Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 травня 2013 року в розмірі 90708,75 гривень. В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 28 травня 2013 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банком свої зобов`язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № б/н від 28 травня 2013 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 13 червня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 90708,75 гривень, що складається з: 2571,92 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, 78641,18 гривень нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 4700,00 гривень пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 4295,65 гривень штрафу (процентна складова). Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 90708,75 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 28 травня 2013 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та зазначав про те, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судові засідання 26 вересня, 23 жовтня, 11 та 22 листопада 2019 року не з`явився. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Курись О.П. під час розгляду справи позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що відповідач [PERSON] дійсно підписував анкету-заяву у ПриватБанку, однак не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки таких документів не підписував. Йому не була надана Пам`ятка клієнта та він її не підписував. Підписана відповідачем [PERSON] анкета-заява не містить відомостей про розмір кредиту, відсотки за користування кредитом, строк на який надається кредит, відсутні відомості про вручення відповідачеві Пам`ятки клієнта та відомості про видачу будь-якої платіжної картки. Вважає, що кредитний договір не укладений у належній письмовій формі. Позивач зазначає, що кредитний договір складається з декількох частин - анкети-заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Всі ці документи мають містити підписи обох сторін договору та печатки позивача. Підпис відповідача міститься лише на анкеті-заяві, що свідчить про недотримання сторонами обов`язкової письмової форми кредитного договору при його укладенні. Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Відтак позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині вимог про стягнення нарахованої пені за простроченим зобов`язанням у розмірі 78641,18 гривень, нарахованої пені за несвоєчасну сплату боргу на суму 100 гривень у розмірі 4700 гривень, штрафу у розмірі 500 гривень (фіксована частина), та штрафу в розмірі 4295,65 гривень (процентна складова), вважає безпідставними. Ч. 2 ст. 640 ЦК України передбачає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У зв`язку з відсутністю доказів фактичної передачі грошових коштів чи платіжної карти [PERSON] , вважає, що не підлягають стягненню 2571,92 гривень, нарахованої позивачем заборгованості за простроченим тілом кредиту. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Курись О.П. пояснив, що відповідач [PERSON] має банківську картку ПриватБанку, якою користується, але це не кредитна картка. Відповідач вважає, що кредитну картку йому позивач не видавав. Крім того, йому відомо, що працівники ПриватБанку були притягнуті до кримінальної відповідальності за використання, не отриманих клієнтами банку, кредитних карток в особистих цілях. Позивачем не надано доказів, коли саме відповідачеві була видана кредитна картка та на який саме строк. Залишається незрозумілим чому кредитний ліміт в розмірі 2000 гривень встановлений у 2015 році. Разом з тим, анкета-заява, що підписана [PERSON] містить відомості про те, що на час підписання такої анкети-заяви кредитний ліміт був передбачений у розмірі 0 гривень. Вважає, що позивачем не доведено укладення з відповідачем кредитного договору, погодження усіх його умов та видачі кредитних коштів відповідачеві. Просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. В ході розгляду справи судом не вирішувалось питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 28 травня 2013 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" у позовній заяві зазначає, що своєю заявою, поданою до банку, відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час розгляду справи, судом встановлено, що [PERSON] 28 травня 2013 року звернувся до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 10). Із змісту такої анкети-заяви встановлено, що вона містить відомості про персональні дані заявника, додаткову інформацію про нього. У передостанньому розділі анкети-заяви зазначено про те, що ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, заявник виявив бажання оформити на своє ім`я картку «Універсальну» - зарплатний пакет (а.с. 10 зв.). У такій анкеті-заяві зазначено, що бажаний кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна»/Gold [PERSON] мав намір отримати в розмірі - 0 гривень. Така анкета-заява не містить відомостей про намір заявника отримати банківські послуги у повному обсязі. Відповідно до п. 1.1.1.37 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 12 зв.) визначено, що заява-анкета про надання послуг - це звернення клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунку та/або надання інших банківських послуг на умовах цих Умов та правил. У випадку приєднання до цих Умов та правил не в повному обсязі послуг, які надаються банком по цих Умовах та правилах, клієнт додатково надає заяву про надання окремих послуг, які надаються банком по цих Умовах та правилах. Разом з тим, із змісту наданої до суду позивачем анкети-заяви, встановлено, що залишився незаповненим, на час підписання відповідачем такої заяви, пункт про те, що заявник отримав Пам`ятку, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування і ознайомився з її змістом під розпис (а.с. 10 зв.). Доказів ознайомлення [PERSON] з Умовами та правилами надання банківських послуг та підписання їх, позивачем до суду не надано. Крім того, анкета-заява не містить відомостей (відповідні графи у анкеті не заповнені) про намір [PERSON] отримати кредит та бажаний кредитний ліміт. Така анкета-заява не містить відомостей про встановлення будь-якої процентної ставки за користування кредитом чи відповідальності за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом. Судом встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 12-26) не містять відомостей про порядок та умови надання таких банківських послуг, як карта «Універсальна» зарплатний пакет (а.с. 10). Так, у позовній заяві позивач зазначив (перший абзац позовної заяви), що згідно кредитного договору № б/н від 28 травня 2013 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Із змісту доданого позивачем до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 11) встановлено, що за користування кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить 3% (тобто 36% на рік), за користування кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить 2,5% (тобто 30% на рік), за користування кредитною карткою «Універсальна CONTRACT» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить 1,7% (тобто 20,4% на рік), за користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить 2,3% (тобто 27,6% на рік). Отже, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 11), на який позивач посилається обгрунтовуючи свої позовні вимоги, не містить жодних відомостей, про те, що станом на 28 травня 2013 року (дату написання відповідачем анкети-заяви (укладення договору)) банком була встановлена відсоткова ставка 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, для будь-якого виду кредитної картки. У анкеті-заяві [PERSON] зазначено про те, що його бажаний кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна GOLD» - 0 гривень. Із змісту доданого позивачем до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 11 зв.) встановлено, що за користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» відсоткова ставка за місяць на залишок заборгованості становить: з 1 квітня 2013 року 2,3% (тобто 27,6% на рік), з 1 вересня 2014 року - 2,7 % (тобто 32,4% на рік), з 1 квітня 2015 року - 3,5 % (тобто 42 % на рік). Із змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 28 травня 2013 року, що проведений позивачем станом на 31 травня 2015 року (а.с. 6) зазначено, що відсоткова ставка за користування кредитом позивачем нараховувалася в розмірі: з 28 травня 2013 року - 30%, з 1 вересня 2014 року - 34,80 %, з 1 квітня 2015 року - 43,20 гривень, що не відповідає відсотковим ставкам, зазначеним у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (для користування кредитною карткою «Універсальна GOLD») (а.с. 11 зв.). Разом з тим, у розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 28 травня 2013 року, що проведений позивачем станом на 31 травня 2015 року (а.с. 6), вказано, що заборгованість за кредитом становила 1992,00 гривень, заборгованість за процентами - 60,79 гривень, в тому числі проценти на поточну заборгованість - 60,79 гривень. Однак, загальну суму заборгованості зазначено в розмірі 6848,44 гривень. Позивачем до позовної заяви не було надано жодного належного та допустимого доказу, що підтверджував би отримання відповідачем [PERSON] кредиту згідно кредитного договору № б/н від 28 травня 2013 року. Відомостей (та доказів, що їх підтверджували б) про те, чи видавались кредитні кошти (банківська карта) відповідачеві, починаючи з 28 травня 2013 року, позивачем надано до суду не було. Позивачем до відповіді на відзив додано повідомлення у якому зазначено, що [PERSON] згідно кредитного договору № б/н від 28 травня 2013 року отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] (остання з яких мала термін дії до 12.2018 року) (а.с. 85). Однак, згідно доданих до відповіді на відзив виписок по рахунках (а.с. 81-84) зазначено, що по рахунку основної карти [NUMBER] з 1 травня 2013 року по 16 жовтня 2019 року, на яку встановлено кредитний ліміт - 0 гривень, заборгованість відсутня. Із виписки по рахунку основної карти [NUMBER] за період з 1 травня 2013 року по 16 жовтня 2019 року, на яку встановлено кредитний ліміт - 0 гривень (зазначено, що 25 лютого 2015 року кредитний ліміт банком встановлений - 2000 гривень), сума руху коштів по карті становила 108581,07 гривень. Позивачем не наведено достатнього обґрунтування одночасної дії трьох карток для обслуговування одного кредитного договору. Крім того, позивачем не надано до суду підтвердження того, що у 2015 році відповідач звертався з заявою про встановлення кредитного ліміту у розмірі 2000 гривень (а.с. 81). Повно та об`єктивно дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання відповідачеві кредиту (не надано квитанції про видачу грошових коштів, зарахування їх на картковий рахунок відповідача, з підтвердженням видачі платіжної картки відповідачеві). Крім того, позивачем не доведено, що на час підписання відповідачем анкети-заяви, сторонами були узгоджені умови кредитування - суму кредиту, розмір процентів за користування кредитом, розмір неустойки, у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, строк кредитування, тощо. Відсутність підпису сторін, печатки банку на Умовах та правилах надання банківських послуг дає підстави вважати, що банком не були узгоджені з споживачем банківських послуг (відповідачем) умови кредитування - про умови кредитування банком не був поінформований споживач. Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в позивача не було підстав для встановлення кредитного ліміту. Крім того, із змісту анкети-заяви встановлено, що [PERSON] звертався до позивача для отримання картки «Універсальна» - зарплатний пакет. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доказування і подання доказів, крім того, визначений ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, що підтверджували б надання відповідачеві кредиту, в тому числі, час та підстави надання кредитних коштів, докази про підстави нарахування відсотків (їх розміру), пені та штрафу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позову, суд з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, встановлює відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору (а.с. 1). Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed