Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахта ім. О.Ф. Засядька», про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Посилаючись на те, що він більше 20 років пропрацював у вугільній промисловості у шкідливих та небезпечних умовах праці з повним робочим днем під землею. Дана обставина підтверджується трудової книжкою. 23.06.2010 року у другу зміну помічник начальника гірнокапітальних робіт [PERSON] видав наряд бригаді прохідників, крім нього на проходження кріплення двох рам у забої допоміжного схилу №16. 22.06.2010 року йому медпунктом шахти, після попереднього медогляду, був протипоказаний спуск в шахту і було видано направлення на лікування в медичну установу за місцем проживання. Незважаючи на це, 23.06.2010 року він не був присутній на вбранні, не проходив попередній медогляд і отримав світильник у лампової, тому що [PERSON] не заборонила йому спуск в шахту, спустився в шахту. Прибувши на робоче місце, він приступив до доставки скоб кріплення і розстрілів у вибої. У 15-30 годин при доставці їх на приймально-відправних майданчик № 2 допоміжного схилу № 16 йому раптово стало погано. Прохідники [PERSON] і [PERSON] вийшли із забою і супроводжували його на людський хід № 16, де йому була надана медична допомога черговим підземним фельдшером. Він був доставлений на поверхню реанімаційно-протишокова бригадою, після чого госпіталізований в ДОКТМО. З даного приводу було проведено розслідування нещасного випадку на виробництві, після чого 13 липня 2010 року були складені акти №93 за формою Н-1 та Н-5. Він знаходився на лікуванні у різних лікувальних закладах міста, де йому було встановлено діагноз: гострий тепловий удар середньо-важка стадія - дисметаболічна енцефалопатія з рефлекторної пірамідою недостатністю, вестибулопатія, астено-невротичний синдром. Захворювання пов'язано з нещасним випадком на виробництві. Дана обставина підтверджується висновком лікувально-експертної комісії №1388 від 13.07.2010 року. На підставі наказу №1847к від 01.10.2010 року був звільнений з шахти ім. О.Ф. Засядько згідно п.2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я. Його лікування було тривалим, стан його здоров'я не поліпшувався. Наслідки травми негативно позначилися на стані його здоров'я і загальному самопочутті. Він був направлений на МСЕК, за висновком якого від 06.10.2013 року він визнаний інвалідом 3 групи і первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності. 17 жовтня 2013 року при повторному огляді МСЕК встановлено 50% втрати професійної працездатності. Він відчуває постійну фізичну біль у голові, в наслідок чого страждає. Часом йому дуже важко сконцентрувати увагу на певному предметі або в певній обстановці. Через зазначених симптомів він став дратівливим по дрібницях, через що розладналися його стосунки в сім'ї, з оточуючими його людьми. йому доводитися жити по-новому, звикати до тих змін в його організмі і стан його здоров'я, що виник після травми, що дуже важко. Порушений його спокій і відпочинок. Він не має можливості за свого стану здоров'я вести активний образ життя, круг його спілкування звузився. Також не може виконувати ту працю, яку виконував раніше. Увесь свій трудовий стаж заробив у вугільній промисловості у шкідливих та небезпечних умовах праці під землею. Проте у зв'язку з травмою він вже не може виконувати тяжку фізичну працю, що суттєво відобразилось на його матеріальному становищі. Він відчуває страх від того, що може стати непотрібним для своїх близьких. Його обтяжує необхідність звертатися до них за допомогою, він дуже сильно переживає з приводу того, що його рідні та близькі змушені кидати свої справи і виконувати ту роботу, яка раніше була його обов'язком. Також змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя, невідомо як надалі наслідки травми позначиться на стані його здоров'я, його загальному самопочутті. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько» - Чернишенко Н.В., яка діє на підставі перевірених судом повноважень не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, також зазначила, що [PERSON] працював на ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» з 19.02.1990 року по 01.10.2010 року. Він отримав тепловий удар, про що 13 липня 2010 року складено акти за формами Н-5 та Н-1. Дійсно, підставою для встановлення втрати професійної працездатності є акти за формами Н-1 та Н-5, а підтвердженням ступеня втрати професійної працездатності є довідка МСЕК. З довідки МСЕК вперше позивачу встановлено втрату професійної працездатності 06.10.2011 року, однак в позовній заяві зазначається 06.10.2013 року. Посилання позивача на довідки МСЕК, в яких визначається ступінь втрати професійної працездатності ніяким чином не є доказом спричинення моральної шкоди. Більш того, довідка МСЕК є підставою для отримання страхових сум та медикаментозного, амбулаторного лікування, що проводяться фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Розмір моральної шкоди повинен відповідати характеру моральних страждань, засадам розумності, виваженості та справедливості. [PERSON] в позовній заяві не пояснив механізму розрахунку моральної шкоди, не відомо з яких міркувань він виходив оцінюючи розмір відшкодування. Ніяких доказів спричинення моральної шкоди, які б можна було дослідити у судовому засіданні, позивач не надав. Документи, на які він посилався, не можуть бути єдиним доказом заподіяння моральної шкоди. Вважає, що документи які містяться в матеріалах справи ніяким чином не можуть бути єдиним доказом заподіяння моральної шкоди [PERSON] Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не доказав обставини позовних вимог. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін по наявним у справі доказам. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «шахта ім. О.Ф. Засядько» з 19 лютого 1990 року по 01 жовтня 2010 року, працював у якості підземного прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті, звільнений за п.2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідності виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи (а.с.6). Під час роботи на шахті позивач у зв'язку з нещасним випадком на виробництві 23 червня 2010 року отримав захворювання: гострий тепловий удар середньо-важка стадія - дисметаболічна енцефалопатія з рефлекторної пірамідою недостатністю, вестибулопатія, астено-невротичний синдром (а.с.7, 16-33) . З актів розслідування нещасного випадку, що стався 23 червня 2010 року об 15-30 годині (а.с.8-11) форми Н-5 та Н-1 вбачається, що позивач працював у шкідливих умовах праці і отримав на виробництві гострий тепловий удар середнього важкого ступеню - дисметаболічну енцефалопатію із рефлекторною пірамідною недостатністю, вестибулопатією, антено-невротичний синдром. Згідно копії висновку МСЕК від 06 жовтня 2011 року позивачу [PERSON] визначена ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 50% з 01 жовтня 2011 року по 01 листопада 2013 року та протипоказана робота в підземних умовах в контакті з пилом, газами, в несприятливих метеоумовах, важка фізична праця (а.с.12-13). 17 жовтня 2013 року (а.с.14-15) висновком МСЕК позивачу [PERSON] було повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності та протипоказана робота в підземних умовах в контакті з пилом, газами, в несприятливих метеоумовах, важка фізична праця, дата переогляду 17 жовтня 2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1. Визнання права; 2.визнання правочину недійсним; 3.припинення дії, яка порушує право; 4.відновлення становища, яке існувало до порушення; 5.примуслве виконання обов'язку в натурі; 6.зміна правовідношення; 7.припинення правовідношення; 8.відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9.відшкодування моральної (немайнової) шкоди…. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці… Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону праці» (надалі Закон) від 15.05.1996р. охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров»я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Згідно ст. 4 Закону державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: - пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; - підвищення рівня промислової безпеки шляхом забезпечення суцільного технологічного контролю за станом виробництв, технологій та продукції, а також сприяння підприємствам у створенні безпечних та нешкідливих умов праці; - соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань;тощо. Згідно ст.2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. Згідно ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. ЖЮ-рп/2008 також підтверджено право на відшкодування моральної шкоди потерпілими на виробництві за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11 та від 25 травня 1998 р. № 15, від 24.10.2003р. №9) "Вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди. Доводи відповідача про те, що факт завдання позивачу моральної шкоди недоведений, оскільки відсутній висновок МСЕК про встановлення такого факту, не ґрунтуються на законі. Згідно п. 1.1 «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», який затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22 листопада 1995 року № 212, на який посилається відповідач, на медико-соціальні експертні комісії дійсно було покладено обов'язки встановлення факту спричинення моральної шкоди. Такий обов'язок випливав з вимог частини 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яким до 20 березня 2007 року було передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 р. по справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування професійних захворювань, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. Відповідно до частини 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач, працюючи тривалий час на підприємстві вугільної промисловості, а саме на ПАТ «шахта ім. А.Ф.Засядько» у якості підземного прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті, загальний стаж роботи складає 20 років 04 місяці, із них 20 років 04 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, у зв'язку з нещасним випадком на виробництві 23 червня 2010 року позивач отримав захворювання: гострий тепловий удар середньо-важка стадія - дисметаболічна енцефалопатія з рефлекторної пірамідою недостатністю, вестибулопатія, астено-невротичний синдром. Захворювання професійне, встановлено вперше. Вказані факти, підтверджені актами розслідування нещасного випадку на виробництві, в якому чітко зазначено, що позивач працював у шкідливих умовах праці і професійне захворювання. Враховуючи вищенаведене, та аналізуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивачу завдана моральна шкода, оскільки він відчуває постійний сильний фізичний біль, який не дає йому нормально жити. Внаслідок отриманого професійного захворювання були порушені його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, праці за обраною професією, порушені стосунки з оточуючими людьми, в тому числі з колегами по роботі, родичами, яким раніше він міг чимось допомогти, а зараз внаслідок захворювання не в змозі цього зробити. Внаслідок захворювання він не може навіть виконувати домашню роботу тому, що біль постійно дається взнаки. В результаті цього страждають і його близькі, яким доводиться частину домашньої роботи виконувати самим. Він змушений також часто звертатися до лікарів, багато часу він витрачає на пошуки та придбання ліків, порушений нормальний спосіб його життєдіяльності, у зв'язку з чим він вимушений докладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров'я людини найвища соціальна цінність, невід*ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров*я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров*ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. А тому суд, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача [PERSON], погіршення його здібностей, ступень вини відповідача в заподіянні шкоди, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також ту обставину, що за висновком МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50%, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди частково, стягнувши на його користь з відповідача 15 000 гривень. Доводи представника відповідача з приводу відсутності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, обґрунтування її розміру суд вважає необґрунтованими, некоректними та такими, що не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial