Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське міське відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» звернувся в 2009 році до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1808 від 21.03.2008 року, звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON], та стягнення судового збору. З метою приведення типу товариства у відповідність до вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» та у зв'язку із змінами до Статуту Банку, що були затверджені постановою Кабінету міністрів України №502 від 06.04.2011р. «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України №261 від 25.02.2003р.» та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». В подальшому позивачем неодноразово подавались до суду заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких розмір заборгованості відповідачів перед АТ «Ощадбанк» змінювався в сторону збільшення. Провадження по справі зупинялось у зв'язку із розглядом іншим судом позовних вимог [PERSON] до АТ «Ощадбанк» про визнання недійсним кредитного договору, а також позовних вимог [PERSON] до АТ «Ощадбанк» про визнання припиненим договору поруки. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.11.2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до АТ «Ощадбанк» було відмовлено. Свої позовні вимоги АТ «Ощадбанк» обґрунтовував тим, що відповідно до Договору відновлювальної кредитної лінії № 1808 від 21 березня 2008р. АТ «Ощадбанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 255 891, 00 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот дев'яносто один) євро в строк до 21 березня 2018р. Відповідно до положень зазначеного Кредитного договору та графіку погашення кредиту, Відповідач зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки. Наданий [PERSON] кредит забезпечений порукою [PERSON], про що 21 березня 2008р. укладений договір поруки. Згідно з пунктом 1.1 Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, відсотків, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених в Кредитному договорі. Відповідальність Поручителя і Позичальника є солідарною. Відповідно до пункту 2.1 Договору поруки у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до Поручителів, які є обов'язковими до виконання. Згідно з п. 3.3.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором терміни. Терміни сплати кредиту та процентів встановлені пунктами 1.5 Кредитного договору. Однак, встановлені Кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит позичальником не дотримуються. У зв'язку з невиконанням позичальником та його поручителем умов кредитного договору АТ «Ощадбанк» просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] кредитну заборгованість, що виникла станом на 27.01.2015р., яка складає 647 975,72 євро, 5 920 гривень, з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом 255 891,00 євро; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 211 763,23 євро; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту 5 920,00 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 83 375,34 євро; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 83 953,11 євро; 3% річних від простроченої заборгованості за основним боргом 12 993,04 євро. У якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, між Позивачем та [PERSON] 21 березня 2008р. був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований за Р№ 476, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення офісу № 167, загальною площею 132,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухому майно, виданого КП «ОМБТІ та РОН» 12 вересня 2007 року, номер запису 3371, в книзі 68неж-128, реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позичальником АТ «Ощадбанк» просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку ст. 41 Закону України „Про іпотеку" за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.. Представник АТ «Ощадбанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, закінчити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явились, сповіщались належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Розглянувши позовні вимоги, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Договору відновлювальної кредитної лінії № 1808 від 21 березня 2008р. АТ «Ощадбанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 255 891, 00 євро в строк до 21 березня 2018р. Відповідно до положень зазначеного Кредитного договору та графіку погашення кредиту, Відповідач зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки. Наданий [PERSON] кредит забезпечений порукою [PERSON], про що 21 березня 2008р. укладений договір поруки. Згідно з пунктом 1.1 Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, відсотків, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених в Кредитному договорі. Відповідальність Поручителя і Позичальника є солідарною. Відповідно до пункту 2.1 Договору поруки у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до Поручителів, які є обов'язковими до виконання. Згідно з п. 3.3.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором терміни. Терміни сплати кредиту та процентів встановлені пунктами 1.5 Кредитного договору. Однак, встановлені Кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит позичальником не дотримуються. Відповідно до п. 12 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Також, відповідно до положень, що містяться в Узагальненнях судової практики Верховного Суду України щодо розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.)1 від 07.10.2010 року, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором чи проценти на банківський вклад (статті 1054, 1061 ЦК України) в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. Повернення коштів у валюті не суперечить ЦК України, оскільки у конкретному випадку валюта не виступає засобом платежу. У разі не можливості повернення коштів у валюті, суд може визначити порядок виконання рішення суду, зазначивши про стягнення кредиту у гривнях, що складає еквівалент суми за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення у справі. Таким чином, суд приходить до висновку щодо правомірності заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості в валюті кредиту - євро - за основним та простроченим кредитом у розмірі 255 891,00 євро, а також заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі 211 763,23 євро. В той же час суд звертає увагу, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, що передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України. Виходячи із того, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то суд приходить до висновку, що пеня має стягуватись лише у грошовій одиниці України - гривні. Таким чином, пеня що була нарахована за несвоєчасне виконання основного зобов'язання, а також несвоєчасну сплату нарахованих процентів, підлягає перерахування за курсом НБУ на дату ухвалення судового рішення. (Курс НБУ на 01.04.2015 року - 1 євро - 25,231343 гривень). Таким чином, стягненню з боржників на користь АТ «Ощадбанк» підлягає пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2 103 671,80 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2 118 249,71 гривень. Суд також приходить до висновку щодо правомірності стягнення пені за період з 27.01.2012 року по 27.01.2015 року, в зв'язку з тим, що сторони відповідно до п. 7.8. кредитного договору досягли згоди щодо збільшення строків позовної давності до 3 років, зокрема щодо стягнення пені. Також суд звертає увагу, що відповідно до узагальнення судової практики Верховного Суду України застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті України - гривні. Таким чином, стягненню з боржників на користь АТ «Ощадбанк» підлягають 3 % річних від простроченої заборгованості за основним боргом у розмірі 327 831,85 гривень. Суд приходить також до висновку про правомірність задоволення позовних вимог щодо стягнення з боржників на користь АТ «Ощадбанк» простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту у розмірі 5 920,00 гривень, так як сторони узгодили її сплату відповідно до п. 1.8 кредитного договору. Таким чином, стягненню в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ "Ощадбанк" підлягає кредитна заборгованість, що складає 467 654,23 євро, 4 555 673,36 гривень, з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом 255 891,00 євро; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 211 763,23 євро; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту 5 920,00 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 2 103 671,80 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 2 118 249,71 гривень; 3% річних від простроченої заборгованості за основним боргом 327 831,85 гривень. Судом встановлено, що у якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 21 березня 2008р. був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований за Р№ 476, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення офісу № 167, загальною площею 132,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухому майно, виданого КП «ОМБТІ та РОН» 12 вересня 2007 року, номер запису 3371, в книзі 68неж-128, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку». Пунктами 3.1.3., 6.1 Іпотечного договору також передбачено право Іпотекодержателя застосувати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити вимоги Іпотекодержателя: у тому числі за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку». П. 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до вимог п. 9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Суд приходить до висновку щодо правомірності позовних вимог АТ «Ощадбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що був переданий [PERSON] у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають також стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь АТ «Ощадбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1700,00 гривень, а також витрати на ІТЗ у розмірі 30, 00 гривень.

Outcome: partial