Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом в якому вказав, що службою у справах дітей Якимівської райдержадміністрації Запорізької області виявлено факт ухилення від виконання батьківських обов'язків [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З метою подолання складних життєвих обставин, в якій опинилася родина, сім'я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Якимівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Згідно інформації від 20 листопада 2013 року № 374 вказано, що в ході супроводу мати виконувала рекомендації фахівця із соціальної роботи, наглядала за дитиною, відвідувала педіатра, але через місяць після завершення супроводу не з'явилась на плановий щомісячний патронаж дітей до року. Фахівці із соціальної роботи здійснили відвідання родини [PERSON] 19 листопада 2013 року. В ході інспектування виявлено, що дитина не доглянута, речі брудні, в будинку дуже брудно, відсутній запас необхідних продуктів, одягу, іграшок. На підставі даної інформації за поданням Якимівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, у зв'язку з нецільовим використанням коштів з 01 грудня 2013 року [PERSON] припинено виплату державної соціальної допомоги при народженні дитини та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Згідно інформації Якимівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 28 січня 2014 № 49 вказано, що [PERSON] не створила умови для повноцінного розвитку малолітнього [PERSON]. Дитина не забезпечена необхідними речами, одяг в незадовільному стані, немає овочів, фруктів, м'яса, будинок опалюється нерегулярно. У дитині немає іграшок, які відповідають його віковій категорії. У зв'язку з недотриманням температурного режиму у будинку, поганого харчування та догляду, дитина захворіла на бронхіт. У доповідній лікуючого лікаря [PERSON] від 03 лютого 2014 № 63 вказано, що у зв'язку з тим, що мати дитини [PERSON] не реагувала на запрошення на прийом до лікаря, у зв'язку з хворобою хлопця, виникле ускладнення і дитину 24 січня 2014 року було госпіталізовано у дитяче відділення Якимівської центральної районної лікарні з діагнозом «гострий обструктивний бронхіт». На підставі поданих документів, з метою з'ясування обставин, спеціалістами служби у справах дітей райдержадміністрації 29 січня 2014 року було проведено бесіду з [PERSON] щодо створення належних умов проживання маленької дитини. Громадянка написала пояснювальну записку та вказала, що зобов'язується виконувати батьківські обов'язки у повному обсязі. Але згідно інформації повідомлено, що у ході Інспектування фахівцями 06 лютого з'ясовано, що в приміщенні нічого не змінилося: дитяче ліжко заповнено брудним посудом, температурний режим не підтримується, відсутній мінімальний запас продуктів харчування. У будинку не створені умови для повернення дитини з лікарні. Мати до цього часу не звернулася до Управління соціального захисту населення за відновленням виплат на дитину. З метою подолання складних життєвих обставин та у зв'язку з тим, що [PERSON] має намір влаштуватися на роботу, для того щоб виправити ситуацію в родині, забезпечити дитину необхідними речами та підготувати будинок для повернення дитини, районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді надав до служби у справах дітей райдержадміністрації клопотання про влаштування дитини до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» за заявою матері. Після роз'яснень громадянці про її права та обов'язки, та правові наслідки влаштування дитини до державного закладу, [PERSON] надала до служби у справах дітей письмову заяву про влаштування малолітньої дитини [PERSON], [INFO] до закладу. На підставі чого, 21 лютого 2014 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Якимівській райдержадміністрації було прийнято відповідне рішення. Але при оформлені необхідних документів на дитину, [PERSON] 24 лютого 2014 року категорично відмовилась від своїх намірів та не бажає влаштувати дитини до державного закладу за власною заявою і вказує, що у будинку створені належні умови для виховання та розвитку дитини. На підставі усної відмови громадянки, фахівцями Якимівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та служби у справах дітей райдержадміністрації знову обстежені матеріально-побутові умови проживання, за результатами якого складений відповідний акт (додається). З'ясовано, що станом на 24 лютого 2014 року у будинку [PERSON] зовсім нічого не змінилося: у частині будинку, який складається з двох кімнат - холодно, сиро, брудно, немає постільної білизни (з пояснень [PERSON] вона не бачить необхідності в постільній білизні), продуктів харчування майже немає (тільки олія та два пакети круп), запасу дров лише на два дні, підвіконня завалені речами, вікна забиті плівкою, на підлозі брудне покриття, стіни чорні від пічки, не побілені. Тобто, у будинку абсолютно немає умов для проживання малолітньої дитини. Тобто, у зв'язку з тим, що сім'я [PERSON] опинилася в складних життєвих обставинах, з метою збереження, у подальшому родинних стосунків, надання можливості громадянці привести житлове приміщення відповідно для умов повноцінного розвитку, виховання та утримання малолітньої дитини, вирішено застосування такої міри впливу, як відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. В зв'язку з чим просять суд, відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO], від матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав, строком на 1 рік. Для подальшого влаштування, передати малолітню дитину [PERSON] Якимівській райдержадміністрації Запорізькій області, як органу опіки та піклування, в особі служби у справах дітей райдержадміністрації. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь особи або закладу, який буде здійснювати опіку, аліменти на утримання малолітнього [PERSON], в розмірі ? від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, з моменту подання заяви і до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні представник позивача Шереметьєва Г.В. підтримала доводи позову та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, пояснила, що приймає необхідні заходи щодо покращення умов проживання дитини та забезпечення її необхідними речами та їжею. Представник орган опіки та піклування при Якимівській селищній раді в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представника третьої особи Якимівського районного центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді РепінаТ.В. вважає позов обґрунтованим та не має заперечень щодо його задоволення. В судовому засіданні прокурор Пилипенко С.А. пояснив, що заявлені вимоги є обґрунтованими та просив суд задовольнити позов. Суд вислухавши осіб які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази приходить до наступного. При вирішенні зазначеної справи суд враховує положення ст. ст.164, 170 СК України та ст. 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, за змістом яких суд лише у виняткових випадках, за наявності виключних обставин, може відібрати дитину від матері. Так, Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому, визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення про відібрання дитини та вилучення її з сімейного оточення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. З матеріалів справи не вбачається жодних обставин поведінки відповідача або умов проживання дитини, які б надавали підстави вважати, що залишення її на вихованні матері на даний час створюватиме для них яку-небудь небезпеку. За практикою Європейського суду сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), № 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Досліджені в судовому засіданні докази надані позивачем обґрунтування позову на думку суду не є достатніми та не свідчать, що матеріально-побутові умови дитини та ставлення відповідача до її виховання були справді небезпечними для її життя і здоров'я. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, ст. 111, передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.112 цього ж закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини...Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 114 цього ж Закону). Зазначені положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають, відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову Якимівської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей про відібрання дітей у [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed