Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТзДВ «СК «Гардіан» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначає, що внаслідок ДТП, яка сталася [INFO] близько 11 год. 00 хв. на автодорозі Ружин-Рогачі на відстані 3,300 км від с. Заріччя Ружинського району Житомирської області в напрямку с. Топори Ружинського району Житомирської області за участю автобуса «Рута 25», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедиста, загинув її чоловік [PERSON] . За фактом вказаної події, 03.10.2019 року слідчим СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 12019060170000239 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 29.04.2020 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Рута 25», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТзДВ «СК «Гардіан» відповідно до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО1724645 та № АО 1192407. 20.02.2020 року представник позивачки надіслав ТзДВ «СК «Гардіан» повідомлення про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 10 015 грн. 20 коп. моральної шкоди, 4100,00грн.- витрат на поховання та 150 2283,00грн.- страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. Оскільки ТзДВ «СК «Гардіан» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності вини водія забезпеченого транспортного засобу, не врахувавши, що потерпілий [PERSON] під час ДТП рухався на велосипеді, який не є джерелом підвищеної небезпеки, [PERSON] просить суд стягнути на її користь з ТзДВ «СК «Гардіан» 10 015 грн. 20 коп. моральної шкоди, 4100,00грн.- витрат на поховання та 150 2283,00грн.- страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТзДВ «СК «Гардіан» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначає, що внаслідок ДТП, яка сталася [INFO] близько 11 год. 00 хв. на автодорозі Ружин-Рогачі на відстані 3,300 км від с. Заріччя Ружинського району Житомирської області в напрямку с. Топори Ружинського району Житомирської області за участю автобуса «Рута 25», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедиста, загинув її батько [PERSON] . За фактом вказаної події, 03.10.2019 року слідчим СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 12019060170000239 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 29.04.2020 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Рута 25», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТзДВ «СК «Гардіан» відповідно до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО1724645 та № АО 1192407. 20.02.2020 року представник позивачки надіслав ТзДВ «СК «Гардіан» повідомлення про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 10 015 грн. 20 коп. моральної шкоди. Оскільки ТзДВ «СК «Гардіан» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності вини водія забезпеченого транспортного засобу, не врахувавши, що потерпілий [PERSON] під час ДТП рухався на велосипеді, який не є джерелом підвищеної небезпеки, [PERSON] просить суд стягнути на її користь з ТзДВ «СК «Гардіан» 10 015 грн. 20 коп. моральної шкоди. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.2021об`єднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та позовні вимоги [PERSON] до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. У відзиві на позовну заяву представник ТзДВ «СК «Гардіан» просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки шкоду [PERSON] та [PERSON] було завдано внаслідок непрямого умислу самого потерпілого [PERSON] , який своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що спричинило його загибель. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник ТзДВ «СК «Гардіан» у судовому засіданні проти наданого позову заперечив просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 81 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що [INFO] близько 11 год. 00 хв. [PERSON] , рухаючись автомобільною дорогою місцевого значення Ружин-Рогачі на відстані 3,300 км від с. Заріччя Ружинського району Житомирської області в напрямку с. Топори Ружинського району Житомирської області на автобусі Рута 25, д.н.з. [NUMBER] , не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожньої обстановки, в результаті чого здійснив наїзд на велосипедиста, який від отриманих травм помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12 з.с.). Постановою слідчого СВ Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області Давидюк О.О. від 29.04.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019060170000239 від 03.10.2019 року за фактом ДТП, внаслідок якої загинув велосипедист [PERSON] , закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 10-12). На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Рута 25», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТзДВ «СК «Гардіан» відповідно до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО1724645 та № АО 1192407 (а.с. 17-18, з.с). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дружиною та донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 13, з.с., а.с.137 том 1). Крім них, в родинних стосунках із загиблим внаслідок ДТП [PERSON] перебували доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). 20.02.2020 року [PERSON] направила до ТзДВ «СК «Гардіан» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування, витрат по поховання та страхового відшкодування в зв`язку з втратою годувальника (а.с. 19 з.с.,20,20з.с), що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 21-22). 20.02.2020 року [PERSON] направила до ТзДВ «СК «Гардіан» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 141), що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 141з.с,142). Як вбачається із змісту листа ТзДВ «СК «Гардіан» від 17.08.2020 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності вини водія забезпеченого транспортного засобу (а.с. 23-24). Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Підпунктом 5 п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, відповідно до цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону (п. 37.1. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Враховуючи, що в силу п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана саме смертю фізичної особи при експлуатації транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини особи у володінні якої цей транспортний засіб перебуває, суд дійшов висновку про те, що ТзДВ «СК «Гардіан», як страховик забезпеченого транспортного засобу внаслідок експлуатації якого настала смерть [PERSON] безпідставно відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 37.1. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» на момент настання смерті потерпілого розмір мінімальної заробітної плати становив 4 173 грн. 00 коп., а право на страхове відшкодування мали п`ять осіб, то розмір належного [PERSON] та [PERSON] страхового відшкодування становить 10 015 грн. 20 коп. ( 173 грн. 00 коп. х 12 / 2) кожній. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення з ТзДВ «СК «Гардіан» 10 015 грн. 20 коп. страхового відшкодування на кожну підлягають задоволенню. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Так, відповідно до положень ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. [PERSON] понесені витрати на організацію поховання чоловіка [PERSON] , на загальну суму 4100,00 грн., про що свідчить копія накладної №145 від 04.10.2019 року (а.с.17). За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТзДВ «СК «Гардіан» 4100 грн. 00 коп. витрат на поховання підлягають задоволенню. Окрім того [PERSON] заявлена вимога про стягнення з ТзДВ «СК «Гардіан» 150 228грн.00 коп. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. Згідно ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. За змістом абзацу 1 частини першої та частини другої ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для позивача постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання позивачем заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Відповідних доказів, що заробіток загиблого був основним і постійним джерелом існування позивача 1 - матеріали справи не містять. Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. За призначенням пенсії по втраті годувальника позивач 1 не зверталась, що свідчить про те, що позивач 1 не бажала встановлювати факт перебування на утриманні, оскільки відповідні докази цього відсутні. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Підставою виникнення зобов`язання між повнолітніми дітьми і їхніми батьками щодо утримання останніх є склад юридичних фактів: а) походження дітей (родинний зв`язок батьків і дітей); б) непрацездатність батьків; в) потреба батьків у матеріальній допомозі. Однак, матеріали справи не містять доказів фактичних обставин, які б свідчили про потребу позивача у матеріальній допомозі, передбаченою статтею 202 СК України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 11.04,2018 у справі №640/5041/17, а також у постанові від 18.04.2018 у справі № 165/325/17. Таким чином, дані докази є суперечливими та не підтверджують перебування позивача 1 на утриманні загиблого. З наданих позивачем 1 документів не вбачається, що вона перебувала на утриманні загиблого чоловіка, а тому підстави для стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 150 228,00 грн. відсутні. Згідно зі ст.ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: partial