Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів, посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено договір-замовлення № 176 від 10.10.2014 року, відповідно до якого відповідач зобов'язався виконати за завданням замовника (позивачки), а позивач - у порядку, визначеному даним договором, прийняти та оплатити наступну роботу: виготовлення ескізу індивідуального замовлення метало- пластикових конструкцій - виробу, виготовлення цього виробу, доставка та встановлення виробу за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2.1 договору-замовлення від 10.10.2014 року, замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення, що складає - 5 769,00 гривень. Позивачкою було сплачено суму авансу - 4 000,00 гривень, разом з підписанням договору. Крім того, відповідачу було сплачено 02.10.2014 року завдаток у розмірі - 100,00 гривень за вказаним договором. Згідно з умовами вказаного договору, відповідач зобов'язався виготовити та доставити конструкції протягом 35 робочих днів, але, всупереч умовам договору, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, згідно договору-замовлення № 176 від 10.10.2014 року та не встановив позивачці метало-пластикові вікна, у зв'язку з чим вона була змушена звернутись до суду. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі - 4 100 (чотири тисячі сто) гривень 00 копійок, витрати на правову допомогу в сумі - 1 500,00 гривень, моральну шкоду в сумі - 3 000 грн. (три тисячі)гривень 00 копійок та судовий збір за вимоги немайнового характеру - 487,20 гривень. У письмовій заяві представник позивача підтримала позовні вимоги. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі копії: вказаного договору (з додатками), суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що10 жовтня 2014 року, позивачка уклала договір-замовлення № 176 з відповідачем - Фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, виконавець зобов'язується у порядку та на умовах, визначених даним договором, виконати за завданням замовника з використанням своїх матеріалів та устаткування, а замовник - у порядку, визначеному даним договором, прийняти та оплатити наступну роботу: виготовлення ескізу індивідуального замовлення метало- пластикових конструкцій - виробу, виготовлення цього виробу, доставка та встановлення виробу за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2.1 договору-замовлення від 10.10.2014 року, замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення, що складає - 5 769,00 гривень. [PERSON], виконала умови договору від 10.10.2014 року, а саме п. 3.1.1, про сплату 70 % авансу, що становило - 4 000,00 гривень, про що свідчить запис у п. 2.2 договору. Залишок суми, позивачка зобов'язалась сплатити після виконання відповідачем умов договору. Пунктом 3.3.2 вказаного договору передбачено, що виконавець зобов'язується виготовити та доставити конструкції протягом 35 робочих днів. Відповідач, всупереч умовам договору, не виконав взяті на себе зобов'язання, згідно договору-замовлення № 176 від 10.10.2014 року та не встановив позивачці металопластикові вікна, про що свідчить також відсутність у матеріалах справи акту прийому-передачі виконаних робіт. У зв'язку з вказаними діями відповідача відбулося звернення до правоохоронних органів із заявою про злочин та правоохоронними органами було відкрито кримінальне провадження № 12014100020010501. У грудні 2014 року відповідач з приводу невиконання ним умов вказаного договору-замовлення надіслав позивачу лист, у якому повідомив, що до 01.03.2015 року він виконає взяті на себе зобов'язання або поверне кошти, однак з цього відповідач не вчинив жодних дій з приводу виконання договору або повернення котів позивачу (а.с.10). Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатись на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Стаття 846 ЦК України, передбачає, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюється у договорі підряду. Відповідно до ст. 849 ЦК України, замовник має право у будь-який час перевіряти хід і якість роботи,не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, суд вважає, що він повинен відшкодувати завдані [PERSON] збитки, а саме: сплачений аванс - 4 000,00 гривень та 100,00 гривень завдатку, що разом становить - 4 100,00 гривень (а.с.8, 16). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно дост.4 Закону України «Про захист прав споживачів» Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Щодо вимоги позивачки про стягнення моральної (немайнової) шкоди у розмірі - 3 000,00 гривень, завданої відповідачем, у зв'язку з невиконанням умов договору-замовлення № 176 від 10.10.2014 року, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, так як нормальний уклад життя позивачки був порушений, оскільки відповідач не здійснював жодних дій з метою виконання умов договору чи повернення, сплачених [PERSON] коштів. Позивачка, як пенсіонер, сплативши вказану суму авансу, що є значною для неї сумою, розраховувала на отримання від відповідача якісної та вчасної послуги (виготовлення та встановлення метало пластикових вікон), однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав умови договору. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно зі ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач була змушена звернутись за юридичною допомогою, з метою отримання юридичної консультації та складання позовної заяви, на що витратила власні кошти в сумі - 1 500,00 гривень, що підтверджується копіями, які містяться в матеріалах справи: копією договору про надання юридичної допомоги від 09.11.2015 року, копією квитанції та копією акту приймання-передачі послуг від 09.11.2015 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність та посвідчення адвоката. Згідно з вказаним договором про надання юридичної допомоги, правова допомога надавалась ПП «Сучасна Феміда», а тому відповідно, згідно вказаних норм законодавства, суд вважає, що вимога [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь вище значних витрат, є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст.52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з під\-приємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмова у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає також стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі -487,20 гривень, а також з Фізичної особи-підприємця [PERSON] (код [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS]) на користьдержави належить стягнути решту судового збору - 487,20 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved