Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивував тим, що він народився [INFO] року в [ADDRESS]. В період часу з 1994 року по 2003 рік він навчався у Дружбівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1 Ямпільського району Сумської області, по закінченню якої у 2003 році він отримав свідоцтво про загальну середню освіту серії [NUMBER]. Весь час від моменту народження по теперішній час він постійно проживає в [ADDRESS]. Станом на 24 серпня 1991 року йому виповнилося 6 років, отже він був малолітньою дитиною, яка не досягла 10 років, і проживав разом з батьками - [PERSON], [INFO], яка і зараз проживає у [ADDRESS], та [PERSON], який помер [INFO] року. Також з 1991 року по 1994 рік він відвідував Дружбівський дитячий садок ВАТ «Дружбівський цукрорафінадний завод». Крім того, він щорічно отримував щеплення у Дружбівській міській лікарні. Протягом життя він жодного разу не отримував паспорта громадянина України. В квітні 2018 року він вперше звернувся до Ямпільського районного сектору ДМС України в Сумській області з письмовою заявою про отримання паспорту громадянина України, проте йому було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду з метою встановлення юридичного факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року для підтвердження належності до громадянства України. Просив суд заявлені вимоги задовольнити, оскільки встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року заявнику необхідно для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та отримання паспорта громадянина України. Заявник, [PERSON], в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та уточнив, що необхідно встановити факт його постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року, просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, Управління Державної міграційної служби України у Сумської області, [PERSON], діюча на підставі довіреності №25 від 02.04.2018 року, в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в [ADDRESS], його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане повторно (а.с.5); свідоцтво про народження серії [NUMBER], свідоцтво видано російською мовою (а.с.6)). Згідно довідки Дружбівського НВК: загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - ДНЗ від 16.05.2018 року №199 (а.с.12) та довідки Дружбівського НВК: загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - ДНЗ від 08.02.2018 року №74 (а.с.13) встановлено, що [PERSON] в період часу з 1994 року по 2003 рік навчався у Дружбівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1 Ямпільського району Сумської області, по закінченню якої у 2003 році він отримав свідоцтво про загальну середню освіту серії [NUMBER]. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області від 14.02.2018 року №165 (а.с.11а), акту про факт проживання від 27.07.2018 року (а.с.14) та довідки, виданої виконавчим комітетом Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області від 27.07.2018 року №570 (а.с.15) встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з моменту народження, станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року дійсно проживав у [ADDRESS]. Згідно медичної карти амбулаторного хворого, виданої на ім'я [PERSON], [INFO], (а.с.18-19) та щоденника лікарів (епікриз на підлітка) (а.с.20) встановлено, що [PERSON], [INFO], щорічно в період часу з 12.12.1986 року по 06.12.2000 року отримував щеплення у Дружбівській міській лікарні. Крім того, наданих в судовому засіданні пояснень свідка [PERSON], будучи попередженим про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, було встановлено, що [PERSON] народився в [ADDRESS]. З моменту народження і по теперішній час проживає в [ADDRESS] по вул. Артеменка, буд. 12 разом з бабусею і ніколи не виїжджав з м. Дружба. Крім того, доповнив, що мати [PERSON], [PERSON], [INFO], була позбавлена батьківських прав відносно свої дітей, діти перебували на утриманні у бабусі, [PERSON], [INFO], яка займалась їх вихованням. Згідно наданих в судовому засіданні пояснень свідка [PERSON], будучи попередженою про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, було встановлено, що вона є бабусею [PERSON], [INFO], з дитинства і по теперішній час він проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. А також повідомила, що [PERSON] ніколи не виїжджав за межі району. Так, питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Згідно ч.1, ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» умовами прийняття до громадянства України є безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Згідно пункту 1 «Загальної частини» Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 745), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Пункт 3 «Загальної частини» цього Порядку передбачає, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов'язаний отримати паспорт. Згідно Закону України № 888-VIII від 10 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» з 04.04.2016 року Державна міграційна служба України не має повноважень здійснювати реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання (перебування) осіб. 02.04.2016 Управління ДМС в Сумській області здійснило передачу картотеки своїх територіальних підрозділів до органів реєстрації. Набуття громадянства України врегульоване Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-Ш та Положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006). Тобто, особи, які зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року. Одним з принципів на яких ґрунтується законодавство України про громадянство є принцип єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України, а також збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України. Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту. Згідно п. 10 Порядку - для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні був доведений факт постійного проживання на території України в неповнолітньому віці [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року. Задоволення заявлених вимог має для [PERSON] юридичне значення.

Outcome: approved