Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк ПриватБанк ( далі [PERSON]) звернулось в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 10 077,98 гривень та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.10.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № 254056-CRED, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 30 000,00 грн. зі спалтою відсотків за його користування в розмірі 32% річних на залишок кредиту, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит зі сплатою відсотків щомісячними платежами в розмірі та у строки, передбачені умовами договору. Банк зобов'язання по видачі кредиту виконав належним чином. Однак, у порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 17.04.2016 року за [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 22310,07 грн., яка складається з наступного: - 4950,11 грн. - заборгованість за кредитом; - 17359,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім цього зазначає , що від цієї суми заборгованості слід відняти суму у розмірі 12 950,09 грн., яка була стугнута з відповідача рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 06.10.2010 року. Таким чином, з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню різниця в сумі 10077,98 гривень , яка складається з наступного: - 9 359,98 грн. - залишок заборгованості за кредитом; - 250,00 грн. штраф ( фіксована частина); - 468,00 грн.- штраф ( процентна складова) Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, то просить стягнути її в судовому порядку. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився. Однак, надіслав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує повністю і позов просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. В заперечення проти позову пояснив, що наявність заборгованості не визнає, оскільки у 2010 році рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 06.10.2010 року з відповідача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, яка утворилася до пред'явлення попереднього позову, а саме на час відкриття провадження у попередній справі станом на 10.06.2010 року в сумі 12 950 грн. 09 коп.. Вказану заборгованість було примусово стягнуто у межах виконавчого провадження по примусовому виконанню згаданого судового рішення. Заборгованість за період, який не охоплюювався цим рішенням до настання зазначеної у договорі дати виконання зобов"язань, а саме до 20 вересня 2010 року не заперечує, однак просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, оскільки з вказаної дати до дати пред'явлення позову у цій справі пройшло більше п'яти років. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані [PERSON] докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.10.2008 року між Закритим акціонерним товариством [PERSON] ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № 254056-CRED. Відповідно до умов кредитного договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 30 000,00 гривень ( а.с.7) зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 20.09.2010 року, а позичальник взяв на себе зобовязання повернути кредит в розмірі, на умовах та у строки, передбачені договором. Згідно ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як встановлено дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, станом на 10. 06.2010 року за відповідачкою виникла заборгованість по даному кредитному договору, у зв'язку з чим, позивечем пред'явлено позов про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 12 950 грн.09 коп.. 10 червня 2010 року Млинівським районним судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом і 06 жовтня 2010 року ухвалено рішення про задоволення позову, яким стягнуто зазначену заборгованість з [PERSON] в повному обсязі. (а.с. 3, 28 - 32) Вказану заборгованстіь було стягнуто з відповідача в ході здійснення виконавчого провадження в повному обсязі, що підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження ( а.с. 40 ). Проте, як видно з пояснень представника відповідача та підтверджується матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, після ухвалення судом рішення, кредитний договір розірвано не було і ,відповідно, зобов'язання по ньому не припинено. Відтак, за час дії кредитного договору банком нараховано заборгованість за перід не охоплений судовим рішенням від 6 жовтня 2010 року в сумі 10 077, 98 гривень, що підтверджуються розрахунком заборгованості ( а.с. 4) Зазначений розмір заборгованості суд вважає підставним, оскільки доказів погашення цього боргу відповідачем не представлено і наявність такої заборгованості не спростовано. Поряд з цим, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення у звязку з пропуском строків позовної давності з огляду на таке. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін Відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З правового висновку Верховного Суду України сформованого у справі № 6-31цс15 від 3 червня 2015 року випливає, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами, починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором яка нарахована у цій справі стосується періодичних платежів, що не охоплюються судовим рішенням від 06.10.2010 року, а саме, за період з часу відкриття провадження за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" у попередній справі, тобто з 10 червня 2010 року по дату настання терміну виконання останнього з періодичних платежів - 20 вересня 2010 року. Як видно з п.5.7 кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності по вимогах за кредитним договором тривалістю у п'ять років. З представленого банком кредитного договору і розрахунку заборгованості видно, що датою погашення боргу за останнім платежем є 20 вересня 2010 року, після чого поточна заборгованість по кредиту перейшла у прострочену заборгованість і з наступної за цим днем дати у позивача виникло право на пред'явлення позову про стягнення заборгованості як за останнім місячним платежем, так і простроченої заборгованості в цілому ( а.с.4-6) Проте, із зазначеним позовом у цій справі ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся 10 травня 2016 року, тобто із пропуском п'ятирічного строку позовної давності за вимогами, що випливають із вказаного кредитного договору. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За правилом ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що представником відповідача подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності у цій справі (а.с. 33), існують правові підстави для відмови у позові як до основної вимоги, так і до додаткових, що випливають із кредитного договору № 254056-CRED. При цьому, платежі здійсненні державною виконавчою службою на погашення боргу у 2011 році по рішенню Млинівського районного суду від 06.10.2010 року є платежами за період охоплений попереднім рішенням суду і не стосується заборгованості у справі, що розглядається та, крім цього, вчинені в межах заходів примусового виконання, тобто не самою відповідачкою, а органом примусового виконання рішень. А тому, зарахування цих платежів від ДВС у 2011 році на погашення заборгованості [PERSON] по кредиту не є діями самої відповідачки, якими вона визнє наявність заборгованості, нарахованої після ухвалення судового рішення від 06.10.2010 року та не стосується нарахованої заборгованості за період, що розглядається у цій справі. Отже, переривання строків позовної давності відсутнє, оскільки дій спрямованих на погашення заборгованості у справі що розглядається [PERSON] не вчиняла. В ході судового розгляду спеціальних строків позовної давності, які б поширювались на спірні правовідносини, не встановлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що в задоволення позову слід відмовити в повному обсязі у зв'язку з пропуском строків позовної давності. На підставі ст.ст. 264, 526,530, 551 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed