Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

12.02.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до територіальної громади [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області з вимогами: встановити факт належності на праві власності житлового будинку № 52 з надвірними будівлями по вул. Широкій в с. Лиман Зміївського району Харківської області. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає про те, що 11.04.1995 [PERSON] подарував вищезазначений житловий будинок, в якому вона мешкає постійно по теперішній час. Коли у листопаді 2017 року звернулася до нотаріуса з приводу нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу спірного домоволодіння, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Встановлення зазначеного факту є необхідним, оскільки надасть можливість вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Ухвалою судді від 14.02.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовче судове засідання. Відповідачу було роз"яснено порядок та строк подання відзиву до суду. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Від представника позивача до канцелярії суду 02.03.2018 подано заяву, в якій зазначено, що будь-яких заперечннь проти позову не має, розгляд справи просить проводити за відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв'язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що 14.08.2001 помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 263450, зареєстрованого [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області (а.с. 8) [PERSON] належав на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] селищної ради депутатів трудящихся 29.01.1963 року, зареєстрованого в Харківському МБТІ 20.02.1963 житловий будинок № 52 по вул. Широкій (колишня Комсомольська) в селі Лиман Зміївського району Харківської області (а.с. 9, 10) За життя [PERSON]Г подарував вищезазначений житловий будинок [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого секретарем виконкому [PERSON] народних депутатів Готвальдівського району Харківської області 11.04.1995 за реєстровим № 21 та зареєстрованого в Зміївському МГПТІ 21.04.1995за № 363 (а.с. 11) 28.09.1996 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище "Христенко" на "Андрієнко", що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ВЛ № 025140 (а.с. 12) та даними [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00019358532 (а.с. 13) У подальшому позивач звернулася до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області щодо можливості посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: с. Лиман Зміївського району Харківської області, вул. Широка, 52. Однак, приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки, відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на час укладення вказаного договору, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. На підставі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 1 ст. 182 ЦК України\~передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відомості щодо виключеня запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок № 52 по вул.. Широкій в с. Лиман Зміївського району Харківської області за [PERSON] в Державному реєстрі правочинів відсутні. За правилами ст. 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права, на підставі якої суд задовольняє позов, вимога про визнання права власності може бути пред'явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд доходить висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Оскільки іншим шляхом встановити даний факт неможливо, він підлягає встановленню в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору позивач [PERSON] взяла на свій рахунок.

Outcome: approved