Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він зареєстрований та проживає в кімнаті [ADDRESS] з 16.10.2006 року по теперішній час. 28 листопада 2006 року ЖКО заводу ім. К.Лібкнехта видало позивачеві ордер № [NUMBER] на вселення [PERSON] в гуртожиток [ADDRESS]. Відповідно довідки № 2113 від 16.07.2-18 року про реєстрацію місця проживання громадян зареєстрованих у жилому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку, позивач був зареєстрований за вищевказаною адресою в наступні періоди: з 16.10.2006 по 05.10.2007 р., постійно: з 15.10.2007 року до 05.01.2018 року, в кімнаті № 305 - з 05.01.2018 року. 12.12.2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради позивачеві було видано ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія [NUMBER], на право зайняти зі складом 1 особа, жилу площу 18,7 кв.м. в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], строком «ПОСТІЙНО». З метою реалізації свого права на приватизацію, позивач 30.07.2018 року звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про оформлення і передачу йому в приватну власність житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], надавши необхідний пакет документів. 02.08.2018 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради листом №3/9-3731 відмовив позивачу у розгляді заяви на приватизацію вищевказаного житлового приміщення. Як на причину відмови відповідач послався на той факт, що наданий позивачем пакет документів має наступні недоліки: -Відсутні відомості про реєстрацію та документ, що підтверджує невикористання права на приватизацію державного житлового фонду позивачем у період з 15.11.2001 по 15.09.2004 року; -Відсутній документ, що підтверджує невикористання права на приватизацію державного житлового фонду позивачем у період з 15.09.2004 року по 05.08.2006 року. Позивач не погодився з вищевказаною відмовою по наступним причинам. Порядок оформлення документів на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках визначено законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404, а також Положенням про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженим рішенням міської ради від 06.04.2011 № 62/10 (із змінами і доповненнями). Позивач, відповідно вимог п. 17 Положення, звернувся до органу приватизації, де одержав бланк та консультацію з питання приватизації. Під час консультації з питань приватизації позивач повідомив, що в період з 15.09.2004 року по 05.08.2006 року він був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з опікунами як дитина-сирота. Також позивач повідомив про те, що у вказаний вище період, участі в приватизації державного житлового фонду він не приймав. Як було запропоновано у відділі приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, позивач звернувся до органу нотаріату, де йому посвідчили відповідну заяву про факт його проживання та реєстрації в Донецькій області та відсутність участі в приватизації державного житлового фонду. Іншої можливості підтвердити зазначені факти позивач не має, так як місто Комсомольське Старобешівського району Донецької області перебуває на тимчасово окупованій території, тому доступу до відповідних реєстрів в нього немає, отримати запитувану відповідачем інформацію позивач не має можливості. Не дивлячись на вказану заяву, позивачеві було відмовлено в приватизації житла за адресою його реєстрації. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Стаття 4 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" визначає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Відповідно до вимог ст. 2 вказаного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 3 цього Закону приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв. м. на сім'ю. Стаття 8 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" регламентує, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У відповідності до вказаних положень Закону N 2482 громадяни вправі приватизувати займані ними житлові приміщення, в тому числі житлові приміщення у гуртожитках, в будинках державного житлового фонду. До будинків державного житлового фонду належить також житловий фонд місцевих Рад. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам, зокрема житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Вказані вище положення Закону N 500 встановлюють право громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них можуть реалізувати конституційне право на житло, зокрема шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом). Житлова кімната у гуртожитку - окреме житлове приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому; житлові приміщення у гуртожитку - приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них. Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно норми п. 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (із змінами), відповідно якого документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и) видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Порядок оформлення документів на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках визначено законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404, а також Положенням про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженим рішенням міської ради від 06.04.2011 № 62/10 (із змінами і доповненнями). Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в кімнаті [ADDRESS] з 16.10.2006 року по теперішній час. 28 листопада 2006 року ЖКО заводу ім. К.Лібкнехта видало позивачеві ордер № [NUMBER] на вселення в гуртожиток [ADDRESS]. Відповідно довідки № 2113 від 16.07.2-18 року про реєстрацію місця проживання громадян зареєстрованих у жилому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку, позивач був зареєстрований за вищевказаною адресою в наступні періоди: з 16.10.2006 по 05.10.2007 р. , постійно: з 15.10.2007 року до 05.01.2018 року, в кімнаті № 305 - з 05.01.2018 року. 12.12.2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради позивачеві було видано ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія [NUMBER], на право зайняти зі складом 1 особа, жилу площу 18,7 кв.м. в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], строком «ПОСТІЙНО». З метою реалізації свого права на приватизацію, позивач 30.07.2018 року звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про оформлення і передачу йому в приватну власність житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], надавши необхідний пакет документів. 02.08.2018 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради листом №3/9-3731 відмовив позивачу у розгляді заяви на приватизацію вищевказаного житлового приміщення. Як на причину відмови відповідач послався на той факт, що наданий позивачем пакет документів має наступні недоліки: -Відсутні відомості про реєстрацію та документ, що підтверджує невикористання права на приватизацію державного житлового фонду позивачем у період з 15.11.2001 по 15.09.2004 року; -Відсутній документ, що підтверджує невикористання права на приватизацію державного житлового фонду позивачем у період з 15.09.2004 року по 05.08.2006 року. Позивач, відповідно вимог п. 17 Положення, звернувся до органу приватизації, де одержав бланк та консультацію з питання приватизації. Під час консультації з питань приватизації позивач повідомив, що в період з 15.09.2004 року по 05.08.2006 року він був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з опікунами як дитина-сирота. Також позивач повідомив про те, що у вказаний вище період, участі в приватизації державного житлового фонду він не приймав. З метою підтвердження факту проживання та реєстрації в Донецькій області та відсутність участі в приватизації державного житлового фонду позивач звернувся до органу нотаріату, де йому посвідчили відповідну заяву про факт його проживання та реєстрації в Донецькій області та відсутність участі в приватизації державного житлового фонду. Іншої можливості підтвердити зазначені факти позивач не має, так як місто Комсомольське Старобешівського району Донецької області перебуває на тимчасово окупованій території, тому доступу до відповідних реєстрів в нього немає, отримати запитувану відповідачем інформацію позивач не має можливості. Таким чином, дослідивши надані в суд докази, вислухавши пояснення, суд встановив, що відповідач, відмовляючи [PERSON] в приватизації з підстав ненадання відповідної інформації, формально підійшов до вивчення поданого позивачем пакету документів, недостатньо врахував подані відомості, що і стало причиною відмови. Суд вважає, що своєю відмовою відповідач порушив право позивача на приватизацію та отримання можливості стати власником майна, право на яке йому надала держава. Позивач є громадянином України, більше п'яти років проживає у зазначеному вище житловому приміщенні в гуртожитку, іншого житла у власності або постійному користуванні не має. Позивач вселився в спірну кімнату у 2006 році на законних підставах, в тому числі на підставі ордера № [NUMBER] від 28.11.2006 року, виданого ЖКО заводу імені Карла Лібкнехта. З позивачем і Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради 04.01.2017 року укладено договір найму житлового приміщення, згідно з яким позивач є наймачем житлового приміщення загальною площею 18,7 кв. м за адресою: [ADDRESS]. Як передбачено пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" N 20 від 22.12.95 року судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про передачу в приватну власність майна, яке за законом підлягає відчуженню громадянину (зокрема: відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" підлягають передачі сім'ям наймачів квартири (будинки) та належні до них господарські споруди і приміщення). Судами розглядаються й інші позови, пов'язані з охороною права приватної власності. Відповідні положення щодо захисту права приватної власності поширюються також і на особу, яка хоча не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними та безпідставними і спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved