Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] 23 червня 2015 року звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] «Лізингова компанія «Вибір комфорт» і просить визнати договір фінансового лізингу за № 00140 з додатками від 27 жовтня 2014 року недійсним, стягнути в його користь з [PERSON] «Лізингова компанія «Вибір комфорт» сплачений платіж з призначенням оплата згідно договору № 00140 від 27 жовтня 2014 року в сумі 30540 грн., судові витрати покласти на відповідача. В позовній заяві [PERSON] посилається на ті обставини, що 27 жовтня 2014 року між ним та [PERSON] «Лізингова компанія Вибір комфорт», в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності за № 9 від 21жовтня 2014 року було укладено договір фінансового лізингу за № 00140 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є трактор «DONQ FENQ 244 Е». Після підписання вищевказаного договору представником відповідача йому було надано рахунок до сплати 25\~450 грн., що є половиною оплати по договору вартості трактора, після сплати якої він зможе отримати предмет лізингу. В той же день ним було сплачено рахунок на суму 25\~450 грн., а також було сплачено 5090 грн. за оформлення вказаного договору (10% від вартості предмету лізингу). Однак, виконання договору відповідачем не відбулося і в подальшому компанія відмовилася передавати йому предмет лізингу з посиланням на те, що постачальники (продавці) збільшили вартість трактора по причині збільшення курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти та зумовленими особливостями економічного стану в Україні, посилаючись на п. 1.6 вказаного договору, згідно якого у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору до повної сплати завдатку лізингоодержувачем, останній повинен одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі предмету лізингу та передачі його лізингоодержувачу, з метою виплати ним не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент його передачі. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Після підписання і вивчення змісту договору він зрозумів, що сплачених коштів йому не повернуть, а можливість розірвання його в односторонньому порядку договором не передбачена, що є порушенням його прав, як споживача. Ознайомившись детальніше із змістом договору та додатків до нього він прийшов до висновку, що договором не передбачено жодних умов, які б безсумнівно передбачали захист прав та інтересів позивача у разі не отримання ним бажаної послуги і не містять жодних гарантій лізингоодержувачу на придбання відповідачем обладнанням чи устаткування, що може свідчити про нечесну підприємницьку діяльність, яку проводить відповідач, метою якого є залучення сторонніх фінансових ресурсів для власних потреб та небажання продавати визначений видом діяльності товар і надавати фінансові послуги, а якщо вони і будуть надаватись, то лише на розсуд відповідача. За положенням ч.1 п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України правочини здійснені із використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Так, оспорюваним договором не передбачено конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає трактор «DONQ FENQ 244 Е», не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу, строк зобовязань відповідача, що порушує право споживача. Вище перелічені умови є обовязковими, але у самому договорі вони відсутні. В специфікації, що є додатком № 1 до договору, визначена вартість трактора, яка становить 50\~900 грн., але в п. 1.6 договору зазначено, що вартість предмета лізингу може змінитися, внаслідок чого лізингоодержувач не має вибору, окрім як доплатити різницю вартості до вже сплачених авансових платежів. Вважає, що ця умова є несправедливою відносно лізингоодержувача. Частина 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» дає перелік несправедливих умов договору. Так, у п.13 ч.3 ст.18 вказаного Закону зазначено, що несправедливим є визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Проте, окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 Цивільного кодексу України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, договір фінансового лізингу. Умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо її нотаріального посвідчення. Наполягає на визнанні договору фінансового лізингу недійсним та Крім того, просить стягнути з відповідача в його користь сплачений платіж в сумі 30540 грн., судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача [PERSON] "Лізингова компанія «Вибір комфорт» в судове засідання не зявився, хоч у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України, був повідомлений про час та місце судового засідання. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] «Лізингова компанія Вибір комфорт», в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності за № 9 від 21жовтня 2014 року було укладено договір фінансового лізингу за № 00140 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є трактор «DONQ FENQ 244 Е». На виконання умов договору, після його підписання представником відповідача позивачу було надано рахунок до сплати 25\~450 грн., що є половиною оплати вартості трактора, та заявлено, що після сплати вказаної суми, він зможе отримати предмет лізингу. З копії квитанції за № 001140 від 29.10.204 року вбачається, що після підписання договору (в той же день) позивачем було сплачено рахунок на суму 25\~450 грн., а також ним було сплачено 5090 грн. за оформлення вказаного договору (10% від вартості предмету лізингу). Однак, виконання договору відповідачем не відбулося і в подальшому компанія відмовилася передавати позивачу предмет лізингу з посиланням на те, що постачальники (продавці) збільшили вартість трактора по причині збільшення курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти та зумовленими особливостями економічного стану в Україні, посилаючись на п. 1.6 оскаржуваного договору, згідно якого у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору до повної сплати завдатку лізингоодержувачем, останній повинен одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі предмету лізингу та передачі його лізингоодержувачу, з метою виплати ним не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент його передачі. Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона передає або зобовязується передати другій стороні у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодацем у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов на певний строк і за встановлену плату. До істотних умов договору лізингу\~\~Закон України "Про фінансовий лізинг"\~ відносить умову про лізингові платежі, які згідно ч. 2\~\~ ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг"\~\~ можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни. Згідно з ч.1 п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Так, оспорюваним договором не передбачено конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає трактор «DONQ FENQ 244 Е», не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу, строк зобовязань відповідача, що порушує право споживача. Вище перелічені умови є обовязковими, але у самому договорі вони відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Частина 3 ст.18 вказаного Закону дає перелік несправедливих умов договору і в п.13 ч.3 ст.18 зазначено, що несправедливим є визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України правочини здійснені із використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Крім того, відповідно до ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Таким слід вважати і договір фінансового лізингу, оскільки він поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу. У звязку із цим, лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору. Згідно ст.799 ЦК України - договір найму (оренди) транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, а договір найму договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перерєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо її нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 220 ч.1 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги Закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. У відповідності до ст. 215 ч.2 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена Законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених Законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених Законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину і такими слід вважати тільки ті правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. За змістом ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно ч. 5, 6\~\~ ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Відповідно, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про визнання договору недійсним. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає нобхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму платежу в розмірі 30540 грн. Оскільки, відповідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані із порушенням їх прав, в силу\~\~ 88 ЦПК України та ч. 3\~\~ ст.6 Закону України "Про судовий збір" судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в доход держави слід стягнути з відповідача. У відповідності до ст. 110 ч. 5 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. На підставі ст. ст. 3, 11, 215, 216 ч. 1, ст. 220, ст. 799 ч.2, 628, 806 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved