Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом, який було уточнено в ході судового розгляду заявою від 27.12.2016 р. та остаточно просили: - стягнути з відповідача ПАТ «СК «Провідна» користь позивача [PERSON] страхове відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду завдану потерпілому в розмірі страхової виплати - 100 000 (сто тисяч гривень, 00 коп). - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілому в розмірі, невідшкодованому за рахунок страхової виплати - 421 415, 49 (чотириста двадцять одна тисяча чотириста п'ятнадцять гривень, 49 коп). - стягнути з відповідача ПАТ «СК «Провідна» на позивача [PERSON] страхове відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду завдану потерпілому в розмірі страхової виплати - 100 000 (сто тисяч гривень). - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування за завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілому в розмірі, невідшкодованому за рахунок страхової виплати - 932 738,68 (дев'ятсот двадцять тисяч сто сімдесят сім гривень). - стягнути з відповідача [PERSON] та відповідача ПАТ «СК «Провідна» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.(чотири тисячі грн.). При цьому, позивачі посилались на те, що 15.08.2012 року близько 23 год. 55 хв. [PERSON] під час перевезення пасажирів керував автомобілем [NUMBER], що належить фізичній особі - підприємцю [PERSON] Проїжджаючи на 139-й км автодороги Київ -Харків, всупереч вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху, яку водій [PERSON] об'єктивно був спроможний виявити, у вигляді автомобіля марки ТАТА LРТ 613/38 д.н.з. [NUMBER], який не порушуючи Правил дорожнього руху України в дозволеному для цього місці розпочав виконання маневру «розворот» з крайньої лівої смуги для руху. [PERSON] не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події було завдано шкоду позивачам [PERSON] та [PERSON], які були пасажирами автомобіля, яким керував [PERSON] Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2015 року (справа № 544/2514-к) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Суд, оцінюючи в сукупності досліджені у справі докази, які є достатніми, допустимими та достовірними, прийшов до висновку про доведеність вини [PERSON] та кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, яке спричинило смерть одного потерпілого та спричинення тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншим потерпілим, так як він, керуючи мікроавтобусом, в якому знаходилися пасажири, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з іншим транспортним засобом. Вироком суду було встановлено, що під час скоєння ДТП [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], що належить фізичній особі - підприємцю [PERSON] [PERSON] перебував з ФОП [PERSON] у трудових відносинах, про що свідчать Постанова Октябрського районного суду м.Полтави у справі №1622/14173/2012 від 12.11.2012, лист Управління державної автомобільної інспекції від 01.10.2012 №11/3-5044, де вказано, що 14.08.2012 перед виїздом в рейс [PERSON] пройшов щозмінний передрейсовий медичний огляд, а 15.08.2012 о 14.00 - контроль технічного стану автобуса у ТОВ «АВА-експрес» за адресою м.Полтава, вул. Автобазівська, 5; протокол допиту підозрюваного [PERSON] від 16.08.2012, де вказано, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ФОП [PERSON], протокол №000227 перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 17.07.2012 з підписом [PERSON], трудовий договір між ФОП [PERSON] та [PERSON] Таким чином, обов'язок з відшкодування шкоди в даному випадку покладено на [PERSON], яка є власником транспортного засобу і з якою перебував у трудових відносинах [PERSON] Цивільна відповідальність власника ФОП [PERSON] за забезпеченим автомобілем [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Провідна», що підтверджується полісом №АА/7282833 від 03.04.2012 р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Провідна». Згідно з виданим полісом № АА/7282833, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'ю (на одного потерпілого) встановлено в сумі 100 000 грн, а шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50 000 грн, строк дії полісу до 03.04.2013 р. Дана дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п.12.3 Правил дорожнього руху; шкода завдана при дії джерела підвищеної небезпеки; автомобіль належить ФОП [PERSON], з якою [PERSON]А перебував у трудових відносинах; а отже на ній лежить цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду. Таким чином, на Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Провідна» покладено зобов'язання із здійснення страхової виплати за договором страхування цивільно-правової відповідальності. Починаючи з моменту скоєння дорожньо-транспортний пригоди (15.08.2012 року) відповідач [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Провідна», шкоду, завдану позивачам, не відшкодувала та згоди на її відшкодування в повному обсязі за власний рахунок не надала. Обов'язок з відшкодування шкоди позивачам не покладено на ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» в порядку, встановленому Положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті (затв. Постановою КМ України від 14.08.1996 №959). Виходячи з того, що перевізник не надав позивачам квитки, страховий платіж не було стягнуто, а отже договір особистого страхування від нещасних випадків на транспорті не набрав чинності. Таким чином, за відсутності інших даних, позивачі не є застрахованими особами в порядку обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, та відповідно відповідач [PERSON] «Страхова Компанія «Провідна» не звільняється від зобов'язання відшкодувати шкоду. У своєму вироку від 30.03.2015 року Жовтневий районний суд м.Харкова посилався на дослідження висновку судово-медичної експертизи №157 від 28.09.2012 та встановив, що внаслідок вчинення водієм [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: забито-рвані рани спини зправа в лопаточній ділянці, осколковий перелом середньої третини правого стегна, відрив медіального виростку правої великогомілкової кістки, осколковий перелом лівої малогомілкової та лівої великогомілкової кістки у верхній третині з підвивихом, розрив зовнішньо-бокової зв'язки правого колінного суглобу, закритий уламковий перелом виростків лівої великогомілкової кістки, травматичний шок 2-го ступеню, які утворилися від дії тупих твердих та при ударі об такі, деталей салону мікроавтобуса при ДТП. На підставі дослідження висновку судово-медичної експертизи №148 від 28.09.2012, суд встановив, що внаслідок вчинення водієм [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку та скальпованої рани голови і перелому альвеолярного виростка нижньої щелепи справа, закритого перелому основи п'ятої п'ясної кістки правої кисті та травматичного шоку 1 -2 ступеню і після травматичної лівобічної нижньодольової пневмонії, садна нижньопоперекового-куприкового відділу хребта, які утворилися від дії тупих твердих та при ударі об такі, деталей салону мікроавтобуса при ДТП. В апеляційному порядку вирок суду у цій частині не оскаржувався, набрав законної сили, а отже обставини щодо факту завдання шкоди та винуватості [PERSON] не потребують доказування. Витрати позивача [PERSON] на лікування та відновлення після ДТП становлять 21415,49 00 грн (двадцять одна тисяча чотириста п'ятнадцять гривень 49 коп) та підтверджуються доданими до позовної заяви доказами. Витрати позивача [PERSON] на лікування та відновлення після ДТП становлять 32738,68 грн (тридцять дві тисячі сімсот тридцять вісім гривень шістдесят вісім копійок) та підтверджуються доданими до позовної заяви доказами. Донька і дружина позивача [PERSON] після отримання ним тілесних ушкоджень знаходились на території США. Тому йому довелось найняти медичну сестру, яка піклувалась про нього. Проте у зв'язку з тим, що стороння людина наглядає за ним та надає послуги особистого характеру, позивач відчував постійний дискомфорт. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я позивача [PERSON] він був усунений від виконання певних видів робіт, через що почав відчувати власну неповноцінність та погіршення відносин в колективі. Позивач відчував постійний фізичний біль протягом тривалого часу, цей стійкий біль спричиняв позивачу муку та сприяв появленню страху, що він ніколи вже не зможе відчувати себе добре. Протиправною поведінкою [PERSON], яка призвела до отримання позивачем тілесних ушкоджень середньої тяжкості та до тяжких душевних страждань, йому була заподіяна моральна шкода у розмірі 500 000,00 грн. (п'ятсот тисяч гривень 00 коп.). Діями [PERSON] була спричинена значна моральна шкода і позивачу [PERSON] Після ДТП він відчував фізичний біль, психологічний шок, значний переляк, в результаті якого розвинувся стресовий стан, який сприяв ще більшому погіршенню здоров'я та заважав його одужанню від отриманих тілесних ушкоджень. Більше місяця, з 16.08.2012 по 18.09.2012 року [PERSON] перебував у відділенні реанімації, тривалий час перебував на лікарняному. Позивач [PERSON] має маленьку дитину та дружину, яка не працює. Тому єдиним джерелом доходу родини є його заробітна плата. Через дії [PERSON] [PERSON] був позбавлений можливості забезпечувати свою родину належним чином пів року. Весь цей час, окрім фізичного болю позивач відчував постійне хвилювання стосовно вартості лікування, можливості його родини існувати. Позивач [PERSON] був позбавлено можливості повноцінно рухатись, ушкодження ноги не дозволяють йому мати суттєвий кар'єрний розвиток, а також вести активний спосіб життя, до якого він звик. В періоди з 26.05.2014 по 03.06.2014, 11.02.2014 по 05.03.2014, 17.03.14 по 03.04.14 знаходився на лікуванні в Державному закладі «Інститут патології хребта і суглобів ім. проф. [PERSON] НАМИ України», де [PERSON] було проведено складні хірургічні втручання. Тож крім сильного, постійного фізичного болю, позивач [PERSON] відчуває невпевненість в своєму майбутньому, хвилювання за те, що йому доведеться пристосовуватись до зовсім нового життя. Окрім того, [PERSON] не відчуває себе здоровою людиною, наслідки отриманих ушкоджень щодня нагадують про себе. Через це позивач змушений періодично проходити санаторно-профілактичне лікування для підтримання свого здоров'я у хоча б мінімально задовільному стані. Протиправною поведінкою [PERSON], яка призвела до отримання позивачем [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень та до тяжких душевних страждань, йому була заподіяна моральна шкода у розмірі 1 000 000,00 грн. (один мільйон гривень 00 коп.). Чеки на продукти харчування, придбані у супермаркеті «Фора» були надані суду як доказ витрат позивача на посилене харчування. Чеки підтверджують витрати на продукти харчування, які придбавалися під час перебування [PERSON] на лікуванні у відділенні реанімації. Товарні чеки на сумму 3200 грн. - є підтвердженням витрат [PERSON] на отримання «соціальної допомоги без забезпечення проживання» (витрати на доглядальницю) та викликані необхідністю стороннього догляду тощо. Таким чином, заявлена сума підлягає відшкодуванню с [PERSON] На вимогу [PERSON] ФОП [PERSON] надала йому товарно-касові (нефіскальні) чеки, на підтвердження передання [PERSON] медичного товару. А отже, такі документи є допустимими доказами придбання [PERSON] лікарських засобів. Моральна шкода також підлягає відшкодуванню за рахунок страхової виплати. Таким чином, на думку позивачів, задоволення їх вимог в першу чергу повинно здійснюватися за рахунок страхової виплати Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» у розмірі 100 000 грн. кожному позивачу; з ФОП [PERSON] повинная бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає для позивача [PERSON] - 421 415,49 грн, а для позивача [PERSON] - 932 738,68 грн. Оскільки у даній справі позивачу [PERSON] надавалася правова допомога Адвокатським бюро «Олега Головкова» за Договором про надання правової допомоги №25-11/2015 від 25.11.2015 (Договір), позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу, що надавалася позивачу. На виконання умов Договору позивач на підставі рахунку сплатив Адвокатському бюро «Олега Головкова» за надання правової допомоги по цій справі 4000,00 грн. Зазначене вище підтверджується виставленим рахунком, документами, що підтверджують оплату позивачем послуг. Згідно звіту про надані послуги, загальний розмір витраченого часу з підготовки та розгляду справи складає 8 годин. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати у 2016 році складає 1387 гривень. Виходячи зі змісту ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», компенсації підлягає не більше 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину надання правової допомоги, а отже - не більше 554,8 грн. [PERSON] було надано знижку, відповідно до якої вартість послуг за годину складає 500 грн. Таким чином, розмір витрат на правову допомогу не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. В ході судового розгляду представник позивачів позовні та уточнені позовні вимоги підтримував, подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачів, надавши також письмові пояснення, в яких виклав свої доводи в обґрунтування незгоди з запереченнями відповідачів. В ході судового розгляду представник відповідача ПАТ «СК «Провідна» в судові засідання не зявлявся, за його клопотанням судове засідання проходило в режимі відео конференції, де він оголосив письмові пояснення/ т.1 а.с. 221-224/, які подані ним в обґрунтування заперечень проти позовних вимог відносно ПАТ «СК «Провідна», де зазначив, що 03.04.12 р. між [PERSON] та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/7282833, строком дії з 04.04.2012 року по 03.04.2013 рік, відповідно до якого застраховано цивільну відповідальність осіб, які па законних підставах експлуатують забезпечений транспортний засіб Мерседес-Бенз реєстраційний номер [NUMBER]. До договорів, укладених до 05.02.13 р., застосовуються положення ЗУ « Про ОСЦВВНТЗ» в попередній редакції (від 18.11.12). Отже, оскільки договір обов'язкового страхування між [PERSON] Г. та ПрАТ СК «ПРОВІДНА» був укладений 03.04.2012 року то при вирішенні даного спору, необхідно було керуватись положеннями Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» в редакції від 18.11.2012 року, яка діяла на момент укладення договору. Враховуючи те, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» діє на умовах, визначених ЗУ «ОСЦВВНТЗ», обов'язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування виникає у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» лише після наданих йому визначених у ст.35 Закону документів про ДТП. До теперішнього часу потерпілі із заявами про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не звертались, документи, які є необхідними для з'ясування підстав для виплати страхового відшкодування та розміру завданої їм шкоди до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не наданні, а тому у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» відсутній обов'язок щодо прийняття рішення по суті. ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» вважає, що недотримання потерпілими процедури отримання страхового відшкодування, є перевищенням меж здійснення їх цивільних прав. Таким чином, на даний час, позивачі не виконали дій, визначених Законом для здійснення свого права, а відповідно не має правових підстав на отримання страхового відшкодування. Для проведення компенсації втрат, понесених позивачем на лікування, необхідно подати страховику оригінали платіжних документів на купівлю лікарських препаратів з витягом з історії хвороби із зазначення курсу лікування, кількістю та дозуванням медичних препаратів призначених лікарем із зазначенням причини призначення (зв'язок з ДТП), завірені належним чином відповідним медичним закладом (підписом та печаткою головного лікаря). На підставі позовної заяви [PERSON] розрахунок шкоди, заподіяної життю та здоров"ю, буде проведений наступним чином. Витрати на лікування на суму 1394,51 грн. підтверджені документально. Витрати на надання соціальної допомоги без забезпечення проживання на суму 19200,00 та витрати на добровільну пожертву на суму 300,00 грн. не є витратами на лікування, відшкодування даних витрат не передбачено ЗУ "Про "ОСЦПВВНТЗ" На підставі позовної заяви [PERSON] розрахунок шкоди, заподіяної життю та здоров"ю, буде проведений наступним чином. Витрати на лікування на суму 30259,62 грн. підтверджені документально. Витрати на інформаційне забезпечення, добровільні внески, продукти харчування та квиток на автобус не є витратами на лікування, відшкодування даних витрат не передбачено ЗУ "Про "ОСЦПВВНТЗ". Відповідно до п. 22.3 ст. 22 ЗУ «ОСЦВВНТЗ» потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п. 1,2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст.9 ЗУ «ОСЦВВНТЗ» (100 000 грн.). Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Таким чином, особа, на яку покладено рішенням суду відшкодувати потерпілій стороні моральну шкоду, після набрання законної сили рішенням суду може з даним рішенням звернутись до відповідно страховика або МТСБУ для відшкодування моральної шкоди потерпілим, відповідно до вимог Закону. В свою чергу страховик чи МТСБУ, відповідно до п. 22.3. ст. 22 ЗУ «ОСЦВВНТЗ» може відшкодувати не більше 5 000 грн. на кожного потерпілого за умови, що в рішенні суду буде визначена моральна шкода на підставі пп. 1,2 ч. 1 ст. 23 ЦК України. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди. При цьому, як було встановлено вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.15 по кримінальному провадженню за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, залишеним в цій частині в силі без змін ухвалою Апеляційного суду харківської області від 13.10.15 р., в ніч з 15 на 16 серпня 2012 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виконував перевезення пасажирів. Усі потерпілі дали суду пояснення, що пасажири їхали на маршрутному автобусі Мерседес-Бенз реєстраційний номер [NUMBER] сполученням «Київ - Харків». Тобто, відповідно до вимог Законодавства, саме на перевізника покладено обов'язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Отже, як встановлено в процесі судового провадження, водій [PERSON], що був за кермом Мерседес-Бенз реєстраційний номер [NUMBER], під час ДТП перевозив пасажирів, які мають бути застрахованими від нещасних випадків на транспорті відповідно квитків, що мали отримати пасажири. 25.12.12 р. до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся потерпілий [PERSON] До заяви потерпілий [PERSON] [PERSON] квиток на автобус сполученням «Київ-Харків» з відправленням 15.08.12 з серійним номером 952423, відповідно до якого страховиком обов'язкового особистого страхування зазначено ВАТ «УСК «Дженералі Гарант». Страхування пасажирів на лініях автомобільного транспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, приміського сполучення здійснюється на умовах Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджених Постановою КМ України від 14.08.1996 р. N 959. Відповідно до п.7 вказаного вище Положення, страховим випадком є загибель або смерть застрахованого, одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності, тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті. Згідно з п.2 вказаного вище Положення, застрахованими вважаються: пасажири з моменту оголошення посадки в автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. А тому, згідно вимог п.7 Правил № 959, саме на ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» покладено обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної життю та здоров'ю пасажирів. На зазначених вище підставах відповідач вважає позовні вимоги до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» необґрунтованими, а тому - такими, що, на його думку, не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в ході судового розгляду проти позовних вимог щодо відповідача [PERSON] - заперечувала, в судове засідання 3.03.2017 р. не зявилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, подала письмову заяву, в якій зазначила причину неможливості неявки в судове засідання. В ході розгляду справи подавала письмові пояснення/ т.1 а.с. 198-201/, в яких зазначила, що [PERSON]Г є неналежним відповідачем по справі, позов предявлений не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, оскільки не є суб'єктом спірних матеріально-правових відносин і не має перед позивачем обов'язків, які з них випливають, та стосовно якої виключається «передбачення», що мало місце при пред'явленні позову. Посилаючись на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2015 року, позивач у своєму позові вказав те, що окрім буцімто «фактично встановлених трудових відносин» у вироку суду, є ще посилання на ст. 24 КЗпП України, де чітко вказується про те, що «Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим». Тому, вважає, що саме юридичної природу стягування моральної шкоди із ФОП [PERSON] як із фізичної особа, яка відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків не існує у даному випадку, бо винний у скоєні злочину, передбаченого ч.2. ст. 286 КК України є [PERSON], який із ФОП [PERSON] не укладав трудовий договір у письмовій формі, а тому і відшкодовувати повинна саме винна особа. ФОП [PERSON] не була у трудових відносинах із [PERSON], [PERSON] в свою чергу не отримував заробітної плати та трудових договір не був укладений та зареєстрований у Центру зайнятості, тобто все вищевикладене вказує на те, що в них не було трудових відносин, які б спричинили юридичні наслідки стягування із ФОП [PERSON] в порядку ст. 1172 ЦК України. Крім того, відповідно до існуючих у матеріалах справи доказів, які подали до суду позивачі, то розрахункові чеки додані до позову тільки копії, а оригінали відсутні, що не можуть бути прийняті судом як доказ. Відповідно до доказів в частині матеріальної шкода, яка завдана позивачеві - [PERSON] за існуючими розрахунковими чеками складає : 1270 грн. ( Одна тисяча двісті сімдесят грн. 00 коп)., а відповідно до розрахункових чеків позивача [PERSON] складає: 32 343, 45 грн. (Тридцять дві тисячі триста сорок три грн. 45 коп). Викликають сумніви в належності та допустимості документи, які долучені позивачами як докази:товарний чек № 37 від 31.07.2012 року, бо немає суми основного підрахунку товару; квиток - на суму 111,14 грн. від 21.08.2012 р.; квитанція від 29.10.2012 на суму 250 грн. (зазначено:реєстрація та інформаційні послуги) м. Харків; чеки, які видані ФОП [PERSON] від 12.02.2014, які мають невідповідну форму та відповідно до веденню бухгалтерського обліку обовязковим є видача роздрукованого чеку із касового апарату, тому, вважає, що дані документи є недопустимі та неналежні і не можуть бути прийняті судом як належні докази. Представник відповідача вважає, що у позовній заяві [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які обґрунтування з яких міркувань вони виходили, коли визначали розмір моральної шкоди та якими доказами це підтверджується. Представник третьої особи ПАТ „Фармстандарт-Біолік» в ході судового розгляду подав письмові заперечення/ т.1 а.с.242-243/, в яких вказав, з посиланням на діюче законодавство, що рішення в даній справі жодним чином не може вплинути на права та обов'язки Товариства з огляду на наявність у справі особи, винної у ДТП (яка завдала шкоди) та особи, яка має відшкодовувати збитки, завдані потерпілим (відповідальної за шкоду). Третя особа [PERSON] в судові засідання не зявлявся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд, вислухавши думку представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено та сторонами не заперечено, що 15.08.2012 року близько 23 год. 55 хв. [PERSON] під час перевезення пасажирів керував автомобілем [NUMBER] , що належить фізичній особі - підприємцю [PERSON] Проїжджаючи на 139-й км автодороги Київ -Харків, всупереч вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху, яку водій [PERSON] об'єктивно був спроможний виявити, у вигляді автомобіля марки ТАТА ЬРТ 613/38 д.н.з. [NUMBER], який не порушуючи Правил дорожнього руху України в дозволеному для цього місці розпочав виконання маневру «розворот» з крайньої лівої смуги для руху. [PERSON] не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події було завдано шкоду позивачам [PERSON] та [PERSON], які були пасажирами автомобіля, яким керував [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі. У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.03.2015 року (справа № 544/2514-к) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Суд, оцінюючи в сукупності досліджені у справі докази, які є достатніми, допустимими та достовірними, прийшов до висновку про доведеність вини [PERSON] та кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, яке спричинило смерть одного потерпілого та спричинення тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншим потерпілим, так як він, керуючи мікроавтобусом, в якому знаходилися пасажири, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з іншим транспортним засобом. Вироком суду було встановлено, що під час скоєння ДТП [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], що належить фізичній особі - підприємцю [PERSON] [PERSON] перебував з ФОП [PERSON] у трудових відносинах, про що свідчать Постанова Октябрського районного суду м.Полтави у справі №1622/14173/2012 від 12.11.2012, лист Управління державної автомобільної інспекції від 01.10.2012 №11/3-5044, де вказано, що 14.08.2012 перед виїздом в рейс [PERSON] пройшов щозмінний передрейсовий медичний огляд, а 15.08.2012 о 14.00 - контроль технічного стану автобуса у ТОВ «АВА-експрес» за адресою м.Полтава, вул. Автобазівська, 5; протокол допиту підозрюваного [PERSON] від 16.08.2012, де вказано, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ФОП [PERSON], протокол №000227 перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 17.07.2012 з підписом [PERSON], трудовий договір між ФОП [PERSON] та [PERSON] (копії додаються до позовної заяви). У своїх заперечення [PERSON] стверджує, що [PERSON] не перебував з нею у трудових відносинах, а отже вона не зобов'язана відшкодовувати завдану ним шкоду. Проте, факт неправомірного заволодіння водієм [PERSON] транспортним засобом не підтверджується жодними доказами в матеріалах справи. Більш того, зазначені вище документи свідчать про тривалий час існування трудових відносин між ФОП [PERSON] та [PERSON], а також про те, що [PERSON] виконував трудові обов'язки водія з відома роботодавця. Відповідно до ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України (станом на 13.06.2012) в будь-якому разі трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження видані не були, але працівника було фактично допущено до роботи. Такий допуск має бути зроблений з відома роботодавця, про що зазначає Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів». У ч.2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абз. З п.6 ПОСТАНОВИ ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Таким чином, обов'язок з відшкодування шкоди в даному випадку покладено на [PERSON], яка є власником транспортного засобу і з якою перебував у трудових відносинах [PERSON] Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що «[PERSON] в свою чергу не отримував заробітної плати та трудовий договір не був укладений та зареєстрований у Центру зайнятості», вказує не на те, що між вказаними особами не було трудових відносин, а на грубе порушення [PERSON] законодавства про працю та прав свого працівника [PERSON] Цивільна відповідальність власника ФОП [PERSON] за забезпеченим автомобілем [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Провідна», що підтверджується полісом №АА/7282833 від 03.04.2012 р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Провідна». Підстави правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 р. № 1961-ІУ (надалі [PERSON] України « Про ОСЦВВНТЗ»). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 цього Закону). [PERSON] України «Про ОСЦВВНТЗ» діє у редакції 2013 року, відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05.07.12 № 5090-УІ, який набрав чинності з 05.02.13. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону України «Про ОСЦВВІІТЗ» передбачено: «...норми цього Закону не застосовуються до договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених до набрання чинності цим Законом». Тобто, до договорів, укладених до 05.02.13р. , застосовуються положення Закону України « Про ОСЦВВНТЗ» в попередній редакції (від 18.11.12р. ). Отже, оскільки договір обов'язкового страхування між [PERSON] Г. та ПрАТ СК «ПРОВІДНА» був укладений 03.04.2012 року то при вирішенні даного спору, необхідно було керуватись положеннями Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» в редакції від 18.11.2012 року, яка діяла на момент укладення договору. Відповідно до ст. 35 Закону України «ОСЦВВНТЗ», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У заяві, зокрема, має міститися зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданої шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують. До заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди в оригіналі або належним чином оформленій копії. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Враховуючи те, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» діє на умовах, визначених Законом України «ОСЦВВНТЗ», обов'язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування виникає у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» лише після наданих йому визначених у ст.35 Закону документів про ДТП. До теперішнього часу потерпілі із заявами про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не звертались, документи, які є необхідними для з'ясування підстав для виплати страхового відшкодування та розміру завданої їм шкоди до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не наданні, а тому у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» відсутній обов'язок щодо прийняття рішення по суті. Статтею 13 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Потерпілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди реалізують свої права на отримання відшкодування у порядку встановленому спеціальним Законом. Таким чином, суд вважає, що позивачі не виконали дій, визначених Законом для здійснення свого права, а відповідно не має правових підстав на отримання страхового відшкодування. Обов'язок з відшкодування шкоди позивачам не покладається судом на ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» в порядку, встановленому Положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті (затв. Постановою КМ України від 14.08.1996 №959) Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.03.2015 року (справа № 544/2514-к) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На підставі дослідження висновку судово-медичної експертизи №157 від 28.09.2012, суд встановив, що внаслідок вчинення водієм [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: забито-рвані рани спини з права в лопаточній ділянці, осколковий перелом середньої третини правого стегна, відрив медіального виростку правої великогомілкової кістки, осколковий перелом лівої малогомілкової та лівої великогомілкової кістки у верхній третині з підвивихом, розрив зовнішньо-бокової зв'язки правого колінного суглобу, закритий уламковий перелом виростків лівої великогомілкової кістки, травматичний шок 2-го ступеню, які утворилися від дії тупих твердих та при ударі об такі, деталей салону мікроавтобуса при ДТП. На підставі дослідження висновку судово-медичної експертизи №148 від 28.09.2012, суд встановив, що внаслідок вчинення водієм [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку та скальпованої рани голови і перелому альвеолярного виростка нижньої щелепи справа, закритого перелому основи п'ятої п'ясної кістки правої кисті та травматичного шоку 1 -2 ступеню і після травматичної лівобічної нижньодольової пневмонії, садна нижньопоперекового-куприкового відділу хребта, які утворилися від дії тупих твердих та при ударі об такі, деталей салону мікроавтобуса при ДТП. В апеляційному порядку вирок суду у цій частині не оскаржувався, набрав законної сили, а отже обставини щодо факту завдання шкоди та винуватості [PERSON] не потребують доказування. Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до и. 24.1 ст. 24 Закону України «ОСЦВВНТЗ», у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально, відповідним закладом охорони здоров'я. Таким чином, для проведення компенсації втрат, понесених позивачем на лікування, необхідно подати страховику оригінали платіжних документів на купівлю лікарських препаратів з витягом з історії хвороби із зазначення курсу лікування, кількістю та дозуванням медичних препаратів призначених лікарем із зазначенням причини призначення (зв'язок з ДТП), завірені належним чином відповідним медичним закладом (підписом та печаткою головного лікаря). Суд вважає, що витрати на лікування [PERSON] на суму 1394,51 грн. підтверджені документально та підлягають стягненню з ПАТ « СК «Провідна». Витрати на надання соціальної допомоги без забезпечення проживання на суму 19200,00 та витрати на добровільну пожертву на суму 300,00 грн. не є витратами на лікування, відшкодування даних витрат не передбачено Законом України "Про "ОСЦПВВНТЗ". Витрати на лікування [PERSON] на суму 30259,62 грн. підтверджені документально та підлягають стягненню з ПАТ « СК «Провідна». Витрати на інформаційне забезпечення, добровільні внески, продукти харчування та квиток на автобус не є витратами на лікування, відшкодування даних витрат не передбачено Законом України "Про "ОСЦПВВНТЗ". Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України визначаються основні підстави та порядок відшкодування моральної шкоди. Так, відповідно до ч. 2 наведеної вище статті, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з ч. 3 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ч. 4 зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 Закону України «ОСЦВВНТЗ» (100 000 грн.), Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Таким чином, особа, на яку покладено рішенням суду відшкодувати потерпілій стороні моральну шкоду, після набрання законної сили рішенням суду може з даним рішенням звернутись до відповідно страховика або МТСБУ для відшкодування моральної шкоди потерпілим, відповідно до вимог Закону. В свою чергу страховик чи МТСБУ, відповідно до п. 22.3. ст. 22 Закону України «ОСЦВВНТЗ» може відшкодувати не більше 5 000 грн. на кожного потерпілого за умови, що в рішенні суду буде визначена моральна шкода на підставі пп. 1,2 ч. 1 ст. 23 ЦК України. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «ОСЦВВНТЗ» потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п. 1,2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі, відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України. Суд приймає доводи позивача [PERSON] про те, що його донька і дружина позивача після отримання ним тілесних ушкоджень знаходились на території США. Тому йому довелось найняти медичну сестру, яка піклувалась про нього. Проте у зв'язку з тим, що стороння людина наглядає за ним та надає послуги особистого характеру, позивач відчував постійний дискомфорт. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я позивача [PERSON] він був усунений від виконання певних видів робіт, через що почав відчувати власну неповноцінність та погіршення відносин в колективі. Позивач відчував постійний фізичний біль протягом тривалого часу, цей стійкий біль спричиняв позивачу муку та сприяв появленню страху, що він ніколи вже не зможе відчувати себе добре. Суд вважає достатньою компенсацією спричиненої протиправною поведінкою [PERSON], яка призвела до отримання позивачем тілесних ушкоджень середньої тяжкості та до тяжких душевних страждань, йому була заподіяна моральна шкода, суму 10\~000 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів. Суд приймає доводи позивача [PERSON] про те, що діями [PERSON] йому була спричинена значна моральна шкода. Після ДТП він відчував фізичний біль, психологічний шок, значний переляк, в результаті якого розвинувся стресовий стан, який сприяв ще більшому погіршенню здоров'я та заважав його одужанню від отриманих тілесних ушкоджень. Більше місяця, з 16.08.2012 по 18.09.2012 року [PERSON] перебував у відділенні реанімації, тривалий час перебував на лікарняному. Позивач [PERSON] має маленьку дитину та дружину, яка не працює. Тому єдиним джерелом доходу родини є його заробітна плата. Через дії [PERSON] [PERSON] був позбавлений можливості забезпечувати свою родину належним чином пів року. Весь цей час, окрім фізичного болю позивач відчував постійне хвилювання стосовно вартості лікування, можливості його родини існувати. Позивач [PERSON] був позбавлено можливості повноцінно рухатись, ушкодження ноги не дозволяють йому мати суттєвий кар'єрний розвиток, а також вести активний спосіб життя, до якого він звик. В періоди з 26.05.2014 по 03.06.2014, 11.02.2014 р. по 05.03.2014р., 17.03.14 р. по 03.04.14р. знаходився на лікуванні в Державному закладі «Інститут патології хребта і суглобів ім..проф. [PERSON] НАМИ України», де [PERSON] було проведено складні хірургічні втручання. Тож крім сильного, постійного фізичного болю, позивач [PERSON] відчуває невпевненість в своєму майбутньому, хвилювання за те, що йому доведеться пристосовуватись до зовсім нового життя. Окрім того, [PERSON] не відчуває себе здоровою людиною, наслідки отриманих ушкоджень щодня нагадують про себе. Через це позивач змушений періодично проходити санаторно-профілактичне лікування для підтримання свого здоров'я у хоча б мінімально задовільному стані. Суд вважає достатньою компенсацією спричинених позивачу [PERSON] моральних страждань пов»язаних з протиправною поведінкою [PERSON], яка призвела до отримання позивачем [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень та до тяжких душевних страждань, суму 15\~000 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів. Враховуючи, що у даній справі позивачу [PERSON] надавалася правова допомога Адвокатським бюро «Олега Головкова» за Договором про надання правової допомоги №25-11/2015 від 25.11.2015 (Договір), стягненню з відповідачів підлягають витрати на правову допомогу, що надавалася позивачу. Так, виходячи зі змісту ч.1, 3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу є судовими витратами. В п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь усудовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначена правова позиція підтримується і в судовій практиці. Зокрема, в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 по справі №6-7577св15, суд дійшов до таких висновків: 1) витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів); 2)такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені; 3)граничний розмір витрат встановлено у Законі України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і складає не більше 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину надання правової допомоги. На виконання умов Договору позивач [PERSON] на підставі рахунку сплатив Адвокатському бюро «Олега Головкова» за надання правової допомоги по цій справі 4000,00 грн. Зазначене вище підтверджується виставленим рахунком, документами, що підтверджують оплату позивачем послуг. Згідно звіту про надані послуги, загальний розмір витраченого часу з підготовки та розгляду справи складає 8 годин. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати у 2016 році складає 1387 гривень. Виходячи зі змісту ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», компенсації підлягає не більше 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину надання правової допомоги, а отже - не більше 554,8 грн. [PERSON] було надано знижку, відповідно до якої вартість послуг за годину складає 500 грн. Таким чином, розмір витрат на правову допомогу не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial