Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати формулювання причин звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України невірним; змінити формулювання звільнення [PERSON] , визнавши формулювання звільнення - за ініціативою працівника на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у розмірі 27204 грн. 21 коп.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за кожен день прострочення у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні у розмірі 7694 грн. 12 коп.; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала в ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" на різних посадах з 29.09.2015 року по 30.09.2019 року. Наказом № 191-п від 26.09.2019 року звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Порушуючи вимоги трудового законодавства, відповідач постійно затримував виплату заробітної плати. Тому через постійну заборгованість по заробітній платі вона вирішила звільнитися, подавши заяву про звільнення та 30.09.2019 року була звільнена. Оскільки останнім днем на підприємстві було 30.09.2019 року, а днем фактичного розрахунку - 24.10.2019 року. У зв`язку з чим вважає за можливе взяти для розрахунку середньої заробітної плати здійсненні нарахування за період серпень - вересень 2019 року. Нею фактично відпрацьовано за серпень - 10 робочих днів, за вересень - 17 робочих днів; середньоденна заробітна плата складає 549,58 грн. , середньомісячна заробітна плата - 9068,07 грн. Вихідна допомога складає 27204,21 грн. Зазначає, що у зв`язку з тим, що вона несвоєчасно отримувала заробітну плату, вона вимушена була додавати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Постійно позичала гроші у знайомих та рідних, користувалася послугами банків, тобто користувалася кредитними коштами, які необхідно було повертати з відсотками. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачка дійсно працювала на підприємстві з 29.09.2015 року по 30.09.2019 року. Звільнена з підприємства 30.09.2019 року за угодою сторін. Підставою для такого звільнення була заява позивача, відповідно до якої вона просила звільнити її за угодою сторін і з такою її пропозицією погодився директор підприємства, про що свідчить його резолюція на заяві. Припинення трудового договору з [PERSON] за угодою сторін відповідає її волевиявленню, висловленому у заяві про звільнення та узгоджується з вимогами закону, що регулюють трудові правовідносини. Позивачем не надано будь-яких доказів про наміри звільнення з підприємства за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, про подачі такої заяви чи тиску щодо зміни підстав звільнення з боку відповідача. Щодо стягнення заробітку за кожен день прострочення у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільнення, слід зазначити, що у відповідача склалося вкрай критичне становище, пов`язане з низьким рівнем розрахунку абонентів. У зв`язку з тим, що єдиним джерелом для виплати заробітної плати працівникам є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку абонентів, то неможливість своєчасного розрахунку з позивачем виникла не з вини відповідача. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона позичала кошти у рідних та в установах банку.. Крім того. вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про зміну формулювання звільнення та ніхто не позбавляв позивача права раніше звільнитися з підприємства, на якому вона працювала, для припинення моральних страждань. Від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якого позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що у порушення вимог трудового законодавства, відповідач постійно затримував виплату заробітної плати, тому через постійну заборгованість по заробітній платі вона вирішила звільнитися та подала відповідну заяву. Заборгованість по заробітній платі в період з січня 2019 року по липень 2019 сплачувалася частково, проте, з моменту повного розрахунку заборгованості по заробітній платі у липні 2019 року по день фактичного розрахунку - 24.10.2019 року жодної виплати не було здійснено. В розрахунковому листі за серпень 2019 року міститься інформація стосовно боргу за підприємством на початок місяця у розмірі 7675,46 грн., інформація про здійсненні виплати відсутня. Борг на кінець місяця складав 14980,63 грн. Фактичний розрахунок з нею був здійснений 24.10.2019 року. Критичний фінансовий стан підприємства не є підставою для звільнення від відповідальності за невиплату належних звільненому працівникові коштів. Відповідач тривалий час безоплатно використовував її працю, чим було порушено її право на оплату праці. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. З трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 29 вересня 2015 року працювала на різних посадах в ОКП "Миколаївоблтеплоенерго". 25 вересня 2019 року [PERSON] звернулася з заявою до директора ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" про звільнення її з посади провідного юрисконсульта з 30.09.2019 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На вищевказаній заяві в лівому верхньому краю міститься відмітка "согласовано" та підпис. Наказом № 191-п від 26 вересня 2019 року, [PERSON] звільнено з посади провідного юрисконсульта групи з позовної роботи з 30 вересня 2019 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з виплатою компенсації за 14 календарних днів невикористаної відпустки. З розрахункового листка за серпень 2019 року вбачається, що борг за підприємством на кінець місяця складає 14980 грн. 63 коп. З розрахункового листка за вересень 2019 року вбачається, що борг за підприємством на кінець місяця складає 26849 грн. 95 коп. з урахуванням компенсації відпустки за 14 днів у сумі - 5380 грн. 62 коп. Позивачем надано скриншот з виписки по картковому рахунку, на якому містяться посилання щодо виплати заробітної плати Миколаївоблтеплоенерго, останній платіж відбувся 18 липня 2019 року у сумі 15175 грн. 00 коп. Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Крім того, пунктом 6 статті КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення. Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 4 КЗпП України, визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Стаття 36 КЗпП визначає підстави припинення трудового договору якими, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 36, 38 КЗпП України). Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. В той же час, п. 3 ст. 38 КЗпП України, передбачає розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, тобто працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У своєму позові позивач просить суд змінити формулювання причин її звільнення з роботи із звільненням із-за порушення вимог законодавства відповідачем, а саме затримки виплати заробітної плати. Відповідно до\~ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" з подальшими змінами та доповненнями, при домовленості між працівником і власником підприємства про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін), договір припиняється в строк визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника і працівника. Зі змісту п. 18\~Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, зі змінами, слідує, що при розгляді справ про поновлення на роботі з`ясуванню підлягають підстави проведеного звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), з перевіркою їх на відповідність законові. Зі змісту заяви [PERSON] про звільнення від 25.09.2019 року, сторонами був визначений строк звільнення - 30 вересня 2019 року. Наказом № 191-п від 26 вересня 2019 року, [PERSON] звільнено з посади провідного юрисконсульта групи з позовної роботи з 30 вересня 2019 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), що свідчить про реалізацію домовленості сторін про припинення трудового договору за згодою сторін. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у розмірі 27204 грн. 21 коп., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог, оскільки вони є похідними від позовної вимоги про зміну формулювання звільнення [PERSON] на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, яка не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за кожен день прострочення у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні у розмірі 7694 грн. 12 коп., суд приходить до наступного. Згідно довідки ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" від 16.01.2020 за вих. № 149/18, заробітна плата [PERSON] за період з 01.07.2019 по 31.08.2019 складає 15009,51 грн. Середньоденна заробітна плата складає517,57 грн. Відповідно до відомостей про заборгованість від 16.01.2020 за вих. № 150/18, заборгованість з вихідної допомоги [PERSON] відсутня. Нарахована заробітна плата на момент звільнення у розмірі 26849,95 виплачена 24.10.2019 року. Компенсація за затримку виплати розрахунку при звільненні не виплачувалася. Вказане підтверджується платіжним дорученням № 12443 від 24.10.2019 року та відомостю на виплату грошей № 177 від 24.10.2019 року. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку. Позивач надав розрахунок середнього заробітку за період затримки виплати сум, що належать звільненому працівникові з урахуванням середньоденної заробітної плати та робочих днів з дня звільнення по день здійснення останньої виплати 24.10.2019 року - у сумі 7694,12 грн. Згідно довідки ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" від 16.01.2020 за вих. № 149/18, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 517,57 грн.; кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 30 вересня 2019 року по 24 жовтня 2019 року становить 14 робочих днів (517,57х14=7245,98 грн.). Отже, позивачу підлягає сплата середнього заробітку за кожен день прострочення у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні у розмірі 7245,98 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 5000 грн. 00 коп., суд приходить до наступного. Згідно зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено перенесені моральні страждання позивачем, які спричинені йому через відсутність коштів для нормального існування. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (18,16%), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 139,54 грн.

Outcome: partial