Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

11 лютого 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.12.2013 року у розмірі 88\~492,80 грн., яка складається з: 68\~422,62 грн. заборгованість за кредитом, 15 380,05грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 4 190,13 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування\~заявленого позову\~представник позивача\~посилається на\~те,\~що між ПАТ КБ\~«Приватбанк» та\~відповідачем \~ [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 06.12.2013 року,\~відповідно до\~умов якого,\~відповідач -\~ [PERSON] отримав кредит у розмірі 50 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному договору №б/н від 06.12.2013\~року щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із відповідним позовом. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства», 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 26.02.2019 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявоюАкціонерного\~товариства Комерційний\~банк «ПриватБанк»\~до [PERSON] про стягнення\~заборгованості.\~Призначено справу\~до розгляду\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження у\~відкритому судовому\~засіданні. Під час розгляду справи, з відповіді Одеського міського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану від 23.05.2019 року за №18265 стало відомо, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис про смерть №2457 від 26.02.2019 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2019 року провадження у цивільній справі №520/2933/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було зупинено до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , тобто до [INFO] , та визначення кола правонаступників. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2019 року провадження у справі №520/2933/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було поновлено. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року було витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса відомості відносно того, чи звертався хтось з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть №2457 від 26.02.2019 року, якщо так, то вказати осіб, які зверталися із вищезазначеною заявою. Листом від 03.10.2019 року (вх. суду №50551 від 08.10.2019 року) Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила суд про те, що спадкова справа № 03/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] заводилась та знаходиться на зберіганні у приватного нотаріуса ОМНО Руденко Г.О. Так, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2019 року було витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Руденко Г.О. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть №2457 від 26.02.2019 року. 12.11.2019 року від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Руденко Г.О. до канцелярії суду надійшли копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , зі змісту якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , звернулася його мати [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2019 року залучено до участі у справі в якості відповідача правонаступника померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні 11.06.2020 року представником відповідача було надано заяву, в якій представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, оскільки позивачем було пропущено строк пред`явлення вимоги до спадкоємця. Вказана заява була розцінена судом як відзив на позов та, у зв`язку з ненаданням доказів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву позивачу, що є вимогою п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, судом було роз`яснено представнику відповідача про необхідність надати такі докази. Однак, до теперішнього часу відповідних доказів суду надано не було. У судове засідання 08.09.2020 року представник позивача не з`явився, однак одночасно з подачею позову звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується присутністю її представника у судовому засіданні 11.06.2020 року, у судове засідання 08.09.2020 року не з`явилась, відзив на позовну заяву не надала, однак, будучи присутнім у судовому засіданні 11.06.2020 року представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі. Крім того, 08.09.2020 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник не має можливості прибути у судове засідання, у зв`язку з непередбачуваними особистими обставинами, а саме тим, що він буде знаходитися в м. Кропивницькому. Судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, якщо визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі було відкрито 26.02.2019року, тобто справа перебуває в провадженні суду вже півтора року, у зв`язку з чим, суд позбавлений процесуальної можливості відкладати судові засідання. Неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого відповідача та його представника розцінюється судом як зловживання процесуальними правами із наміром затягування розгляду справи. Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Приймаючи до\~уваги неприбуття\~у судове\~засідання належним\~чином повідомленого\~відповідача або\~його представника,\~з урахуванням\~положень п. 5 ч. 2\~ст. 223 та ст. 275 ЦПК України, суд позбавлений процесуальної можливості знову відкладати судове засідання, а тому у задоволенні клопотання представника відповідача було відмовлено. Крім того, суд зазначає, що це вже друге клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, попереднє клопотання було задоволено судом. Також, суд звертає увагу на тому, що дата та час судового засідання були узгоджені з представником відповідача у судовому засіданні 11.06.2020 року, тобто за три місяці до наступного судового засідання, однак у судове засідання відповідач або її представник не з`явились, що вказує на зловживання відповідачем та його представником своїми процесуальними правами із наміром затягування розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 06 грудня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 13). На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифи. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 06 грудня 2013 року становить 88\~492,80 грн., та складається з: 68\~422,62 грн. заборгованість за кредитом, 15 380,05грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 4 190,13 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 6-12). Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст.\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~ст. 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. 1, ч. 2\~ст. 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника від 06 грудня 2013 року процентна ставка за кредитом не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право на нарахування відсотків та штрафів, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 06 грудня 2013 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків та штрафів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 грудня 2013 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (11 лютого 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Не містить укладений у вигляді анкети-заяви кредитний договір б/н від 06 грудня 2013 року підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч. 2\~ст. 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором б/н від 06 грудня 2013 року становить 68\~422,62 грн. та складається з: 68\~422,62 грн. заборгованість за кредитом. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис про смерть №2457 від 26.02.2019 року, а його зобов`язання щодо повернення кредиту не були виконані. З матеріалів\~спадкової\~справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , звернулася його мати [PERSON] . Згідно\~ст.1218 ЦК України\~- до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.ст.\~608,\~1219\~ЦК\~України зобов`язання\~припиняється смертю\~боржника,\~якщо воно\~є нерозривно\~пов`язаним\~з його\~особою і\~у зв`язку\~з цим\~не може\~бути виконане\~іншою особою. Зобов`язання\~припиняється смертю\~кредитора,\~якщо воно\~є нерозривно\~пов`язаним\~з особою\~кредитора.\~Не входять\~до складу\~спадщини права\~та обов`язки,\~що нерозривно\~пов`язані\~з особою\~спадкодавця,\~зокрема: особисті\~немайнові права; право\~на участь\~у товариствах\~та право\~членства в\~об`єднаннях\~громадян,\~якщо інше\~не встановлено\~законом або\~їх установчими\~документами; право\~на відшкодування\~шкоди,\~завданої каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; права\~на аліменти,\~пенсію,\~допомогу або\~інші виплати,\~встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст.ст.\~1281,\~1282\~ЦК України\~спадкоємці зобов`язані\~повідомити кредитора\~спадкодавця про\~відкриття спадщини,\~якщо їм\~відомо про\~його борги. Кредиторові\~спадкодавця належить\~протягом шести\~місяців від\~дня,\~коли він\~дізнався або\~міг дізнатися\~про відкриття\~спадщини,\~пред`явити\~свої вимоги\~до спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину,\~незалежно від\~настання строку\~вимоги. Якщо\~кредитор спадкодавця\~не знав\~і не\~міг знати\~про відкриття\~спадщини,\~він має\~право пред`явити\~свої вимоги\~до спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину,\~протягом одного\~року від\~настання строку\~вимоги. Кредитор\~спадкодавця,\~який не\~пред`явив\~вимоги до\~спадкоємців,\~що прийняли\~спадщину,\~у строки,\~встановлені частинами\~другою і\~третьою цієї\~статті,\~позбавляється права\~вимоги. Обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора .\~Спадкоємці зобов`язані\~задовольнити вимоги\~кредитора повністю,\~але в\~межах вартості\~майна,\~одержаного у\~спадщину.\~Кожен із\~спадкоємців зобов`язаний\~задовольнити вимоги\~кредитора особисто,\~у розмірі,\~який відповідає\~його частці\~у спадщині. Вимоги\~кредитора спадкоємці\~зобов`язані\~задовольнити шляхом\~одноразового платежу,\~якщо домовленістю\~між спадкоємцями\~та кредитором\~інше не\~встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 32\~Постанови від 30 березня 2012року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають із кредитних правовідносин роз`яснив, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, суд зазначає про те, що АТ КБ «Приватбанк» в силу статей 1268,1281 ЦК України не пропущено строк пред`явлення вимог до спадкоємця померлого, а тому твердження представника відповідача, викладені в заяві, про те, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця [PERSON] , судом до уваги не приймається. Так, судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] [INFO] , а [INFO] [PERSON] помер, тобто позичальник помер вже після того, як АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з відповідним позовом, а тому АТ КБ «Приватбанк» в силу статей 1268, 1281 ЦК України не пропущено строк пред`явлення вимог до спадкоємця померлого. Положення\~статті 1282 ЦК України\~застосовуються у випадку дотримання кредитором норм\~статті 1281 ЦК України\~щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Крім того, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності (ухвала ВССУ від 02.08.2017 у справі\~№ 177/384/13-ц). Таким чином, [PERSON] в розумінні ч. 3\~ст. 1268 ЦК України,\~є такою, що спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняла,\~а тому,\~є такою,\~що має\~відповідати перед\~кредитором за\~боргові зобов`язання\~спадкодавцяу межах вартості майна, одержаного у спадщину. З урахуванням викладеного, з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.12.2013 року у розмірі 68\~422 грн. 62 коп., яка складається з: 68\~422 грн. 62 коп. заборгованість за кредитом, у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1\~485,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial