Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новоархангельського районного суду із позовом про стягнення заборгованості, зазначивши в позові, що відповідно до договору № б/н від 04.04.2014 року [PERSON] , отримала кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25076 грн. 67коп., яка складається з наступного: 1891.78 грн. - заборгованість за тілом кредита; 1170.07грн. - заборгованість по відсоткам за користування за кредитом; 20344.50 грн. - заборгованість за пенею; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1170.32 грн. штраф (процентна складова), а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надіслав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі, повідомлена в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення. Відзив від відповідачки до суду не надійшов. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд вважає,що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що предметом спору в даному провадженні є кредитні правовідносини. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупност,і суд встановив, що 04.04.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі заяви, складовими та невід`ємними частинами якої є "Умови та правила надання банківських послуг", "Тарифи Банку", згідно яких відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4000 грн. 00 коп. Відповідачка зобов`язалась повертати кредит щомісячно до 25-ого числа місяця, слідуючого за звітним. Разом з цим, відповідачка була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6-22). За пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. умов кредитування вказаного договору, позичальник надав банку згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до умов кредитування вказаного договору, передбачено порядок та умови погашення заборгованості за кредитним лімітом та сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків. Згідно пункту 2.1.1.5.5. правил кредитування зазначеного кредитного договору відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. правил кредитування зазначеного кредитного договору з урахуванням Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, який становить 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Позивач вказує, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувалаумови договору та станом на 17.12.2018 року має заборгованість у розмірі 25076,67 грн. за кредитним договором яка складається з: 1891.78 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1170.07грн. - заборгованість по відсоткам за користування за кредитом; 20344.50 грн. - нарахована пеня; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1170.32 грн. штраф (процентна складова) . Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або Законом, та не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як вбачається з положень ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Що стосується позовних вимог про стягнення пені та штрафів з відповідача, суд виходить з наступного: Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Оскільки позивачем в розрахунку процентної складової штрафу врахована сума пені, яка судом відхиляється у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України, тому процентну складову штрафу слід стягнути в розмірі - 153,09 грн., а також відмовити в стягненні нарахованої пені. Згідно ст.ст. 1,10, 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 129 Конституції України регламентовано, що одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Ч.1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, що відповідачка вживала заходи для належного виконання зобов`язання по даним правочинам, відповідачка не виконала зобов`язання у строк, що є порушенням зобов`язання, у зв`язку з чим порушення зобов`язання визнається судом таким, що сталося з її вини. В зв`язку з тим, що відповідачкою не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1891.78 грн. - заборгованість за тілом кредита, 1170.07грн. - заборгованість по відсоткам за користування за кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 153.09 грн. штрафу (процентна складова), разом з тим, позовні вимоги про стягнення 20344.50 грн. пені - задоволенню не підлягають. Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. На піставі викладеного та

Outcome: partial