Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У травні 2016 року ТОВ " ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12 жовтня 2007 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № МL-701/902/2007, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 35 033,53 доларів США на строк до 12 жовтня 2015 р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених договором. В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору від 12.10.2007 р.між Банком та [PERSON] 12 жовтня 2007 р. був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № РМL 701/902/2007. Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 29.06.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до умов вищевказаних договорів до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, однак [PERSON] зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку із чим у неї виникла заборгованість у розмірі 715 476,04 грн. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суму боргу за кредитним договором № МL 701/902/2007 від 12.10.2007 у розмірі 715 476,04 грн. 17.07.2013 р. головним державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження з виконання даного рішення, а також винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та заборону на його відчуження. Посилаючись на викладене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL-701/902/2007 від 12.10.2007 року у загальному розмірі 715 476,04 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON], шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження предмету іпотеки. З метою збереження предмету іпотеки до реалізації, передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву суду, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. 12 жовтня 2007 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № МL-701/902/2007, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 35 033,53 доларів США на строк до 12 жовтня 2015 р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених договором. В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору від 12.10.2007 р.між Банком та [PERSON] 12 жовтня 2007 р. був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № РМL 701/902/2007. Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 29.06.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до умов вищевказаних договорів до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами. Свої зобов'язання за договором кредиту Банк виконав у повному обсязі, надавши [PERSON]кредитні кошти, проте остання вимоги кредитного договору не виконувала належним чином, у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість перед Банком в сумі 715 476, 04грн., що складається з: - заборгованості за кредитом - 251 934,59 грн.; - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 79 772,40 грн.; - заборгованість з нарахованої пені у розмірі 383 769,05 грн. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суму боргу за кредитним договором № МL 701/902/2007 від 12.10.2007 у розмірі 715 476,04 грн. 17.07.2013 р. головним державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження з виконання даного рішення, а також винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та заборону на його відчуження. До теперішнього часу рішенняя Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2012 року не виконано. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно положень ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частиною 2 ст. 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Стаття 12 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його не виконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", суд у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у своєму рішенні зазначає, в тому числі, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якою визначено право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, якщо це передбачено в рішенні суду. При цьому ціна продажу предмета іпотеки, згідно ч. 6 ст. 38 Закону встановлюється на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що вимога Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, задовольняючи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про передачу предмету іпотеки в управління позивача на період до реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, оскільки такий спосіб захисту прав не відповідає положеннями ст. 16 ЦК України і є фактичним позбавленням відповідача права користування його власністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь Банку слід стягнути понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial