Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

У червні 2017 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 6 Ігнатенко В.Ю. в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12016100060005279 від 08.08.2016 встановлено, що нежитлове приміщення по [ADDRESS] у Печерському районі м. Києва, яке належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, вибуло з її володіння без волі власника. Установлено, що зазначений будинок включено до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з рішенням Київської міської ради № 359/9416 від 22.05.2013 «Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва». Рішенням Київської міської ради від 08.10.2015 № 128/2031 «Про повернення історичних назв вулицям і провулкам у місті Києві» [ADDRESS]. Відповідно до інформації, наданої Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією № 105/01-3223/1 від 10.10.2016 в будинку [ADDRESS] 177 квартир та 2 нежитлових приміщення (№178 та №179). Нежитлове приміщення першого поверху № 178 згідно з поверховим планом загальною площею 180,1 кв. м., проте реальна площа цього приміщення становить 182,6 кв.м. З них: - нежитлові приміщення № 1-8 (групи приміщень № 178) відповідно до свідоцтва на право власності від 13.10.2008 № 1335-В, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва, передані на праві приватної власності ТОВ "Ол-гранд"; інша частина приміщень (групи приміщень № 178) площею 88,08 кв.м. з 13.08.2005 на підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві ради від 09.08.2004 № 978 надано в орендне користування Комунальному підприємству Київської обласної ради «Побутрадіотехніка» (19.08.2010 перейменоване на КП «Лілея» Київської обласної ради). 20.11.2014 КП «Лілея» відмовилось від приміщення, та з 21.11.2014 вказане приміщення рахувалось як вільне. Згідно інвентаризації нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS], проведену КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» частина нежитлового приміщення № 178 площею 88,1 кв.м. використовується для власних потреб ЖЕД «Липкижитлосервіс». Згідно інформації, наданої Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією від 11.11.2016 № 105/01-3743/1 та Департаменту комунальної власності м. Києва від 15.11.2016 № 062/11/10-11508, приватизація частини нежитлового приміщення № 178 по [ADDRESS], площею 88,1 кв.м. не здійснювалась. Частина нежитлового приміщення № 178 загальною площею 88,1 кв.м. по [ADDRESS], у Печерському районі м. Києва є комунальною власністю, належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради та перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Відповідно до інформації, наданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 29.09.2016 № 432-4530 встановлено, що до останнього звернувся [PERSON] з договором купівлі-продажу від 10.02.2016 квартири № 180 в будинку № 3. 10.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] в Печерському районі м. Києва, загальна площа якого склада 92,11 кв.м., житлова площа - 55,93 кв.м. У свою чергу [PERSON] набув право власності на дану квартиру від [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу № 853 від 01.10.2015, зареєстрованого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л.В. Згідно пункту 3 Договору купівлі-продажу від 01.10.2015 вказана квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2006, виданого згідно з розпорядженням відділу приватизації державного житла Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.11.2006 за № 37685, зареєстрованого у Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації 04.02.2007 у реєстрову книгу за № 2362. Відділ приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] не оформлював, розпорядження № 37685 від 15.11.2006 не видавав, про що свідчить лист Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 105/01-3743/1 від 11.11.2016. Крім цього, Київське міське бюро технічної інвентаризації не виготовляло довідку № 94 від 08.02.2016, та не реєструвало право власності на [ADDRESS], про що свідчить лист № 11610 (И-2016) від 06.09.2016. Також, згідно інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації № 14302 (И-2016) від 10.11.2016 за реєстраційним номером 2362 проведена реєстрація права власності на квартири за адресою [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно фактично згідно технічного плану та місця розташування не є квартирою, а є частиною нежитлового приміщення № 178 загальною площею 88,08 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Квартири № 180 у вищевказаному будинку не обліковується. Отже, за [PERSON] згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 87217453 від 17.07.2017 р. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], яка фактично є частиною нежитлового приміщення № 178 у цьому будинку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва. Враховуючи те, що [PERSON] не набув право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки свідоцтво на право власності на неї не отримував, останній не мав законних підстав для її продажу. Отже, договір купівлі-продажу квартири від 01.10.2015 № 853, між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та [PERSON] є нікчемним правочином, спрямованим на незаконне заволодіння частиною нежитлового приміщення, яке належить територіальній громаді міста Києва, оскільки порушує права та охоронювані законом інтереси держави в особі Київської міської ради, як органу, уповноваженого розпоряджатись майном територіальної громади міста Києва. Враховуючи, що частина нежитлового приміщення загальною площею 88,8 кв.м. по [ADDRESS], Київською міською радою не відчужувалась, право власності територіальної громади на вказане майно не припинялося. У зв'язку з встановленням фактичного вибуття вищевказаного приміщення з комунальної власності, то останнє було відчужено особою, яка не мала права на його відчуження, без відома та згоди дійсного власника майна. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Враховуючи викладене органом, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Київська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Києва. Також зазначає, що у зв'язку із тим, що Київською міською радою, вже протягом 1,5 року з моменту встановлення вибуття нежитловго приміщення, не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, вказане свідчить про бездіяльність Київської міської ради, а тому саме Київською місцевою прокуратурою № 6 пред'являється позов в інтересах держави. Оскільки спірне нерухоме майно знаходиться на території Печерського району міста Києва, даний позов на підставі ст. 114 ЦПК України підлягає розгляду Печерським районним судом міста Києва. На підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Київською місцевою прокуратурою № 6 повідомлено Київську міську раду про звернення до суду з вказаним позовом. Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення прав територіальної громади прокурору стало відомо при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадження № 12016100060005279 від 08.08.2016 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Тому вважає, що на день звернення прокурора до суду строк позовної давності не сплив. У зв'язку з чим, прокурор звернувся з цим позовом до суду та просив витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради частину нежитлового приміщення № 178 загальною площею 88,08 кв.м. по [ADDRESS], яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно як об'єкт житлової нерухомості - квартира .№ 180 загальною площею 92,11 кв.м., житловою площею 55,93 кв.м., по [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати на користь прокуратури м. Києва. В судовому засіданні прокурор та представник Київської міської ради позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, тому суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] у Печерському районі міста Києва був включений до переліку об'єктів комунальної власності територфальної громади міста Києва згідно рішення Київської міської ралди № 359\\9416 від 22.05.2013 «Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва»(а.с. 16-19). Рішенням Київської міської ради від 08.10.2015 № 128/2031 «Про повернення історичних назв вулицям і провулкам у місті Києві» [ADDRESS].(а.с. 18-19). Печерська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила Київську місцеву прокуратуру № 6 листом № 105/01-3223/1 від 10.10.2016 проте, що в будинок [ADDRESS] є 177 квартир та 2 нежитлових приміщення (№178 та №179). Нежитлове приміщення першого поверху № 178 згідно з поверховим планом загальною площею 180,1 кв. м. (а.с. 20-24). Проте реальна площа цього приміщення становить 182,6 кв.м. З них: - нежитлові приміщення № 1-8 (групи приміщень № 178) відповідно до свідоцтва на право власності від 13.10.2008 № 1335-В, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва, передані на праві приватної власності ТОВ "Ол-гранд"; інша частина приміщень (групи приміщень № 178) площею 88,08 кв.м. з 13.08.2005 на підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві ради від 09.08.2004 № 978 надано в орендне користування Комунальному підприємству Київської обласної ради «Побутрадіотехніка» (19.08.2010 перейменоване на КП «Лілея» Київської обласної ради). 20.11.2014 КП «Лілея» відмовилось від приміщення, та з 21.11.2014 вказане приміщення рахувалось як вільне. На даний момент згідно інвентаризації нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS], проведену КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» частина нежитлового приміщення № 178 площею 88,1 кв.м. використовується для власних потреб ЖЕД «Липкижитлосервіс». Приватизація частини нежитлового приміщення [ADDRESS], площею 88,1 кв.м. не здійснювалась та є комунальною власністю, належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради та перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва». З матеріалів позовної заяви вбачається, що 10.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] в Печерському районі м. Києва, загальна площа якого склада 92,11 кв.м., житлова площа - 55,93 кв.м. У свою чергу [PERSON] набув право власності на дану квартиру від [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу № 853 від 01.10.2015, зареєстрованого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л.В. Згідно пункту 3 Договору купівлі-продажу від 01.10.2015 вказана квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2006, виданого згідно з розпорядженням відділу приватизації державного житла Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.11.2006 за № 37685, зареєстрованого у Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації 04.02.2007 у реєстрову книгу за № 2362. (46-50). Відділ приватизації державного житлового фонду управління житлово- комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] не оформлював. Київським міським бюро технічної інвентаризації не виготовлялася довідка № 94 від 08.02.2016, та не реєструвалося право власності на [ADDRESS], про що свідчить лист № 11610 (И-2016) від 06.09.2016. Також, згідно інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації № 14302 (И-2016) від 10.11.2016 за реєстраційним номером 2362 проведена реєстрація права власності на квартири за адресою [ADDRESS].(а.с. 58-63). Згідно технічного плану та місця розташування нерухоме майно не є квартирою, а є частиною нежитлового приміщення № 178 загальною площею 88,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. квартири № 180 у вищевказаному будинку не обліковується.(55-57). Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 87217453 від 17.05.2017 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], яка фактично є частиною нежитлового приміщення № 178 у цьому будинку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва.( а.с. 43-45). Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» чітко визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений в ст. 228 Цивільного кодексу України. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв'язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 17.10.2011 у справі № 5002-8/5447-2010 та від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15. Враховуючи викладене, спірне майно підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади м. Києва. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 131 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що частина нежитлового приміщення № 178 по [ADDRESS] в Печерському районі м. Києва площею 88,08 кв. м. незаконно, без волі власника, вибула з комунальної власності міста, що позбавляє Київську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись нею, чим завдається шкода державі. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 60 вказаного Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Частиною 5 вказаної статті зазначається, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про застосування наслідків недійсності правочину та витребування від [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради частину нежитлового приміщення частину нежитлового приміщення № 178 загальною площею 88,08 кв.м. по [ADDRESS] в м. Києві, яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно як об'єкт житлової нерухомості - квартира № 180 загальною площею 92,11 кв.м., житловою площею 55,93 кв.м., по [ADDRESS] в м. Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 739955880000). Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь прокуратури міста Києва судовий збір у розмірі 9038,70 грн.

Outcome: approved