Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відділу культури Волноваської районної державної адміністрації, третя особа Волноваська районна рада Донецької області, в якому просила визнати наказ відділу культури Волноваської районної ради державної адміністрації №18-К від 10.04.2020 року про звільнення [PERSON] із займаної посади згідно п. 9 ст. 36 КЗпП України незаконним, скасувати вказаний наказ та поновити її на посаді, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона перебуваючи з 18.09.2015 року на посаді директора комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей», в незаконний спосіб на підставі Наказу № 18-К від 10.04.2020 року, від 13.04.2020 року (додаток №3) була звільнена з займаної посади за п.9 ст.36 КЗпП, на підставі виконання пункту 2 розділу 11 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955 - У111». Вважає, що її звільнили незаконно з тих підстав, що відділ культури Волноваської РДА за Законом не уповноважений здійснювати процедуру її звільнення. Питання про її звільнення у відповідності до норм чинного законодавства є виключно правом Волноваської районної Ради, яке вирішується тільки на пленарному засіданні, і не може бути делегованим іншим особам ні в якому разі. Делегування таких повноважень суперечить вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування» є перевищенням повноважень через порушення встановленої процедури. Зазначає, що на момент її звільнення засідання Волноваської районної Ради не проводилося і питання, щодо її звільнення з посади не розглядалося, а тому, в супереч вимогам чинного законодавства України, відповідач свідомо вдався до порушення норм Закону, та звільнив її в незаконний спосіб, неуповноваженою особою, чим в черговий раз порушив її право на працю. Відповідач порушив саму процедуру звільнення її з посади. Так, відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, Відповідач, звільнивши її 13.04.2020 року із займаної посади Наказом №18-К від 10.04.2020 року, мав офіційно попередити її не пізніше 10.02.2020 року. За цей час, у відповідності із вимогами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955 - У111», відповідач мав провести конкурс на посаду директора комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» та дати їй можливість реалізувати своє право на участь у конкурсі у відповідності до вимог ст. 21 Закону України «Про культуру». В дійсності Відповідачем на її ім`я було направлено повідомлення за №422 від 10.04.2020 року (додаток №4), яке нею отримано, згідно поштового повідомлення 15.04.2020 року, (офіційний термін її сповіщення про звільнення її з посади - додаток №5) про її звільнення з посади від 13.04.2020 року, тим самим в незаконний спосіб, свідомо, позбавив її можливості реалізувати її право на участь в конкурсі, та офіційно не допустив її до роботи та виконання своїх службових обов`язків. При цьому, відповідач надіславши розпорядчі документи про поновлення її на посаді за рішенням суду, ігнорував вимогу Закону про сповіщення її про необхідність з`явитись для того, щоб приступити до виконання своїх службових обов`язків, наступного дня після поновлення на посаді, знаючи, що вона офіційно не сповіщена про факт поновлення на посаді, в незаконний спосіб, не уповноваженою особою, провів процедуру звільнення, тому будь-які акти зі сторони відповідача про відсутність її на робочому місті 10.04.2020 року та 13.04.2020 року вважає незаконними. Звільнивши її з посади 13.04.2020 року, відповідач не провів з нею розрахунок та не виплатив належну їй заробітну плату за рішенням суду. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, Відповідач повинен був письмово повідомити її перед виплатою зазначених сум (вимоги ст. 116 КЗпП), чого не зробив, порушуючи Закон. Зазначає, що у зв`язку з цим, на вимогу ст. 117 КЗпП, відповідач має сплатити їй середній заробіток за весь час затримки у виплаті коштів, належних мені за рішенням суду на день фактичного розрахунку. При здійсненні її звільнення, відповідач свідомо ігнорував ст.3 Закону України «Про відпустки» та позбавив її права на невикористану щорічну відпустку, чим порушив її трудові права та завдав матеріальних збитків, зменшивши кількість днів невикористаної відпуски (замість належних на 13.04.2020 року 18 днів за 9 відпрацьованих місяців, розрахувався тільки за 13 днів і розрахунок проводився без урахування доплати за вислугу років - недоплата за вислугу років та неврахованих 4-х днів склала 820 грн..), ігноруючи вимоги ч.2 ст.82 КЗпП (час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням), та ст.83 КЗпП щодо грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. Відповідач при нарахуванні їй заробітної плати за весь відпрацьований період з 15.07.2019 року по 13.04.2020 року позбавив її права на всі доплати, надбавки та премію установлених законодавством, не проводив їй доплату за вислугу років працівникам державних і комунальних-музеїв (додаток №6), передбачену постановою Кабінету міністрів України №82 від 22 січня 2005 року у розмірі 10% посадового окладу за стаж понад 3 роки, («до стажу роботи, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, зараховується відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.» - вимоги ч.3 Порядку...), та не здійснював при цьому відповідну індексацію. У зв`язку з цим була спотворена сума середньомісячної заробітної плати на підставі наданої суду довідки відповідачем без врахування всіх доплат та премії, яка склала в розрахунках суду 189,60 грн. - справа 221/8810/19 від 01.04.2020 року. Таким чином сума завданих їй збитків у зв`язку з незаконним звільненням за період з 20.09.2019 року по 13.04.2020 року становить значно більше ніж розраховано без включення всіх - надбавок та премії. Вважає, її незаконне звільнення з посади директора КЗ «Волноваський районний краєзнавчий музей», яке не відповідає вимогах чинного законодавства України, проведене в незаконний спосіб, не уповноваженою особою, без 2-х місячного повідомлення про звільнення, без відповідного розрахунку, є порушенням її трудових прав та законних інтересів, тому потребує судового захисту. Також звертає увагу суду на те, що відповідач звільнив її з посади 13.04.2020 року, а повідомив її про факт звільнення листом, який нею отриманий згідно поштового повідомлення 15.04.2020 року, тому місячний термін на відновлення її порушеного права відраховує саме із цієї дати. 11.06.2020 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області відкрито провадження у вказаній цивільній справ в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві, надісланому суду, відповідач відділ культури Волноваської РДА позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з наступних підстав. В заперечення вказаного позову зазначають наступне. Зазначають, що позивач перебувала на посаді директора Музею з 21 вересня 2015 року, а не з 18.09.2015 року, як вона зазначає. У зв`язку з внесенням змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури від 28 січня 2016 № 955-УШ» (далі - Закон 955-VIII) в Закон України «Про культуру», форму працевлаштування керівників закладів культури було змінено з безстрокового трудового договору на контракт. Відповідно до статті 26 ЗУ «Про музеї та музейну справу» керівники державних та комунальних музеїв призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту на п`ять років за результатами конкурсу. Порядок проведення конкурсу та вимоги до кандидатів на посаду керівника державного чи комунального музею визначаються статтями 21-? - 21-? Закону України "Про культуру". Також, стаття 21 Закону України «Про культуру» зазначає, що керівники комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на п`ять років за результатами конкурсу. Пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 955-УИІ прямо встановлено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Та орган управління повинен провести конкурс на заміщення посад керівників закладів культури. Основною метою зазначених змін в законодавстві є впровадження контрактної Форми працевлаштування. В зв`язку з чим відділом було проведено конкурс на зайняття посади керівника Музею. Конкурсна процедура відповідно до вимог законодавства була проведена з 20 липня 2019 року та наказом від 18.09.2019 року № 05-к з 20 вересня 2019 за результатами конкурсу, на підставі укладеного контракту, його переможця ( [PERSON] ) було призначено на посаду директора Музею. Відповідно, [PERSON] була звільнена з посади відповідно до пункту 9 статті 36 КЗпП України, до того ж, вона не користалась своїм правом та участі в конкурсі не приймала. Зазначене звільнення [PERSON] оскаржувала (справа № 221/8810/19) з мотивів її звільнення неуповноваженою особою. На вимогу рішення суду, яке отримано Відповідачем 09.04.2020 р., за зазначеною справою, [PERSON] була поновлена на посаді, оскільки рішення підлягало негайному виконанню та звільнена на підставі пункту 9 статті 36 КЗпП України, як того вимагає пункт 2 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 955-УІІІ (припинення безстрокового трудового договору з [PERSON] ), та оскільки керівник закладу повинен займати цю посаду відповідно до вимог спеціального законодавства, а саме ЗУ «Про культуру» стаття 21. На посаді директора Музею з 20 вересня 2019 року перебуває особа призначена відповідно до вимог спеціального законодавства. Зазначають, що висновки Верховного Суду України по справі № 192/1257/17-ц від 15 липня 2019 року, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані до даного спору з тих підстав, що в справі № 192/1257/17-ц оспорюється звільнення керівника закладу освіти, яке здійснено одноосібно рішенням голови Солонянської районної ради, не на сесії районної ради, як того вимагає їх Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району (як зазначено в рішенні по справі № 192/1257/17-ц). Тобто, стосується саме відповідної місцевої ради, процедури призначення керівників, яка визначена саме в цій раді та ще й стосовно звільнення керівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП України (на відміну від звільнення Позивачки за п. 9 ст. 36 КЗпП України). До того ж, в постановах ВСУ від 1 вересня 2018 року справа № 490/4573/17 (провадження № 61-292св17) та 02 липня 2018 року, справа № 711/5373/17, провадження № 61-19731св18, які теж мають враховуватись судами при застосуванні таких норм права, та справи які розглядалися є аналогічними зі спором та обставинами, що розглядаються, вірно зазначено наступне. На вимогу спеціального закону, що регламентує звільнення керівників державних та комунальних закладів культури, зазначене звільнення і повинні здійснювати органи управління. А органом управління і є орган, якому делеговані ці повноваження. В даному випадку відділ культури Волноваської РДА - є органом управління, якому делеговані відповідні повноваження. У відзиві також зазначають, що звільнення [PERSON] здійснено не з власної ініціативи, а на вимогу Закону, а саме на підставі пункту 9 статті 36 КЗпП України, що кореспондується з пунктами 2, 3 Прикінцевих положень Закону № 955-УІІІ, де передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 КЗпП України. Позивач перебував у трудових правовідносинах з Відповідачем на підставі безстрокового трудового договору. Твердження позивача про те, що вона повинна була бути попереджена про вивільнення за два місяці, відповідно до статті 49-2 КЗпП України, є помилковими. Контрактна форма роботи для працівників вказаної категорії, зокрема і для позивача, запроваджена спеціальним Законом, який і підлягає застосуванню до спірних правовідносин, положення статті 49-2 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються. Зазначене підтверджується висновками Верховного Суду в Постанові від ЗО жовтня 2019 року по справі № 545/652/17 (провадження № 61-32112св18). Стосовно розрахунку при звільненні [PERSON] 13 квітня 2020 року за наказом від 10 квітня 2020 року № 18-к пояснюють, що всі належні їй, згідно вимог законодавства виплати, відповідно до розрахункового листа [PERSON] за квітень, що наданий нею суду, здійснені в день звільнення, як того вимагає п. 1 ст. 116 КЗпП України, затримки розрахунку не було. Так, позивачці сплачені: компенсація за дні невикористаної відпустки за період з 20.09.2019 р (дата поновлення на посаді) по 13.04.2020 р. -13 кал.днів: в розмірі 1 567,25 грн. (У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи - ст. 83 КЗпП України); 10 квітня 2020 року (день поновлення на посаді) та 13 квітня 2020 року (день звільнення) позивач була відсутня на робочому місці, що нею не заперечується - оплата за ці дні не здійснюється (11,12 квітня 2020 - вихідні дні субота, неділя); Надання матеріальної допомоги на оздоровлення є правом, а не обов`язком, виплачується за рішенням органу вищого рівня та за умови наявності коштів. Матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при реалізації права на щорічну відпустку. Відповідно, якщо виплачується компенсація за дні невикористаної щорічної відпустки, зазначена виплата не здійснюється. З урахуванням викладеного, просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. У позовній заяві просила справу розглянути без її участі в судовому засіданні. Представник відповідача Шершень К. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивача не визнала, просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Також Представник відповідача подала клопотання про доручення до матеріалів справи документів та зазначила, що оскаржуваний наказ було прийнято відділом культури Волноваської РДА після поновлення на посаді [PERSON] на виконання рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01.04.2020 року в справі №221/8810/20, провадження №2/221/430/2020. Також зазначають, що зазначене рішення суду про поновлення на посаді [PERSON] оскаржене в апеляційному порядку. 15.07.2020 року відділом культури Волноваської РДА отримано постанову Донецького апеляційного суду по справі №221/8810/19, провадження «22-ц/804/1932/20, яка набрала законної сили 10.07.2020 року. Зазначеною постановою скасовано рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, відділом культури видано наказ від 16.07.2020 року № 27-к «Про скасування наказу відділу від 10.04.2020 року р. №17-к та недійсність наказу відділу від 10.04.2020 року №18-к», яким: наказ відділу культури Волноваської РДА від 10.04.2020 року №17-к «Про поновлення на посаді [PERSON] » скасовано; визнано недійсним наказ відділу культури Волноваської РДА від 10.04.2020 року №18-к «Про звільнення [PERSON] »; визнано чинним наказ відділу культури і туризму Волноваської РДА від 18.09.2019 року №06-к «Про звільнення [PERSON] ». Копію наказу надіслано [PERSON]. листом від 17.07.2020 року №707. Вважають, що оскільки скасовано наказ який став підставою для звернення до суду, то у задоволенні позову слід відмовити. Представник третьої особи Волноваської районної ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, перевіривши відзив на позов та долучені відповідачем до справі документи а також, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу відділу культури Волноваської районної державної адміністрації №18-к від 10.04.2020 року «Про звільнення [PERSON] » вбачається, що [PERSON] звільнено з посади директора Комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей», згідно пункту 9 статті 36 Кодексу законів про працю України (підстави передбачені іншими законами) 13 квітня 2020 року. Також у наказі зазначено, про те, що Головному бухгалтеру централізованої бухгалтерії відділу культури райдержадміністрації [PERSON]) провести нарахування та виплати відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа відділу культури Волноваської РДА Донецької області №422 від 10.04.2020 року вбачається, що [PERSON] повідомлено про те, що відповідно до рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01.04.2020 року по справі №221/8810/19 отриманого відділом 09.04.2020 року, її поновлено на попередній посаді. В останньому наданому нею листі непрацездатності (серія АДК №939522) зазначено, що вона продовжуєте хворіти, тому її просять надати підтвердження його закриття чи подовження. У листі також зазначено, що на вимогу пункту 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року №955-VІІІ, відповідно до пункту 9 статті 36 Кодексу законів про працю України її буде звільнено 13 квітня 2020 року, згідно наказу від 10.04.2020 року №18-к «Про звільнення [PERSON] ». Згідно вказаного листа, останній надіслано копію наказів від 10.04.2020 року за №17-к «Про поновлення на посаді [PERSON] » та 18-к «Про звільнення [PERSON] ». Згідно розрахунку заробітної плати за липень 2019 року [PERSON] було нараховано за відпрацьовані 13 днів 2464,91 грн., а до видачі 1959,61 грн. Згідно розрахункового листа [PERSON] за відпрацьованих 0 днів нараховано до виплати 1567,25 грн., з утриманням податку 305,62 грн., перераховано працівнику на вкладний рахунок 1261,63 грн. До відзиву представником відповідача було долучено наступні документи: Наказ відділу культури і туризму Волноваської РДА №55-к від 18.09.2015 року «Про прийняття [PERSON] » на посаду директора Волноваського районного краєзнавчого музею, 21.09.2015 року з окладом згідно зі штатним розкладом, встановивши їй випробувальний термін один місяць. Наказ відділу культури і туризму Волноваської РДА №05-к від 18.09.2019 року про призначення [PERSON] 20.09.2019 року на посаду директора Комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» за контрактом строком на п`ять років з окладом згідно штатного розпису. Рішенням Волноваської районної ради № 7/23-644 від 03.09.2018 року «Про внесення змін та доповнень до «Статуту Волноваського районного краєзнавчого музею» змінено повне найменування Музею з Волноваський районний краєзнавчий музей на комунальний заклад Волноваський районний краєзнавчий музей». Відповідно розділу І Статуту комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей», затвердженого рішенням Волноваської районної ради № 7/23-644 від 03.09.2018 року (далі Статут», Волноваський районний краєзнавчий музей є комунальним закладом культури, який є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста, що знаходяться в управлінні Волноваської районної ради. Згідно з розділом 7 Статуту управління музеєм здійснює директор на принципах одноосібності, який призначається на посаду наказом начальника відділу культури і туризму Волноваської РДА шляхом укладення з ним контракту на п`ять років за результатами конкурсу. Директор призначається і звільняється з посади за наказом начальника відділу культури і туризму Волноваської РДА. Рішенням Волноваської районної ради № 6/5-103 від 27.04.2011 року «Про делегування повноважень Волноваської районної ради Волноваський РДА» делеговані повноваження Волноваської районної ради Волноваський РДА згідно з Додатком 1, затверджений перелік об`єктів спільної територіальної власності сіл, селищ, міста, окремі повноваження по управління якими делеговані Волноваський РДА згідно Додатку 2. Згідно п. 19 Додатку 1 «Перелік повноважень, делегованих Волноваською районною радою Волноваський РДА» до вищевказаного рішення № 6/5-103 від 27.04.2011 року Волноваський РДА делеговані повноваження із здійснення управління об`єктами спільної власності територіальних громад (Додаток 2), узгоджені районною радою (а.с. 96-98). Згідно з Додатком 2 «Перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста, окрему повноваження по управлінню якими делеговані Волноваській РДА» до вищевказаного рішення № 6/5-103 від 27.04.2011 року, Волноваський районний краєзнавчий музей включено до вказаного Переліку. Рішенням Волноваської районної ради від 26 жовтня 2016 року № 7/10-207 затверджено Перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста, що знаходяться в управлінні Волноваської районної ради, окремі повноваження по управлінню якими делеговані Волноваській РДА. Вказаним рішенням одним з таких об`єктів визначено Волноваський районний краєзнавчий музей. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 року №955-VIII внесені зміни до Закону України "Про музеї та музейну справу", а саме стаття 26 доповнена частинами шостою та сьомою такого змісту: "Керівники державних та комунальних музеїв призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту на п`ять років за результатами конкурсу. Порядок проведення конкурсу та вимоги до кандидатів на посаду керівника державного чи комунального музею визначаються статтями 21-1 - 21-5 Закону України "Про культуру". Частиною 1 Розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» визначено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівникамидержавних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. Частиною 1 статті 21 Закону України «Про культуру» визначено, що керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на п`ять років за результатами конкурсу Частинами 1-4 стаття 21-2 Закону України «Про культуру» передбачено, що кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу культури визначає конкурсна комісія за результатами відкритого та публічного конкурсного добору на зайняття цієї посади. Конкурсний добір керівника державного чи комунального закладу культури складається з таких етапів: оголошення органом управління конкурсу на посаду керівника державного чи комунального закладу культури; формування складу конкурсної комісії; подання документів кандидатами на посаду керівника державного чи комунального закладу культури; добір кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу культури; призначення органом управління керівника державного чи комунального закладу культури. Організацію та проведення конкурсного добору, а також роботу конкурсної комісії забезпечує орган управління. Орган управління оголошує конкурс на посаду керівника державного чи комунального закладу культури не пізніш як за два місяці до завершення строку повноважень керівника державного чи комунального закладу культури відповідно до контракту або впродовж семи днів з дня дострокового припинення його повноважень. Отже, вищевказаними нормами чинного законодавства була встановлена контрактна форма працевлаштування керівники державних та комунальних закладів культури. Набрання чинності цими нормами стало підставою для припинення безстрокових трудових договорів з останніми згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Таким чином, позивач звернулася до суду із позовом про визнання наказу відділу культури Волноваської районної державної адміністрації №18-к від 10.04.2020 року «Про звільнення [PERSON] », незаконним. Згідно якого її звільнено з посади директора Комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей», на підставі пункту 9 статті 36 Кодексу законів про працю України (підстави передбачені іншими законами) 13 квітня 2020 року. У даному наказі в свою чергу зазначено, що Головному бухгалтеру централізованої бухгалтерії відділу культури райдержадміністрації ( [PERSON] ) провести нарахування та виплати відповідно до чинного законодавства. Просила скасувати даний наказ та поновити її на посаді, стягнути середні заробіток за час вимушеного прогулу. Тобто викладені обставини позивача в позовній заяві, жодним доказом з її боку не підтверджені, тобто відсутні такі обставини та підстави, які б давали суду можливість в повній мірі зробити висновок щодо неправомірності дій відповідача, щодо звільнення з посади [PERSON] так як. Позивачем надано суду розрахунковий лист за липень 2019 року про те, що [PERSON] було нараховано за відпрацьовані 13 днів заробітну плату в розмірі 2464,91 грн., утримано 505,30 грн., а до видачі залишилося 1959,61 грн.. Згідно розрахункового листа [PERSON] за відпрацьованих 0 днів нараховано до виплати 1567,25 грн., з утриманням податку 305,62 грн., перераховано працівнику на вкладний рахунок 1261,63 грн.. Тобто з вказаних розрахункових листів вбачається, що [PERSON] відділом культури Волноваської РДА було проведено розрахунок заробітної плати за відпрацьовані дні та розрахунок після звільнення. Слід також зазначити, що постановою Донецького апеляційного суду від 10.07.2020 року у справі №221/8810/19 (провадження №22-ц/804/1932/20 рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01.04.2020 року скасовано. В позовних вимогах [PERSON] до відділу культури Волноваської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу від 18.09.2019 року №06-к про звільнення [PERSON] відповідно до п.9 ст. 36 КЗпПУ; про поновлення її на посаді директора комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей»; про стягнення з Відділу культури і туризму Волноваської районної державної адміністрації середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено. Постанова набрала законної сили 10.07.2020 року. Окрім того, згідно наказу відділу культури Волноваської районної державної адміністрації №27-к від 16.07.2020 року «Про скасування наказу відділу від 10.04.2020 р. №17-к та недійсність наказу відділу від 10.04.2020 №18-к вбачається, що скасовано наказ відділу культури Волноваської РДА від 10 квітня 2020 року №17-к «Про поновлення на посаді [PERSON] ». Пунктом другим зазначено, вважати чинним наказ відділу культури і туризму Волноваської районної державної адміністрації від 18 вересня 2019 року №06-к «Про звільнення [PERSON] ». Також згідно пункту третього вказаного наказу вбачається, що вважати недійсним наказ відділу культури Волноваської РДА від 10 квітня 2020 року №18-к «Про звільнення [PERSON] ». також зазначено, що підставою видання наказу №27-к від 16.07.2020 року є постанова Донецького апеляційного суду від 10 липня 2020 року №221/8810/19 (провадження №22-ц/804/1932/20). Таким чином, здійснюючи аналіз наданих доказів позивачем, та з урахуванням викладених відповідачем у відзиві на позов заперечень, щодо вказаного позову, а також в подальшому надані відповідачем докази, щодо вирішення даного спору, а саме: прийнятої постанови Донецьким апеляційним судом від 10.07.2020 року в справі 221/8810/19 (провадження №22-ц/804/1932/20), на підставі якої відділом культури Волноваської РДА видано наказ №27-к від 16.07.2020 про те, що наказ відділу культури Волноваської РДА від 10 квітня 2020 року №18-к «Про звільнення [PERSON] » вважати недійсним, що дає суду обґрунтовані, законні та беззаперечні підстави для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed