Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

В квітні 2015 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Позивач, КП «ЦОС Шевченківського району») до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому Позивач просив стягнути з Відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з 20.09.2010р.-31.03.2014р. в загальній сумі 46 392, 36грн., що складається з: - 43 963, 43 грн. - суми основного боргу; - 481, 65 грн. - суми інфляційних втрат; - 1 947, 28 грн. - суми 3% річних, а також сплачений судовий збір. Вказаний позов, як вбачається з відмітки канцелярії суду, надійшов безпосередньо до канцелярії суду 16.04.2015р., тобто саме ця дата є даною звернення позивача з позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач є власником нежитлового приміщення у [ADDRESS] та не сплачує в повному обсязі плату за комунальні послуги за користування зазначеним приміщенням. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/35911/14-ц від 18.12.2014р. було відмовлено у прийнятті заяви КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, а тому у Позивача наявне право звернення до суду у позовному провадженні (а.с.11). На підтвердження наявної заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за період з 20.09.2011р.-31.12.2014р. (а.с.24). Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представники проти позову заперечували та надали суду письмові заперечення і усні пояснення (а.с.121-123), в яких зазначили, що КП «ЦОС Шевченківського району» є неналежним позивачем, жодних договорів з ним не укладалось, а в квитанціях на оплату житлово-комунальних послуг про таку особу взагалі не вказано, розрахунок інфляційних втрат та 3%річних здійснено без врахування строку позовної давності, детальний розрахунок складових боргу відсутній. У додаткових поясненнях на позов зазначений відповідач вказав, що стягнення плати за «утримання будинків і прибудинкових територій» є взагалі безпідставним, оскільки така послуга фактично не надається, оскільки приміщення, що належать відповідачу мають часткове відключені від мереж централізованого опалення, яке також у свою чергу надавалось не належним чином. Крім того, представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості (а.с.120). Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року " Про механізм впровадження Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду ", власник та наймач ( орендар ) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г., по якому Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві Ради зобов'язалось передати у власність, а покупець ([PERSON] ) зобов'язався прийняти нежилі приміщення, загальною площею 70, 30 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ( літера А ) і зобов'язався сплатити за них грошову суму, визначену цим договором (а.с.15-16 ). 01.08.2007р. між КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м.Києві ради та Фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено Договір №13421 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників. За змістом умов вказаного договору відповідач користується приміщенням 70,3 кв.м. по [ADDRESS], з комунальних послуг у приміщенні наявне центральне опалення, гаряче водопостачання відсутнє. Строк дії договору до 31.12.2007р., проте у разі відсутності заяв сторін про припинення чи зміну договору у разі закінчення його строку, вважається, що він продовжений на такий же строк. Також у договорі сторони передбачили, що реорганізація будь-якої зі сторін не визнається підставою для зміни або припинення договору і зберігає свою чинність до укладення з реорганізованими сторонами нового договору (а.с.132-135). Згідно із розрахунком заборгованості, доданим Позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги станом на 31.03.2014р. року становить 46 392, 36грн., що складається з: - 43 963, 43 грн. - суми основного боргу; - 481, 65 грн. - суми інфляційних втрат; - 1 947, 28 грн. - суми 3% річних (а.с. 24). З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість Відповідача сформувалась за період з вересня 2010 року по березень 2014 року. У письмових поясненнях щодо позову представник позивача вказала, що від [PERSON] на адресу позивача не надходило жодних звернень про обстеження приміщень, які йому належать, на підтвердження того факту, що вони відключені від системи центрального опалення, будь-які обстеження вказаних приміщень не проводились, центральне опалення в будинку по [ADDRESS] передбачено проектною схемою будинку, будь-яких доказів того, що опалення у приміщеннях, належних [PERSON], відключалось на відповідній правовій підставі позивачу не надавалось, як і не надано таких доказів суду (а.с.128-131). Крім того, представником позивача щодо заперечень відповідача надано письмові пояснення і з приводу того, що розмір плати з центрального опалення здійснюється з урахуванням площі приміщень, які належать відповідачу, та кількості гігакалорій, виставлених в табуляграмах на все приміщення. В цих поясненнях представником позивача наведено розрахунок по кожному місяцю надання послуг з центрального опалення, який співпадає з сумами, вказаними у розрахунку заборгованості (а.с.24, 142-144). Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (а.с.9,10), зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012р. №610 із змінами, зареєстрованими Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією 27.06.2012р. № 10741080022016771 (а.с.25-27), Основними напрямками діяльності КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є: 2.2.1. забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; 2.2.2. здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; 2.2.3. забезпечення збору платежів від споживача зазначених послуг на користь виробників послуг; 2.2.4. надання платних послуг в галузі житлово-комунального господарства населенню та підприємствам, організаціям, установам тощо. Таким чином, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» може виступати Позивачем в суді по справам по стягненню заборгованостей за житлово-комунальні послуги зі споживачів таких послуг (власників жилих приміщень) у відповідності до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 322 ЦК України ). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України " Про житлово-комунальні послуги ". Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги " встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом з тим, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідально до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони ( замовника ) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України ). Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до положень ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов'язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів та власників. Як зазначалось вище, згідно розрахунку Позивача вбачається, що заборгованість Відповідача сформувалась за період з 20.09.2010 року по 31.03.2014 року та складає 43 963, 43 грн. Разом з тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з Відповідача заборгованості по сплаті комунальних послуг, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. Представником відповідача до суду було подано заяву про застосування наслідків сплину строку позовної давності. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності до частини вимог за період, який не входить в трирічний строк звернення з дня подання позову до суду, а тому вважає за можливе застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3% річних за період з 20.09.2010р. по 15.04.2012р., оскільки вказаний строк позовної давності відраховується згідно з вимогами ЦК України саме від дати подачі вказаного позову до суду, а саме від 16.04.2015р. про що є відмітка канцелярії суду про дату надходження позову. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню частково за період з 16.04.2012 року по 16.04.2015 року, що становить 25 947,62грн. При цьому, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 16.04.2012 року по 16.04.2015 року, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано суду уточненого розрахунку по стягненню інфляційних втрат та 3% річних за вказаний період. Твердження представника відповідача про те, що приміщення, які належать відповідачу були частково відключені від мереж центрального опалення судом не приймаються до уваги з наступних підстав. Згідно правових позицій висвітлених в Постановах Верховного Суду України від 11.11.2015р. у справі № 6-1192цс14 та № 6-1706цс15, відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення, якщо таке мало місце, не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності з урахуванням дати звернення Позивача з позовом до суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі 259,47грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, та

Outcome: partial