Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 30 вересня 1988 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який 16 вересня 2004 року було розірвано. Після чого вони продовжували проживати разом однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складає з 5/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також 1/25 частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 13 червня 2014 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної через відсутністю доказів родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем. Просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з вересня 2004 року по [INFO] року, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 5/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на 1/25 часток земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час розгляду справи представник позивач уточнила позовні вимоги - звернулася із позовом до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що з чоловіком працювали та отримували пенсію, тому мали спільний бюджет. За спільні кошти вони відремонтували будинок її матері, яку разом із [PERSON] доглядали. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки до суду не повідомив. Свідок [PERSON] пояснила, що заявника знає з 1996 року. Деякий час після розлучення заявник із [PERSON] разом не проживали. Однак, коли [PERSON] захворів, то повернувся у свою квартиру. Після чого вони помирилися та продовжили проживати однією сім»єю. Також разом ходили купувати продукти харчування, снідали. Згодом [PERSON] поїхав із заявником доглядати її матір. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] разом із заявником доглядали її матір та ремонтували будинок у 2010-2011 роках. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2010 році [PERSON] приїхав разом із заявником доглядати її матір. Вона була запрошена на святкування дня народження [PERSON] Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З 30 вересня 1988 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 16 вересня 2004 року було розірвано (а.с.167,168). [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається, зокрема з 5/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS],та 1/25 частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 103, 26,29-39,40-45,51-63,64-70,74-82, том 1). Позивач просила про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з вересня 2004 року по [INFO] року. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами частини 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З урахуванням роз'яснень, які містяться в п. 21 постанови № 5 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Якщо виникнення, зміна або припинення цивільних прав залежить від настання певних фактів, особа вправі звернутися до суду з вимогами про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Розгляд таких вимог проводиться судом у порядку окремого провадження (глава 6 розділу IV ЦПК України) за умови, що встановлення відповідних фактів не пов'язується з вирішенням спору про право. В іншому випадку за наявності спору відповідна особа вправі заявити вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, разом з вимогою про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в позовному провадженні. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що позов про встановлення факту проживання однією сім'єю був поданий з метою прийняття спадщини. Встановлені обставини свідчать, що позивач з 30 вересня 1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який 16 вересня 2004 року було розірвано. Після цього вони продовжували проживати разом однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки до дня його смерті. Факт спільного проживання підтверджується довідкою Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 404 про те, що [PERSON] з 28 грудня 1996 року по день смерті, [INFO] року, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.10, том 1) та домовою книгою, в якій зазначено, що разом з ним були зареєстровані [PERSON], [PERSON] (а.с.15-19, том 1). Наявність сімейних відносин проявлялась не тільки у спільному проживанні, а й у спільному побуті, який передбачає не тільки придбання продуктів харчування, одягу, ремонт оселі, а також відпочинок, спілкування. Допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили зазначені обставини. Згідно інформаційного листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві відсутні актові записи про шлюб за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2013 року відносно [PERSON] (а.с.26, том 2). 24 жовтня 2013 року між позивачем та ритуальною службою СКП «Спеціалізований комбінат ПКПО» укладено договір № 2.28911.3 на організацію та проведення поховання, відповідно до якого позивачем сплачено грошові кошти за надані послуги за поховання [PERSON] (а.с.176-177, 178, том 1). Отже, в період з вересня 2004 року по [INFO] року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживали однією сім»єю за адресою: [ADDRESS]. Також позивачем заявлено позовні вимоги про визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом на 5/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на 1/25 часток земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON]. Статтею 328 ЦК України передбачено підстави набуття права власності, зокрема, до похідних віднесено такий юридичний факт, що базується на правонаступництві як спадкування. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст.ст. 1261,1262,1263 ЦК України спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні. Згідно інформаційного листа П'ятої Київської державної нотаріальної контори повідомлено, що станом на 19 травня 2016 року за даними алфавітних книг за 2013-2016 роки та за даними спадкового реєстру спадкова справа до майна померлого [INFO] року [PERSON] в П'ятій Київській державній нотаріальній конторі не заводилася (а.с.6-7, том 2). За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина 1 статті 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно частинам 1 та 10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Згідно договору дарування від 12 липня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар 12/100 часток домоволодіння , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], (а.с. 25,том 1). Згідно свідоцтва про право власності, виданого 17 листопада 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві власності по 5/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] кожному (а.с. 26-28, том 1). Згідно інформації Департаменту земельних ресурсів за данними міського земельного кадастру документи, що посвідчують право власності 1/25 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у Дніпровському районі м.Києва на ім»я [PERSON] зареєстровані не були (а.с.25, том 2). 13 червня 2014 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність доказів родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем (а.с.166, том 1). Тобто позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом оформити свої права на спадкове майно. Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказані роз'яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Наведені обставини є підставою для задоволення позову про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 5/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], на 1/25 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Отже, позовні вимоги [PERSON] до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю: встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в період з вересня 2004 року по [INFO] року за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 5/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 1/25 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved