Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Надра», що є правонаступником ВАТ КБ «Надра», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому зазначило, що 29 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено Кредитний договір № 359/П/РП/2008-840, за яким позивач надав останньому, а той отримав кредит в розмірі 309 786,40 доларів США з кінцевим строком повернення - 12 травня 2028 року, зі сплатою процентів у порядку та у розмірах, встановлених в Кредитному договорі, та, в забезпечення виконання якого, 29 липня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки № 2656, предметом якого є нерухоме майно у вигляді земельних ділянок площею 0,2200 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS], з кадастровим № 3221480901:01:029:0055 та № 3221480901:01:029:0063. Оскільки, [PERSON] взятих на себе за кредитним договором № 359/П/РП/2008-840 від 29 липня 2008 року зобов'язань не виконує, позивач просить в рахунок погашення заборгованості, що станом на 01 квітня 2014 року становить 606 079, 92 доларів США, а також судового збору, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом задоволення заявленого позову в повному обсязі. Представник позивача, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, але 30 жовтня 2014 року подав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не запречував (а.с. 45). Відповідач, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надіслав (а.с. 34, 38, 46). Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд на місці ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що 29 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] укладено Кредитний договір № 359/П/РП/2008-840, за яким Позикодавець надав, а Позичальник отримав кредит в розмірі 309 786,40 доларів США з кінцевим строком повернення - 12 травня 2028 року, зі сплатою процентів у порядку та у розмірах, встановлених в Кредитному договорі, що підтверджується Кредитним договором № 359/П/РП/2008-840 від 29 липня 2008 року та меморіальними ордерами № 808 та № 809 від 29 липня 2008 року (а.с. 6, 7, 10-14). 29 липня 2008 року між сторонами, з метою забезпечення виконання Зобов'язання, що витікає із Кредитного договору, укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передав, а ВАТ КБ «Надра» прийняв в іпотеку Предмет іпотеки: земельні ділянки площею 0,2200 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані по [ADDRESS], з кадастровим № 3221480901:01:029:0055 та № 3221480901:01:029:0063, вартість яких визначена сторонами у розмірі 1 726 000, 00 грн., що, при перерахуванні на долари США по офіційному курсу НБУ на день укладення цього договору, еквівалентно 365 353, 87 доларів США (а.с. 16-19). Як вбачається із досудової вимоги про виконання зобов'язання позичальника, [PERSON] 11 квітня 2014 року ПАТ КБ «Надра» направлено вимогу про погашення заборгованості, яку той проігнорував, що достовірно встановлено судом та підтверджується розрахунком заборгованості станом на 01 квітня 2014 року, за яким: заборгованість за кредитом становить 305 230,60 доларів США з них прострочено 20 750, 13 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків 238 795, 98 доларів США з них прострочено 234 987, 46 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 31 074,70 доларів США та штраф за порушення умов кредитного договору - 30 9787,64 долари США, а всього загальна сума заборгованості складає 606 079,92 доларів США, що еквівалентно на день звернення до суду із врахуванням курсу долару США до гривні - 6 665 727,54 грн., яка складається з: 3 356 956, 66 грн. - заборгованості за кредитом; 2 626 302, 06 грн. - заборгованості за відсотками; 341 762,63 грн. - пені та 340 706,18 грн. - штрафу (а.с. 8-9, 15). Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з положень ст.ст. 526 і 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки та відшкодування шкоди. Згідно з вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки Як вбачається з положень ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як вбачається з положень ст.ст. 589 і 590 ЦК України, в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду. Відповідно до положень ч.6 ст.3 і ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», при невиконанні або неналежному виконанні боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення ст. 39 Закону України „Про іпотеку" передбачають перелік зазначень у рішенні суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду положень п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року (надалі-Постанова), наявність судового рішення про задоволення кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526 ЦК України. У відповідності до положень п. 37 Постанови, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпокодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. За п. 23, п. 35 Постанови, при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Предметом іпотеки згідно із положенням частини другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" може виступати як нерухоме майно, зокрема, якщо його будівництво ще не завершено, але яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець при укладенні договору може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем і на які може бути звернено стягнення. Оскільки, позичальник не належним чином виконав свої обов'язки перед позикодавцем, чим інтересам позивача завдано матеріальну шкоду та враховуючи те, що умовами кредитного договору було передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Разом з тим, суд вважає за необхідне, під час виконання судового рішення щодо звернення стягнення на заставне майно, застосувати до цих вимог положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-УІІ від 3.06.2014 року. На підставі наведеного та

Outcome: partial