Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача: 7 250 грн. (сім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) безпідставно набутих грошових коштів, моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 вересня 2020 року між ним та відповідачем було укладено Договір підряду по встановленню натяжної стелі, згідно умов якого Підрядник зобов`язався провести монтаж натяжної стелі своїми силами, інструментами та механізмами за адресою: [ADDRESS] , а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити ці роботи. Позивач здійснив передоплату за Договором у розмірі 8250 грн., залишок у розмірі 16 500 грн. повинен бути оплачений у день установки. Всупереч домовленості Підрядник не виконав умови Договору, монтажу натяжної стелі не здійснив, чим допустив порушення зобов`язання. 14.12.2020 р. шляхом банківського переказу Підрядник повернув Замовнику - 1000 грн. з 8250 грн., які були перераховані у якості авансу за Договором та зобов`язався повертати Замовнику суму авансу за Договором по 1 тис. грн. в день. З моменту укладення Договору і по день подання позову Підрядник так і не повернув Замовнику весь аванс, що передавався за Договором. Інших оплат, крім 1 (однієї) тис. грн. від Підрядника не надходило, залишок неповерненого авансу склав - 7 250 грн. Внаслідок бездіяльності Відповідача, порушення останнім умов Договору підряду, що полягало у нездійснені монтажу натяжної стелі за адресою: [ADDRESS] та неповерненні сплачених за Договором коштів, Позивачу було завдано моральної шкоди у розмірі 1 тис. грн. Позовна заява позивача також містила у собі клопотання про витребування з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УНІВЕРСАЛ БАНК" інформацію про належність Відповідачу банківської картки з номером: [NUMBER] , відкритої у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за проектом Monobank. Ухвалою судді від 02 червня 2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, витребувано з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УНІВЕРСАЛ БАНК" інформацію про належність [PERSON] банківської картки з номером: [NUMBER] , відкритої у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за проектом Monobank. Відповідач був повідомлений про існування справи шляхом направлення йому ухвали разом з позовом з додатками по останньому відомому місцю його реєстрації. У встановлений строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 27 вересня 2020 року було укладено було укладено Договір підряду по встановленню натяжної стелі (далі - Договір), згідно умов якого Позивач (далі - Підрядник) зобов`язався провести монтаж натяжної стелі своїми силами, інструментами та механізмами за адресою: [ADDRESS] , а Відповідач (далі - Замовник) зобов`язався прийняти та оплатити ці роботи. Відповідно до п. 6.1 Договору, даний Договір вступає в силу з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами обов`язків, врегулювання розрахунків. Зі змісту укладеного між Сторонами Договору вбачається, що даний правочин за своєю правовою природою є Договором підряду. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно з частиною 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Відповідно до частини 2 статті 854 Цивільного кодексу України підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що платіж за поставлену за цим Договором продукцію здійснюється Замовником у формі передоплати у розмірі 8250 грн. Залишок у розмірі 16 500 грн. повинен бути оплачений у день установки. На виконання умов договору, 27.09.2020 р. Позивачем було здійснено попередню оплату за Договором у розмірі 8 250 грн 00 коп., що підтверджується копією довідки АТ КБ «Приватбанк» про приналежність банківської картки Позивачу, копіями банківської квитанції, платіжного доручення, банківських виписок, виданих АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що у Договорі сторонами не було визначено строки виконання роботи, проте, дані строки були узгодженні Сторонами засобами електронного зв`язку через месенджер «Viber» (05.11.2020 р., потім 10.11.2020 р., потім 27.11.2020 р.), що підтверджується матеріалами справи. У матеріалах справи відсутні докази того, що у зазначені вище календарні дати Підрядник виконав роботи за Договором. Відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за Договором, монтаж натяжної стелі своїми силами, інструментами та механізмами за адресою: [ADDRESS] не провів, чим допустив порушення зобов`язання. За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до частини другої статті 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Таким чином, положення цих норм права передбачають, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від Договору та вимагати від підрядника відшкодування збитків. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, 30.04.2020 року Позивачем було направлено відповідачу Лист вимогу та повідомлення про розірвання Договору. Зазначеним Листом, окрім іншого, користуючись своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 849 ЦК України, Позивач повідомив Відповідачу про свою відмову від договору підряду по встановленню натяжної стелі від 27 вересня 2020 року. Даний лист був отриманий Відповідачем - 06.05.2021 р. Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Таким чином, з 06.05.2021 р. (день отримання Відповідачем листа-повідомлення) договір підряду по встановленню натяжної стелі від 27 вересня 2020 року є розірваним у односторонньому порядку, шляхом відмови Позивача від Договору. Суд констатує, що факт розірвання Договору не звільняє Підрядника від обов`язку повернення Замовнику авансу, що був сплачений за даним Договором. З припиненням дії Договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав. Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17. Таким чином, у зв`язку із припиненням 06.05.2021 р. Договору підряду, у Замовника виникло законне право на повернення сплаченої суми грошових коштів за Договором, а у Підрядника виник обов`язок їх повернути Замовнику. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що 14.12.2020 р. шляхом банківського переказу Підрядник повернув Замовнику - 1000 грн. з 8250 грн., які були перераховані у якості авансу за Договором, що підтверджується копією банківської виписки. Належність позивачу банківської картки з номером: [NUMBER] , відкритої у АТ «Універсал Банк» за проектом Monobank, з якої на картку Позивача 14.12.2020 р. було повернуто 1000 грн. - підтверджено Листом банку від, наданим на ухвалу суду. Таким чином, суд прийшов до висновку, оскільки Відповідачем повернуто Позивачу 1 000, 00 грн., то до стягнення з Відповідача належить 7250 грн., тобто різниця між отриманою Позивачем (8250 грн.) і поверненою сумою авансу за Договором (1000 грн.). Відтак, суд погоджується із тим, що у позивача наявні правові підстави для стягнення з відповідача 7250 грн. 00 коп. (сім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) безпідставно набутих грошових коштів, дана вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню Судом. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) прийняла постанову, якій сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Вказана позиція є аналогічною і у вирішенні інших справ Європейського суду: рішення від 15 жовтня 2009 року у справі Антипенко проти Російської Федерації, постанова у справі від 14 лютого 2008 року Пшеничний проти Російської Федерації. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96) деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд визнає, що протиправні винні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях у зв`язку із ситуацією, що склалась, позивач не отримав того на, що розраховував за Договором, порушення умов Договору також змінили нормальний життєвий уклад Позивача, Позивач був вимушений шукати нових підрядників, які б змогли виконати ці роботи. Наслідки невиконання умов Договору Відповідачем призвели до нераціонального витрачання життєвого часу Позивача (зокрема, на постійні дзвінки Відповідачу щодо термінів повернення грошей за Договором, на пошук адвокатів (АО «Іваненко та партнери»), на звернення із вимогою, на звернення до суду за захистом порушеного права)). Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовної вимоги стосовно розміру шкоди заявленого до відшкодування, як завдання моральної шкоди, у розмірі 1000,00 грн. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд прийшов до наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 908,00грн.

Outcome: approved