Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

В червні 2017 року Державне підприємство "Ізюмське лісове господарство" звернулось до суду із позовом до Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] про визнання незаконним рішення Лиманської міської ради Донецької області від 16 березня 2017 року №7/25-1174 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] скасувати зазначене рішення; зобов'язати [PERSON] звільнити земельну лісову ділянку під кадастровим номером [NUMBER] що знаходиться на землях державного лісового фонду Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» в Червонооскільському лісництві в кварталі [NUMBER]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що працівниками державної лісової охорони в межах державного лісового фонду, наданих в постійне користування ДП "Ізюмське лісове господарство", в кварталі [NUMBER] Червонооскільського лісництва в квітні 2017 року виявлено протиправне зайняття громадянином [PERSON] земельної лісової ділянки. З цього приводу було звернення до Ізюмського відділу ГУНП в Харківській області, на що було отримано відповідь про відсутність в діях [PERSON] ознак кримінального або адміністративного правопорушення. Як було з'ясовано позивачем, рішенням Лиманської міської ради Донецької області від 16 березня 2017 року №7/25-1174 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку комунальної власності під кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,1090 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] за рахунок земель житлової та громадської забудови міської ради. Оспорювана земельна ділянка знаходиться на землях державного лісового фонду. ДП "Ізюмське лісове господарство" є постійним користувачем цієї земельної ділянки на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Лісовпорядкування проводилося Харківською державною лісовпорядною експедицією ВО "Укрдержліспроект" та складався Проект організації і розвитку лісового господарства ДП "Ізюмський лісгоп". Даний проект має пояснювальні записки і відповідні картографічні матеріали, а також Акт узгодження площі земель лісгоспу з органами землевпорядкування від 21.01.2011 року. Пунктом 5 розділу V-ІІІ Прикінцевих положень Лісового кодексу України передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Позивач просив визнати незаконним рішення Лиманської міської ради Донецької області від 16 березня 2017 року №7/25-1174 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] скасувати зазначене рішення; зобов'язати [PERSON] звільнити земельну лісову ділянку під кадастровим номером [NUMBER] що знаходиться на землях державного лісового фонду Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» в Червонооскільському лісництві в кварталі [NUMBER]; стягнути з відповідачів судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовільнити, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Лиманської міської ради [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Надав письмові заперечення на позов (а.с.28-31). В судовому засіданні наполягав на тому, що згідно інформації з публічної кадастрової карти спірна земельна ділянка знаходиться в межах населенного пункту - с. Яцьківка Лиманського району Донецької області, тому Лиманська міська рада і прийняла відповідне рішення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. Посилався на ті обставини, що спірна земельна ділянка розташована по [ADDRESS] Лиманського райну Донецької області. В установленому законом порядку він звернувся до Лиманської міської ради з приводу отримання її у власність. Згідно рішення Лиманської міської ради Донецької області від 16 березня 2017 року №7/25-1174 йому було передано у власність вказану земельну ділянку. Рішенням Лиманської міської ради від 19.04.2017 року вказаній земельній ділянці присвоєно адресу: [ADDRESS] В теперішній час він є власником даної земельної ділянки, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що працівниками державної лісової охорони в межах державного лісового фонду, наданих в постійне користування ДП "Ізюмське лісове господарство", в кварталі [NUMBER] Червонооскільського лісництва 13 квітня 2017 року виявлено протиправне зайняття громадянином [PERSON] земельної лісової ділянки, що підтверджується рапортами, актом огляду місця вчинення порушення лісового господарства і схемою розміщення земельної ділянки (а.с.8-11). 18.04.2017 року ДП "Ізюмське лісове господарство" звернулося із заявою до начальника Ізюмського відділу ГУ Національної поліції в Харківській області з проханням проведення перевірки встановлених фактів. (а.с.15). 21.04.2017 року Ізюмський відділ ГУ Національної поліції в Харківській області повідомив позивача, що в ході проведення перевірки в діях [PERSON] ознак кримінального або адміністративного правопорушення не вбачається (а.с.16). Відповідно до рішень Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 року №6/44-3461 "Про добровільне об'єднання територіальних громад" та від 27.11.2015 року №7/1-13 "Про внесення змін до рішення Краснолиманської міської ради від 17.11.2015 року №7/1-8 "Про припинення діяльності сільських та селищних рад, що увійшли до складу Краснолиманської ОТГ", територіальні громади Лиманського району Донецької області об'єдналися в Краснолиманську об'єднану територіальну громаду, діяльність Яцьківської сільської ради, як юридичної особи, припинено, Краснолиманську міську раду визнано правонаступником активів, пасивів всіх майнових прав та обов'язків сільських, селищних рад, що об'єдналися (а.с.34-35). Рішенням Лиманської міської ради Донецької області від 16 березня 2017 року №7/25-1174 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку комунальної власності під кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,1090 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] за рахунок земель житлової та громадської забудови міської ради (а.с.7, 61). Рішенням Лиманської міської ради від 19.04.2017 року вказаній земельній ділянці присвоєно адресу: [ADDRESS] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,109 га, кадастровий номер [NUMBER] яка розташована за адресою: [ADDRESS] Конституція України (статті 13,14) визначає, що земля, водні ресурси є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 12 ЗК України, п. 34 ст. 26, ст.ст. 46, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень; рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Реалізація громадянами свого права на отримання земельної ділянки у власність здійснюється відповідно до Земельного кодексу України. Право приватної власності на землю відповідно до ст. 81 ЗК України набувається, в тому числі, шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та шляхом приватизації земельних ділянок, що були раніше надані громадянам у користування. Згідно із положеннями п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку в розмірі не більше 0,25 га. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (п.7). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» № 677 від 26 травня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідач [PERSON] 27.09.2016 року звернувся до Лиманської міської ради Донецької області із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] площею 0,1090 га (а.с.73), отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (рішення Лиманської міської ради від 17.11.2016 року №7/19-907 "Про надання гр. [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою...", (а.с.74), замовив виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який був виконаний фахівцями Донецької філії Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" (а.с.67-98). При розробці проекту було проведено аналіз вихідної інформації про земельну ділянку, в результаті встановлено, що земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель віднесена до земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, форма власності - комунальна. Земельна ділянка не відноситься до земель природно-заповідного фонду, водного фонду та лісового фонду (а.с.70-71). Проект землеустрою містять довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) станом на 01.01.2016 року на території Лиманського району Донецької області, відповідно до яких правовий статус земельної ділянки відзначено як землі запасу та землі, не надані у власність або постійне користування в межах населенних пунктів (а.с.76); викопіювання з кадастрової карти (плану), які містять інформацію про межі населеного пункту (а.с.87-90); позитивні висновки щодо погодження документації із землеустрою Управлінням Держземагентства в Краснолиманському районі та відділом містобудування та архитектури Лиманської міської ради (а.с.75,77). Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. В силу ч. 2 ст. 3 цього Закону держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також, виходячи з чинних положень ст. 193 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» всі відомості про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами містяться в єдиній державній геоінформаційній системі - Державному земельному кадастрі, призначенням якого є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою (ст. 194 ЗК України). Згідно із нормами ст. 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. Відповідно до п.1.4 Порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель, затверджених вказівкою Держкомзему України від 20.03.2002 р. № 12, кадастровий номер земельної ділянки - це унікальний на території України код, який присвоюється кожній земельній ділянці з метою її ідентифікації і залишається незмінним протягом усього часу фізичного та юридичного існування земельної ділянки як єдиного цілого. Відповідно до ст. 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Спірна земельна ділянка за даними Державного земельного кадастру перебуває в межах с. Яцьківка Лиманського району Донецької області. Згідно ст. 5 Лісового кодексу України віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством. Згідно зі ст. 49 Лісового кодексу України Державний лісовий кадастр на території України ведеться з метою ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісовою фонду України, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами лісів. Державний лісовий кадастр ведеться на основі державного земельного кадастру. Отже, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що правовий статус земельних ділянок лісового фонду визначається нормами земельного та лісового законодавства відповідно до їх цільового призначення за даними Державного земельного кадастру. Таким чином при розгляді даної справи встановленню підлягає правовий статус спірної земельної ділянки та її цільове призначення. Судом враховано, що відсутність у лісогосподарського підприємства свідоцтва про право власності на земельну ділянку не свідчить про відсутність такого права, оскільки за положеннями п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України такими документами можуть бути планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (які надані позивачем) (а.с.17-20). Проте, суд вважає, що надані позивачем до позову докази не вказують на наявність порушення законодавства з боку відповідачів, оскільки як зазначено в листі Ізюмського відділу ГУ Національної поліції в Харківській області від 21.04.2017 року в діях [PERSON] ознак кримінального або адміністративного правопорушення не вбачається (а.с.16). Надані до справи позивачем докази не містять ідентифікованих даних про спірну земельну ділянку. Так, зі звіту про наявність земель та розподіл їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях ДП «Ізюмський лісгосп» на території Ізюмського району Харківської області станом на 01.01.2017 року зазначена лише загальна площа земель та розподіл її між власниками - відповідними місцевими радами (51-54); з Акту узгодження площі земель лісгоспу з органами землевпорядкування від 21.01.2011 року вбачається також загальна площа земель Ізюмського лісгоспу (а.с.21). Проект організації і розвитку лісового господарства ДП «Ізюмське лісове господарство» знов таки містить адміністративно-організаційну структуру та загальну площу ДП «Ізюмське ЛГ», історичні дані щодо його утворення. Тобто, жодний з вказаних доказів не підтверджує право власності ДП «Ізюмське лісове господарство» на спірну земельну ділянку. Водночас, суд зазначає, що земельні ділянки, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до території лісів, не належать до земель лісогосподарського призначення (п. "а" ч. 2 ст. 55 ЗК України). Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, яка розташована в адміністративних межах с. Яцьківка Лиманського району Донецької області відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель віднесена до земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, форма власності - комунальна. Земельна ділянка не відноситься до земель природно-заповідного фонду, водного фонду та лісового фонду (а.с.70-71). Тобто правовий статус спірної земельної ділянки та її цільове призначення дозволяло Лиманській міській раді прийняти спірне рішення в межах наданих Законом повноважень, у ради не існувало правових підстав для відмови [PERSON] у наданні земельної ділянки на підставі вище наведених правових норм. У пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,109 га, кадастровий номер [NUMBER] яка розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Позивач всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту незаконності прийняття Лиманською міською радою рішення від 16.03.2017 року, не довів, що оспорювана земельна ділянка знаходиться на землях державного лісового фонду ДП "Ізюмське лісове господарство" та не спростував ніякими відповідними доказами доводи відповідачів, що спірна земельна ділянка розташована по [ADDRESS] та відноситься до земель комунальної власності Лиманської ОТГ. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається порушення відповідачами права позивача, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» до Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON]. У зв'язку з відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed