Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту. Свій позов мотивує тим, що знаходячись в м. Алушта Автономної Республіки Крим, 10.01.2014 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD0070054611100, за яким банк прийняв від неї 13 013 грн. строком на 366 днів по 10.01.2015 року зі сплатою 19 % річних. На виконання умов договору відповідач відкрив рахунок № 263586231146320, на який позивачкою було перераховано суму вкладу. Договір передбачав можливість його розірвання шляхом повідомлення про це за два банківські дні до такої дати. 27 липня 2015 року позивачем подана відповідачу заява про повернення вкладу та відсотків, проте вона отримала відмову з посиланням на політичні події в країні та АР Крим вони не мають змоги повернути їй депозитні кошти. Станом на 25.08.2015 року депозивний вклад за договором в розмірі 13 013 грн. та відсотки позивачці не повернуто. Просить стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570) на її користь вклад в сумі 13013 (тринадцять тисяч тринадцять) гривень та відсотки за договором в сумі 2 472 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнав повністю, з підстав, викладених у письмовому запереченні, зокрема посилаючись на те, що ухвалами Центрального районного суду м. Сімферополь від 21.04.2014 року Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» було передано в довірче управління майновий комплекс філії "Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», в зв'язку з чим АНО "ФЗВ" користується, володіє розпоряджається всім майном ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться на території АРК та м. Севастополя. Позивачем не надано доказів того, що вона не отримала свої депозитні вклади за рахунок майна, що незаконно вибуло з володіння банку, а тому відсутні підстави для задоволення її вимог, з врахуванням фактичного внесення коштів у відділення на території АР Крим. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.01.2014 року між сторонами по справі був укладений договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD0070054611100, згідно якого ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрив позивачці особовий рахунок № 263586231146320, на який вона перерахувала суму вкладу (а.с. 4). За умовами договору від 10.01.2014 року позивач мав право поповнювати свій вклад, а нарахування процентів здійснювалося щомісяця. Згідно п. 3 та 5 вказаного договору в разі закінчення його строку і відсутності заяви вкладника про його припинення він продовжує діяти на той же строк, а також передбачено право на його дострокове розірвання. 27.07.2015 року позивачка подала заяву про повернення вкладу та відсотків (а.с. 5). Згідно розрахунку позивачки заборгованість за договором «Стандарт» № SAMDNWFD0070054611100 від 10.01.2014 року станом на 25.08.2015 року становила: сума вкладу - 13 013 грн. та відсотки - 2 472,47 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором; за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника та умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Статтею 1061 ЦК України встановлено обов'язок виплати процентів владнику, розмір нарахування яких визначається договором. Ст. 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банках на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. В порушення зазначених нормативних актів, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачкою та ним не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, а також докази на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, відповідач своїми доводами їх не спростував. Крім того, відповідно до ст. 10 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не надав суду свої заперечення щодо правильності розрахунку відсотків за вказаним договором. Доводи представника відповідача про неможливість виконання договору банківського вкладу через конфіскацію окупаційною владою в Криму майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»», суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 91, 92, 95, 96 ЦК України, тільки юридична особа є учасником правовідносин, а не філія чи представництво, і вона самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасником договору банківського вкладу з позивачкою [PERSON] було саме ПАТ КБ «ПриватБанк», а не філія «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», і саме воно брало на себе зобов'язання по виконанню договору. Договір банківського вкладу не містить вказівок на те, що при закритті філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»» позивачка втрачає право на повернення своїх коштів. Також, в договорі відсутня вказівка на обов'язкове місце його виконанн, зокрема: у тому відділенні, в якому він укладася, а тому відсутні підстави вважати, що при конфіскації майнового комплексу філії банку умови договору банківського вкладу можуть порушуватись. Крім того, відсутність у банка договорів на паперових носіях, платіжних документів, доступу до кас і готівки філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»» не звільняє від виконання зобов'язань юридичної особи за тими оригіналами договорів, платіжних документів, які надавав (для огляду) позивач і які не спростовані відповідачем. Твердження представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про покладання Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на Російську Федерацію обов'язку по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації Криму, не заслуговують на увагу, оскільки цей Закон може стосуватись ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині відшкодування йому шкоди за конфіскацію окупаційною владою в Криму майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», а не вимог позивача до юридичної особи про отримання своїх коштів за договором банківського вкладу, які не є шкодою. На підставі наведеного суд вважає, що вимоги позивача є правомірними, обгрунтованими, оскільки відповідають умовам договору та діючому законодавству, а дії відповідача порушують його права, тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір по справі в сумі 243,60 грн. на користь держави.

Outcome: approved