Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 серпня 1988 року сторони зареєстрували шлюб актовий запис №357. Фактичні шлюбні відносини 8 березня 2012 р. між сторонами припинені. Перебуваючи в шлюбі, відповідач приватизував 1/2 частину квартири [ADDRESS], дана частина квартири належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2007 р. Відповідач відмовляється визнати за нею право власності на половину 1/2 частини спірної квартири, що складає 12,5 %. З наведених підстав позивач просить суд визнати за нею право власності на половину 1/2 частини квартири [ADDRESS], що складає 12,5 %. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, пояснила, що з 05 серпня 1988 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Фактичні шлюбні відносини 8 березня 2012 р. між нею та відповідачем припинені. Перебуваючи в шлюбі, відповідач приватизував 1/2 частину квартири [ADDRESS] в Петровському районі м. Донецька, дана частина квартири належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2007 р.. Оскільки 1/2 частина спірної квартир зареєстрована на ім'я відповідача, він категорично відмовляється визнати за нею право власності на половину 1/2 частини спірної квартири, що складає 12,5 %. Просить визнати за нею право власності на половину 1/2 частини квартири [ADDRESS], що складає 12,5 %. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги позивача, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що 12 частина спірної квартири набута ним, ще у дитинстві, тобто він мешкав в ній з народження, а основним винаймачем була його мати. До сьогодні він мешкає в спірній квартирі, сплачує усі комунальні послуги, робить ремонт. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.07.2007 року, мати і він приватизували кожен по 1/2 частині спірної квартири. Знаходячись у шлюбі з відповідачкою на приватизацію спірного житла з сімейного бюджету коштів він не витрачав, так як приватизація у 2007 році була безкоштовною, а тому він вважає, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як вважає, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Наданими позивачем документами встановлено, що 05 серпня 1988 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАГС Петровського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 357(а.с.4) Згідно рішення Петровського районного суду м. Донецька від 17 січня 2013 р., шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 28) Згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що згідно ордеру від 14 липня 1962 року спірна квартира отримана матір'ю відповідача - [PERSON] (нині померла), яка була власницею спірної квартири. (а.с. 46) Згідно свідоцтва про право власності на житло №5446 від 04 липня 2007 р., [PERSON] та її сину [PERSON], належить право спільної часткової власності - по 1/2 частини квартири [ADDRESS]. (а.с. 5) У технічному паспорті на квартиру (а.с. 43-44), також вказано, що нерухомість - квартира [ADDRESS], належить матері відповідача - [PERSON] та членам її сім'ї. Виписка з особового рахунку (а.с.45), свідчить про те, що у спірній квартирі була зареєстрована [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с. 47) і її син [PERSON] - відповідач по справі. Згідно Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII"Про приватизацію державного житлового фонду" використання права на приватизацію, не є майном набутим у шлюбі і тому не підлягає розділу. Статтею 57 Сімейного Кодексу України визначено, що є особистим майном подружжя. Статтями 60, 61 Сімейного Кодексу України визначено, що є сумісним майном подружжя. У зв'язку з цим, спірне майно - квартира [ADDRESS] не може бути визнано сумісною власністю подружжя, так як не було придбано за умовами відчуження майна (купівля, продаж …) в час, коли сторони перебували в шлюбі. Крім того, дана приватизація житла відбувалась у 2007 році - і була безоплатною угодою, а тому вона не є спільною власністю подружжя. Згідно ст.3 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII"Про приватизацію державного житлового фонду " Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї. Згідно статті 5. того ж Закону Порядок розрахунків при приватизації квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, тощо: 1. Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безкоштовно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло безкоштовно. Беручи до уваги, що приватизація спірної квартири відбувалася у 2007 році, то слід керуватися законодавством станом на 2007 рік. Таким чином, позивач [PERSON] не надала суду доказів , що 1/2 частина квартири №? [ADDRESS], придбана нею і відповідачем у шлюбі, а тому дане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, що є підставою для відмови у позовних вимогах [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed