Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась із позовом до відповідача, в якому просить збільшити розмір аліментів, зазначивши, що вони стягуються в розмірі не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.06.2013 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 13.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття. 08.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів « від 17.05.2017 року, яким були внесені зміни до ч.2ст.182 СК України та встановлено мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Виходячи з викладеного вважала, що розмір аліментів, призначений їй за рішенням суду є меншим, ніж встановлений законом і тому просить збільшити його, вказавши , що він не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 24.10.2019 року було відкрито провадження по справі. Позивачка в судове засідання не з*явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явився, подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.06.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі ј частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 13.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів органом, який здійснює виконання рішення суду. Така правова позиція була сформована Верховним Судом та викладена в постанові ВС від 12.09.2018 року по справі №459/2181/17, 61-37114св18. Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки не ґрунтуються на вимогам ст.192 СК України, а законодавче підвищення мінімального розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed