Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

15 липня 2016 року позивачі звернулися до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради та просили суд встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS], а саме свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1995 року та визнати за позивачами право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON] в рівних частках по 1/8 частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що [INFO] померла їх мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивачі звернулись до державного нотаріуса із заявими про прийняття спадщини після смерті їх матері, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у правовстановлюючому документі прізвище спадкодавця зазаначено як "[PERSON]", замість "[PERSON]", що не дає можливість встановити належність цього майна спадкодавцеві. Виходячи з вищевикладеного, позивачі просили суд позовні вимоги задовольнити. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява, про розгляд справи у його відсутність, просив суд ішення прийняти на підставі наявних у матеріалах доказів та у відповідності до вимог діючого законодавства. Суд, оглянувши письмові докази по справі, спадкову справу № 1388/2008 [PERSON], яка померла [INFO], вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с.32/. 24 листопада 2008 року заявник [PERSON] звернулася із заявою до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини після смерті своєї матері /а.с.31 оборот/. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджуеться свідоцтвом, серії [NUMBER] /а.с.42/. 27 липня 1984 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після чого отримала прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб /а.с.45-46/. [PERSON] - син [PERSON], на день смерті матері постійно проживав із нею за адресою: [ADDRESS], та в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину /а.с.35/. Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведено спадкову справу № 1388/2008 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] на підставі заяви [PERSON] /а.с.31-46/. 30 червня 2016 року державним нотаріусом було відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у свідоцтві про право на власність, яке видано 05.12.1995 року ДП "Суднобудівний заовд ім.61 комунара" прізвище спадкодавця помилково вказано як "[PERSON]", замість належного "[PERSON]", що не дає можливості встановити належність цього майна спадкодавиці /а.с.15, 16/. Згідно свідоцтва про право власності від 05.12.1995, яке видане ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] /а.с.11/. Таким чином, кожному власнику вищевказаної квартири належить по 1/4 її частки, позивачі просять суд визнати за ними право власності на 1/4 частку квартири, яка належала їх матері [PERSON], тобто по 1/8 частині (1/4 / 2 = 1/8 ) вказаної квартири за кожним. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ч.6 ст.256 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, порушує право спадкоємців отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері, саме таку необхідність зазначено позивачами. Як слідує із свідоцтва про право власності від 05.12.1995, яке видане ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки з місця проживання за адресою : [ADDRESS], [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 14.02.1967 року по день смерті [INFO] /а.с. 6/, вказане підтверджується і її паспортом /а.с. 10/. Таким чином, в свідоцтві про право власності допущена описка у написанні прізвища [PERSON], пояснення позивачів узгоджуються із письмовими доказами по справі. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" 05.12.1995 року. Встановлення цього юридичного факту необхідне позивачам для вирішення питання про оформлення спадкових прав після смерті матері. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, сторони по справі є спадкоємцями 1 черги за законом, [PERSON] своєчасно у 6-місячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а [PERSON],вважається таким, що прийняв спадщину згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved