Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з зазначеним позовом з вимогою стягнути з відповідачки 20258 гривень 02 копійки заборгованості за кредитним договором, мотивуючи такі вимоги тим, що 23.03.2010 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. Відповідно вказаного договору, відповідачці було надано кредит у розмірі 13000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Відповідачка несвоєчасно та не в повному обсязі виконувала зобов"язання, покладені на неї за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 20258 гривень 02 копійки, з яких заборгованість за кредитом - 9618 гривень 44 копійки, заборгованість за відсотками - 8366 гривень 26 копійок, заборгованість за комісіями та пенею - 832 гривні 46 копійок, штраф ( фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 940 гривень 86 копійок. З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 гривень. Представник позивача під час судового розгляду позовні вимоги підтримав, по підставам, зазначеним в позові. Щодо заперечення відповідачки позовних вимог представник банку пояснив, що 17.04.2015 року грошові кошти з картки відповідачки були перераховані через систему "Приват 24" за оплату косметичної продукції, відповідно особа, яка перераховувала кошти знала номер картки, CVV2 код, який надрукований лише на зворотній стороні платіжної картки та на мобільний телефон відповідачки приходив динамічний пароль, без використання якого для підтвердження операції, переказ коштів неможливо було б здійснити. Відповідач знала, що ці дані не можна повідомляти третім особам та вона несе особисту відповідальність за проведення будь-яких операцій зі своїх карток. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Дала пояснення, що дійсно 23.03.2010 року уклала кредитний із позивачем, на виконання якого отримала кредитну картку з кредитним лімітом 3000 гривень, який був збільшений до 13000 гривень. Станом на 10.04.2015 року та 21.04.2015 року мала поточну заборгованість 2837 гривень 39 копійок, яку погасила 22.05.2015 року в сумі 3000 гривень. Стверджує, що 17.04.2015 року їй зателефонувала невідома особа, представилася працівником банку та прохала назвати номер платіжної картки. Вона назвала номер платіжної картки невірно, навмисно змінивши одну цифру. Особа, яка телефонувала виправила помилково названий номер картки, зазначила вірний номер картки, після чого іншої інформації вона не надала та завершила розмову. Того ж дня на мобільний телефон почали надходити СМС повідомлення від банку про списання з платіжної картки коштів в якості оплати за косметику на загальну суму 9919 гривень 95 копійок. За вказаним фактом позивач звернулася того ж дня до банку, повідомила про протиправне списання коштів, прохала заблокувати картку. З заявою про крадіжку коштів звернулася до міліції, наявне кримінальне провадження з приводу заволодіння кредитними коштами з її картки. З'ясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 23 березня 2010 року відповідачем підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. (а.с.8). Відповідно до умов договору, Кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У відповідності до п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до пункту 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Позивач на виконання умов Договору відкрив відповідачеві картковий рахунок, відповідач скористалася кредитним лімітом, але станом на 06.07.2016 року не виконувала належним чином свої зобов'язання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 20258 гривень 02 копійки, з яких тіло кредиту - 9618 гривень 44 копійки, нараховано процентів за користування кредитом - 8366 гривень 26 копійок, нараховано заборгованості за пенею та комісією - 832 гривні 46 копійок, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 940 гривень 86 копійок - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку та умовами договору (а.с. 3-7) Суд критично оцінює посилання відповідачки на те, що вона не може відповідати за використання кредитних коштів, які були зняті 17 квітня 2015 року з її картки, оскільки вказане було здійснено невідомою особою шахрайським шляхом. Адже відповідач підтвердила у судовому засіданні, що дійсно 17.04.2015 року вона відповіла на телефонний дзвінок невідомої особи, яка представилася працівником Приватбанку та повідомила номер карткового рахунку, навмисно змінивши одну цифру номера картки, в подальшому розмову припинила та більше ніяких дпних не повідомляла. Відповідно проведеної банком службової перевірки, встановлено що з картки відповідачки 17.04.2015 року був здійснений переказ коштів за допомогою сервісу "Приват 24" на загальну суму 9919 гривень 95 копійок. Про вказані проведені операції на номер відповідачки надходили СМС повідомлення з динамічними паролями, після чого надходили смс - повідомлення про переказ з картки. Таким чином, платежі здійснювалися з коректним введенням направлених банком паролей платежів. Для підтвердження операції відповідачкою було отримано та введено одноразовий ОТП -пароль (код авторизації), який надсилався банком на мобільний телефон відповідачки, який зареєстрований нею в банківській системі. Відповідач надавала заявки про незаконне списання коштів з її картки, її картку було заблоковано та розблоковано за її ж заявою 21.04.2015 року, після чого були проведені операції по перерахуванню коштів від 17.04.2015 року. За заявкою відповідачки № 112795 про повернення коштів їй було повернуто 1518 гривень36 копійок.( а.с. 123-124, 125). Враховуючи викладене, списання коштів відбувалося з рахунку відповідачки за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача. В той час як, відповідно до п. п. 2.1.1.9.5., 2.1.1.9.11. Умов та Правил надання банківських послуг, що є частиною кредитного договору, Держатель зобов'язується не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; якщо інформація по піну або реквізитах картки стала доступною третім особам, Держатель повинен негайно повідомити про це банк за телефоном 3700. Натомість п. 3 розділу 6 вказаного Положення встановлює обов'язок банку у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. Відповідно до п. 4 розділу 6 Положення банк у разі невиконання обов'язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Однак, як встановлено під час судового розгляду, 17 квітня 2015 року банк надсилав на мобільний номер, яким користується відповідачка, смс-повідомлення із динамічним паролем на підтвердження проведення фінансової операції. П. 9 розділу 6 Положення встановлює, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що позивач виконав свої зобов'язання згідно умов Договору та Положення, натомість відповідач своїми діями сприяла втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому вона несе цивільно-правову відповідальність за втрату коштів з її платіжної картки. Що стосується посилання відповідачки на наявність кримінального провадження щодо заволодіння коштами із її банківської картки відповідача шахрайським способом (а.с.68), то вказане не впливає на питання цивільно-правової відповідальності відповідача за умовами Договору. Натомість, у випадку підтвердження такого факту та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, відповідач матиме змогу звернутись із вимогами до таких осіб про відшкодування заподіяної їй злочином шкоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач належним чином зобов'язання згідно умов Договору не виконала, доказів іншого суду не надала, розмір заборгованості за кредитним договором відповідач не оспорювала, а тому відповідна сума заборгованості повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача, а позов задоволений. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо задоволення позову, та з урахуванням положень статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити судові витрати з відповідача на користь позивача, що пов"язані зі сплатою судового збору в сумі 1378 гривень. На підставі ст. ст. 526, 1054 ЦК України,

Outcome: approved