`єктом на території України, який повинен відшкодувати користувачу (споживачу) збитки у розмірі 53 300,53 грн. та 108,68 грн. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідача їй було завдано моральну шкоду у зв"язку з порушенням звичного й зручного для позивача способу життя. Вищевказані події вимусили позивача зробити додаткові зусилля, зокрема отримати та витримати вкрай негативні комунікації з шахраями, придбати новий телефонний апарат та новий мобільний номер, переводити на нього раніше налагоджені контакти, звертатися з електронними та паперовими листами до банків, платіжної системи, НБУ, витрачати час для збору та підготовки необхідних для захисту своїх прав документів, вивчати законодавство України щодо захисту прав споживачів та звертатися до професійних юристів за консультаціями, а також витрачати час на підготовку цього позову та на його супроводження. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування завданих збитків 53 409,21 грн. (53300,53 грн. +108,68 грн.) та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. (а.с. 22) 30 вересня 2020 року відповідач АТ КБ «Приватбанк» подав до суду відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову. Стосовно переказу коштів, здійсненого позивачем 09.05.2019 р. на суму 130 000 руб. 00 коп., що еквівалентно 53 300 грн. 53 коп., [PERSON] зазначає, що самостійно ввела всі необхідні дані для здійснення платежу, пройшовши ідентифікацію та підтвердивши даний платіж, чим створила вимогу до банку перерахувати ввідповідну суму коштів на відповідний рахунок. Дотримуючись норм ст. 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", АТ "Приватбанк" дану вимогу виконав в повному обсязі. Після того, як даний платіж був вже вілдправлений банком та отриманий клієнтом банка - отримувача позивач звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з вимогою зупинити та повернути даний платіж. Оскільки кошти знаходились вже не на рахунку банку, АТ КБ "Приватбанк" відповідно до Регламенту ведення претензійної роботи і обробки підтримуючої документації по операціях, здійснених з використанням платіжних карт МПС Master Сard International I Visa International, емітованих ПриватБанком, який діє з 1998 року, звернувся з оскарженням платежу до банка-отримувача АТ «Тінькофф Банк» та отримав відмову. Стосовно переказу коштів, здійсненого позивачем 27.06.2019 року та 02.07.2019 року на загальну суму 260 рублів 00 копійок, що еквівалентно 108 грн. 68 коп., відповідач зазначає, що сума переказів була менша ніж 155 грн., тому оскарження по таких операціях не проводиться. Оскільки АТ КБ "Приватбанк" вчинив всі передбачені законодавством належні дій, які вимагав від банку позивач, підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається. 05 жовтня 2020 року позивач [PERSON] до суду надіслала заперечення на відзив на позовну заяву. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського обслуговування. Укладання такого договору здійснюється на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та відповідає статтям 633,634 Цивільного кодексу України. Підписавши анкету-заяву, позивач погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування та платіжним карткам, розташованим на сайті Банку за посиланням privatbank.ua тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 3.4.1.1 умов та правил, платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій,передбачених відповідним договором. Умовами та правилами передбачено, що держатель карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжується авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення Держателя карти в Банк і заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Карти в Стоп-Лист платіжною системою. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Порядок відкликання розрахункових документів передбачено ст. 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", у відповідності до п. 23.1 ст. 23 якого платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь- який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Відповідальність при здійсненні переказу коштів регламентується розділом VII Закону. При цьому п. 32.3 Закону встановлено, що банки зобов"язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п. 22.6 ст. 2 цього Закону. Згідно п. 33.2 ст. 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. З матеріалів справи встановлено, що Позивачем протягом тривалого періоду особисто та за своєю волею ініційовано платежі за допомогою використання реквізитів платіжної картки. Згідно п.9.2. ст.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна система (крім внутрішньобанківської платіжної системи) діє відповідно до правил, установлених платіжною організацією відповідної платіжної системи. Внутрішньобанківська платіжна система діє відповідно до внутрішніх документів банку. Chargeback (поворотний платіж) - це встановлена в банківських правовідносинах процедура опротестування транзакції банком-емітентом з метою захисту прав платника, при якій сума платежу безакцептно списується з одержувача (банку-еквайра) і повертається платнику, після чого обов`язок доведення істинності транзакції покладається на одержувача. Технологія повернення платежу використовується в системах взаєморозрахунків з пластикових карт. Поворотний платіж може бути оскаржений шляхом виставлення повторної фінансової вимоги (second presentment, representment), в даній процедурі з одного боку виступає одержувач і банк-еквайєр, з іншого банк-емітент і платник (власник картки). Процедура регламентована платіжними системами Visa і MasterCard, в тому числі має тимчасове обмеження, а також мінімальну суму транзакції для подачі заяви. Для того, щоб оскаржити платіж платник (власник картки) звертається в банк-емітент з письмовою заявою із зазначенням номеру картки, дати, суми транзакції, відомостей про одержувача коштів із обов`язковим наданням вагомих доказів для опротестування транзакції як несанкціонованої, авторизованої із порушенням вимог платіжних систем, такої, за якою не було отримано послугу тощо. Далі банк-емітент проводить розслідування і в разі правоти заявника списує з карткового рахунку одержувача опротестовану суму платежу і повертає її платнику. Істотним при даній процедурі є те, що правила процедури Chargeback дають можливість саме банку-емітенту (відповідачу) самостійно вирішувати, в якому випадку опротестування є правомірним і вимагає розгляду, а в якому ні. Претензійна робота здійснюється відповідно до Регламенту ведення претензійної роботи і обробки підтримуючої документації по операціях, здійснених з використанням платіжних карт MasterCard і Visa International. Порядок проведення претензійної роботи регулюється розділом 2.1.4.58 Умов та правил надання банківських послуг, що розміщуються в мережі інтернет. Правовідносини пов`язані з використанням міжнародних платіжних систем регулюються Регламентом ведення претензійної роботи і обробки підтримуючої документації по операціях, здійснених з використанням платіжних карт МПС MasterCard International і Visa International, емітованих AT КБ «ПРИВАТБАНК» та іншими учасниками МПС MasterCard (крім банків-партнерів) та Visa International, в торгівельно-сервісних підприємствах і банкоматах ПриватБанку та інших банків членів платіжної системи MasterCard International та Visa International, якиий діє з 1998 року (надалі - Регламент), а також Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів Міжнародної торгової палати, Уніфікованими правилами з інкасо Міжнародної торгової палати та Уніфікованими правилами по договірних гарантіях Міжнародної торгової палати та іншими міжнародно-правовими актами з питань переказу коштів. Вищенаведений Регламент регулює претензійну роботу по операціях, здійснених з використанням платіжних карт міжнародної платіжної системи MasterCard International Incorporated (далі MasterCard) і Visa International (далі Visa) в торгівельно-сервісних підприємствах, банкоматах і пунктах видачі готівки. Процедура складена на підставі Правил MasterCard International Chargeback Guide і Правил Visa International Operating Regulations (далі VIOR), що регламентують порядок вирішення спірних питань між банками-емітентами, з одного боку, і банками-еквайєрами, з іншого боку, з приводу транзакцій, учасниками яких вони є одночасно, а також внутрішніх нормативних документів з ведення претензійної роботи. В Бюлетені глобальних операцій No 10 від 3 жовтня 2016 року, Mastercard змінила вимоги до суперечок власників картки, щоб обмежити обробку певних платежів з інвестицій, рахунками в іноземній валюті та аналогічним спорам. Переглянуті Стандарти були представлені в статті жовтневого бюлетеня. Ця зміна говорить, що в той момент, коли кошти завантажуються в інвестиції, іноземну валюту, послуга Mastercard вважається наданою, і Mastercard не зважатиме на умови і положення, що стосуються таких транзакцій. Ця стаття служить нагадуванням про те, що з 21 квітня 2017 року емітенти не мають права обробляти питання про відшкодування суперечок власниками карт по інвестиційним операціям та інших послуг, пов`язаних з обліковим записом, в умовах, описаних вище. Позивач звертаютьсь в суд з позовом, зазначає, що в травні 2019 року позивач сплатила 53300,53 грн. з використанням даних платіжної картки МПС Mastercard, що була емітована її АТ КБ «Приватбанк», на інтернет-сайті pay.ukvi.org.uk за послугу отримання довгострокової бізнес-візи до Великобританії. Коли нібито менеджер цієї компанії почав вимагати додаткові кошти, вона відмовилася їх сплачувати, менеджер взагалі припинив комунікацію, позивач зрозуміла, що на жаль, зіштовхнулась з інтернет-шахраями, які зробили сайт дуже схожий на офіційний сайт візового та еміграційного центру уряду Великобританії. Відповідно до п. 1,4 та 8 п. 4 розділу І Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014, платіжна операція - дія, ініційована користувачем електронного платіжного засобу, з унесення або зняття готівки з рахунки, здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням цього електронного платіжного засобу та/або його реквізитів за банківським рахунками. Авторизація - процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електроного платіжного засобу. Код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасникам платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації. У відповідності до вимог чинного законодавства, кожна транзакція в АТ «Приватбанк» забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходженням Клієнтом авторизація, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати Клієнта та картковий рахунок та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП - паролю (коду авторизації), який надсилається банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Позивач зазначає, що вона самостійно ввела всі необхідні дані для здійснення платежу, пройшла ідентифікацію та підтвердила даний платіж, чим створила вимогу до банку перерахувати відповідно суму коштів на відповідний рахунок. Дотримуючись норм ст.23 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» АТ КБ «Приватбанк» дану вимогу виконав в повному обсязі. Відповідач у відзиві на позовну зазначає, що платіж був вже відправлений банком та отриманий клієнтом банка-отримувача позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою зупинити та повернути даний платіж. Оскільки кошти знаходилися вже не на рахунку банку, АТ КБ «Приватбанк» відповідно до Регламенту ведення претензійної роботи і обробки підтримуючої документації по операціях, здійснених з використанням платіжних карт МПС MasterCard International I Visa International, емітованих ПриватБанком, який діє з 1998 року, звернувся з оскарженням платежу до банка-отримувача АТ «Тінькофф Банк» та отримав відмову. Тобто, АТ КБ «Приватбанк» вчинив всі передбачені законодавством належні дії, які вимагав від банку позивач. Судом встановлено, що за зверненням [PERSON] банком було ініційовано претензійну роботу з приводу оскарження проведених операцій з платіжної карти клієнта. З матеріалів справи вбачається, транзакція позивачем здійснено свідомо, розуміючи значення своїх дій та можливість настання від них наслідків, було самостійно ініційовано. Позивачем не доведено обставини, які б давали підстави вважати, що саме дані транзакції являлись несанкціонованими, помилковми чи шахрайськими. АТ КБ "ПриватБанк" як банком емітентом, міжнародною платіжною системою MasterCard, а також банком - еквайром, яким прийняті платежі було виконано належним чином та в повному обсязі доручення клієнта, що дає підстави дійти до висновків про відсутність спірності проведених транзакцій. Відповідно до міжнародного операційного бюлетеня №10 від 3.10.2016 з 21 квітня 2017 року платіжна система MasterCard не проводить повернення грошових коштів за операціями, пов"язаними з інвестиціями, валютними операціями та операціями, пов"язаних з переказом грошових коштів на брокерські рахунки. Таким чином, Банки-емітенти позбавлені можливості проводити оспорювання транзакціями за вищезазначеними операціями. Банк позбавлений можливості ініціювати проведення арбітражного процесу за проведеними транзакціями переказу грошових коштів на брокерські рахунки. Позиція Мастеркарда щодо брокерських операцій є такою, що послуга була надана, якщо кошти клієнта були успішно зараховані на його торговий рахунок. Тобто порядок вирішення спірних питань між банком, який випустив та обслуговує карту(банк-емітент) і банками, через платіжні пристрої здійснюється переказ (банк-еквайєр), встановлюється правилами міжнародної платіжної системи. Суд приходить до висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" були відсутні підстави в подальшому оскарженні рішень платіжної системи за допомогою арбітражу, зважаючи на те, що застосування банком опротестування процедури Chargeback є його правом, а не обов"язком, та можливе виключно під час проведення в системах взаєморозрахунків з пластикових карт до завершення виконання транзакції, що не стосується даного випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Позивачем не доведено факт протиправної поведінки банку та її шкідливий результат; у зв`язку з відсутністю ознак протиправної поведінки у діях банку, відсутній і причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками; не доведено вини банку у заподіянні збитків. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що кошти у сумі 53300,53 грн. не повернуті в зв"язку з неправомірними діями АТ КБ "ПриватБанк", порушення вимог Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів, тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Стосовно переказу коштів, здійсненого позивачем 27.06.2019 рок та 02.07.2019 року на загальну суму 260 рублів (що еквівалентно 108,68 грн.), суд зазначає наступне: Згідно п. 2.1.4.57.2 Умов та Правил надання банківських послуг банк проводить претензійну роботу щодо оскарження операції за умови, що розмір спірної операції становить більше ніж 155,00 грн. У випадку, якщо операція здійснена в іншій валюті, гранична сума визначається шляхом її конвертації в валюту операції за офіційним курсом НБУ, що діє на дату проведення операції. Оскільки сума переказів від 27.06.2019 року та 02.07.2019 року була менша ніж 155 гр. оскарження по таким операціям не проводилось. В частині доводів щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. У пунктах 1, 5 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" зазначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (товарах, роботах, послугах). При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частина друга статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (не договірне зобов`язання). Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, порушення душевної рівноваги, необхідність докладання зусиль для їх відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди. Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації - надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу, певною мірою пом`якшити заподіяні переживання. Звертаючись до суду, позивач у вимогах вказав, що моральна шкода виникла внаслідок порушеного права споживача та пережитих душевних страждань. Встановивши обставини справи, суд не погоджується з такими доводами позивача, тому в цій частині позовних вимог [PERSON] також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed