Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р., [PERSON] - відповідач, 04.11.2005р. отримала споживчий кредит у розмірі 4544.89 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням в строк до 02.11.2007р. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 31.01.2014 року на загальну суму 18363.92 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р. у сумі 18363.92 грн. та судовий збір в сумі 243.60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Від представника відповідача до суду надійшла заява в якій він просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що позивачем при подачі позову, 08.02.2014р. пропущено загальний строку позовної давності у три роки виходячи з того, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором проведено - 05.01.2014 року. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 04.11.2005 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р., відповідно до якого позичальник, 04.11.2005р. отримала споживчий кредит у розмірі 4544.89 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням у строк до 02.11.2007р. Відповідач підтвердив свою згоду на умови та правила отримання кредити, про що свідчить його підпис у Кредитному договорі № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р.,(а.с. 7-8). Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 4544.89 грн. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки та у зв"язку з не виконанням зобов'язань за кредитним договором № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р. відповідач, станом на 31.01.2014р. має заборгованість перед позивачем на загальну суму - 21691.21 грн., яка складається з наступного: 1831.39 грн. - заборгованість за кредитом, 6172,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 654.77 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 13032,66 грн. - пеня за несвоєчасне виконання забов»язання за договором(а.с. 5-6). При визначенні остаточної суми боргу, судом враховується стягнута з [PERSON] сума заборгованості у розмірі 3327.29 грн. згідно судового наказу Київського районного суду м. Полтава від 05.07.2007р., а тому фактична сума боргу становить - 18363.92 грн. (а.с.4, 5) (21691.21-3327.29=18363.92) Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості за кредитним договором № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р., встановлено, що позичальником, 05.01.2011р., здійснено останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором (а.с. 6, рядок таблиці 31). Отже можливо зробити висновок про те, що наступний платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р., боржник повинен був здійснити в порядку черговості - 05.02.2011 р. А тому, суд вважає, що з 05.02.2011 року розпочався відліку строку позовної давності звернення до суду по стягненню заборгованості за кредитним договором № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р. Як встановлено, позивача ПАТ КБ "ПриватБанк", тільки - 08.02.2014р. звернувся до суду з позовом до боржника - [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором № PLJ0RK01421372 від 04.11.2005р., що вказує на пропуск строку позовної давності в три роки передбаченого ст. 257 ЦПК України, і від позивача до суду не надходило клопотання про його поновлення. За даних обставин, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності, а тому у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, - слід відмовити, так як позивач звертаючись до суду пропустив встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності і про що в судовому засіданні було заявлено відповідачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed