Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 150 000 грн посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем наприкінці 2012 року виникли правовідносини, які полягали у листуванні між сторонами, неодноразовому оскарженні позивачем дій відповідача, що мали місце і встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили. Незважаючи на позитивне вирішення на користь позивача спірних питань, відповідач продовжував і продовжує створювати перешкоди у реалізації його прав і інтересів своїми незаконними діями і бездіяльністю, завдаючи йому моральної шкоди, а саме, дії які полягали у безпідставному нарахуванні плати за послуги, які не надавалися і безпідставному надісланні платіжних квитанцій про оплату на адресу позивача до набрання законної сили в судового рішення про визнання дій відповідача незаконними, безпідставному поданні заперечення на позов позивача про визнання його дій незаконними, безпідставному поданні апеляційної і касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. і ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., незаконній підготовці заяви із додатками до суду про видачу судового наказу щодо стягнення із позивача грошових сум, незаконній подачі заяви із додатками до суду про розгляд і видачу судового наказу щодо, стягнення із позивача грошових сум, незаконному отриманні судового наказу про стягнення із позивача грошових сум, незаконній подачі відповідачем до відділу державної виконавчої служби судового наказу про стягнення грошових сум із позивача, незаконній підготовці заперечення на заяву про скасування судового наказу про стягнення із позивача грошових сум, незаконному надісланні на адресу позивача квитанцій про наявну заборгованість по сплаті за не надані послуги. А також у бездіяльності, яка полягала у: невжитті заходів щодо припинення нарахування плати за не надані послуги, невжитті заходів щодо припинення надіслання на адресу позивача квитанцій про сплату незаконно нарахованої заборгованості, невжитті заходів щодо об`єктивного розгляду і задоволення численних письмових, усних звернень і звернень в електронному вигляді, звернень позивача із приводу і в частині незаконного нарахування позивачеві оплати за послуги, які не надавалися, безпідставному подані заперечень на позов в частині визнання дій незаконними щодо нарахування оплати за послуги теплопостачання і невизнанні в цій частині позовних вимог, безпідставній подачі апеляційної і касаційної скарг на рішення Івано-Франківського ського суду від 13.03.2014р. і ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., невжитті заходів щодо припинення судової тяганини з боку відповідача шляхом відкликання апеляційної та касаційної скарг на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. і ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р., за результатами розгляду звернень позивача і Всеукраїнського об`єднання ветеранів, не відкликанні заяви про видачу судового наказу щодо позивача, не відкликанні заяви з державної виконавчої служби про стягнення з позивача грошових коштів за судовим наказом, невизнанні незаконності виданого судового наказу про стягнення з позивача грошових сум і невжиття заходів щодо відкликання заперечення на заяву про скасування судового наказу, невжитті заходів щодо припинення нарахування і надіслання на адресу позивача квитанцій (рахунків) про сплату незаконно нарахованих сум за послуги, які не надавалися відповідачем після набрання законної сили рішення Івано-Франківського міського сучу від 13.03.2014р., ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014р. ухвали Іано-Франківського міського суду від 01.09.2015р. про скасування судового наказу. У зв`язку із викладеним, вважає, що відповідач своїми діями і бездіяльністю грубо порушує правовий порядок і створює перешкоди у реалізації, як конституційних, так і цивільних прав позивача і інтересів, що призводить до необхідності докладання додаткових зусиль і викликає у позивача, як інваліда II групи і особи в статусі «дитини війни», а також людини похилого віку, глибокі моральні страждання. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що товариством надавались відповіді на звернення позивача щодо порядку відключення від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води у строки встановлені Законом України «Про звернення громадян». Відповідач реалізовував захист своїх прав та охоронювальних законом інтересів в судовому порядку, у відповідності до ЦПК України. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014р. у справі №344/15533/13-ц, яке залишено в силі апеляційною та касаційною інстанцією, було визнано дії товариства по нарахуванню [PERSON] плати за послуги з централізованого опалення неправомірними та зобов`язано товариство припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення. В решті позовних вимог, зокрема в списанні нарахованої заборгованості відмовлено. Вищезазначене рішення виконано товариством в повному обсязі та припинено нарахування плати за послуги з централізованого опалення з 29.04.2014р., тобто з дати набрання рішенням законної сили. Позивач, обгрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди відповідачем та відповідно її розміру. Відповідно до абз. 1 п. 4 постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В п. 9 вказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У зв"язку з тим, що відповідач діяв виключно в межах чинного законодавства, а позивач не навів жодних мотивів спричинення шкоди винними діями товариства, причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та зазначив лише загальні міркування та власні домисли, а тому у задоволенні позову просив відмовити. 12.12.2016 року ухвалою суду за клопотанням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 11.11.2016 року, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (а.с.88 том 1). 04.05.2017 року ухвалою суду за клопотанням позивача від 28.04.2017 року у справі призначено судово-психологічну експертизу, яку доручено провести НІСЕ в м. Києві (а.с.134, 135 том 1). 02.10.2017 року ухвалою суду відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТзОВ "Станіславська теплоенергетична компанія», третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.(а.с.173, 174 том 1). 24.11.2017 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив, прийняти збільшення позовних вимог, заявлених у позовній заяві [PERSON] до ТзОВ "Станіславська теплоенергетична компанія», третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 178 320 грн. а.с.185 том 1). 21.01.2019 року позивач, представник позивача подали заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив, прийняти збільшення позовних вимог, заявлених у позовній заяві [PERSON] до ТзОВ "Станіславська теплоенергетична компанія», третя особа - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 328 320грн., а також судові витрати у розмірі 15 256,05 грн.(а.с.14, 15 том 2). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із матеріалів справи, а саме, листа №3-15/873 від 21.12.12 року Інспекції ДАБК в Івано-Франківській обл., на розгляді знаходилось звернення [PERSON] щодо питання відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання. Даним листом інспекцією було надано роз"яснення, що відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 "Про затвердження затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання" передбачено відключення від мереж ЦО і ГВП не окремих квартир, а житлового будинку в цілому. Та для врегулювання даного питання направлено листа до ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія» (а.с. 11, 12 том 1). У відповідь листом від 03.01.2013 року № 13/3-149/20 ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія» було направлено листа Захарчуку І.В., та надано роз`яснення порядку відключення від мереж централізованого опалення виключного житлового будинку в цілому, а не секцій, під"їздів чи окремих його приміщень. Крім того, у листі зазначено, що на заяву [PERSON] від 26.10.2012 року представниками товариства за участю балансоутримквача будинку КП "ЄРЦ" було складено 16.11.2016 року Акт про самовільне відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання [ADDRESS] . Акт свідчить виключно про встановлення факту порушення зі сторони [PERSON] вимог Порядку(а.с.13). Аналогічний зміст переписки між сторонами міститься у листах від 14.06.2013 року, 16.07.2013 року, 25.09.3013 року,18.10.2013 року, 02.04.2014 року,06.02.2014 року, 17.04.2014 року, 24.04.2014 року, 25.04.2014 року(а.с. 14-24 том 1). Так, 13.03.2014 року Івано-Франківським міським судом було винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, визнано неправомірними дії ТзОВ "СТЕК" оплати за послуги теплопостачання за період з 01.08.2012 року по 27.09.2013 року та зобов"язано ТзОВ "СТЕК" припинити нарахування [PERSON] оплати за послуги теплопостачання. В решті вимог позову відмовлено(а.с.30-32). Ухвалою судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду від 29.04.2014 року рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року залишено без змін (а.с.33-35 том 1). Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року касаційну скаргу товариства ТзОВ "СТЕК" подану представником А.Ю.Максименко відхилено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року та ухвалу Апеляційного суду від 29.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до ТзОВ "СТЕК" про визнання незаконними дій та зобов"язання припинити нарахування, залишено без змін (а.с.36, 37 том 1). Крім того, позивач звертався листом до заступника міського голови м. Івано-Франківська щодо сприяння вплинути на керівництво ТзОВ "СТЕК" відкликати апеляційну скаргу, оскільки за станом здоров"я не має можливості бути на таких заходах (а.с.21 том 1). Листом прокуратури м. Івано-Франківська № 432-14 від 05.08.2014 року адресованого [PERSON] з приводу правомірності подання ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія» касаційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до ТзОВ "СТЕК" про визнання незаконними дій та зобов"язання припинити нарахування плати за спожиту енергію, а також щодо порушення на думку [PERSON] посадовими особами товариства ЗУ "Про звернення громадян", позивачу було надано відповідне роз"яснення (а.с.25 том 1). А також, листом №0219/37876 від 07.11.2014 року ВДВС Івано-Франківського МУЮ позивача повідомлено про те, що його заява про повторне прийняття до виконання виконавчого листа по справі №344/15533/13-ц виданого 04.07.2014 року Івано-Франківським міським судом про зобов"язання ТзОВ "СТЕК" припинити нарахування [PERSON] оплати за послуги теплопостачання розглянута. 13.08.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого документа. Виконавчий лист повернуто до Івано-Франківського міського суду (а.с.29 том 1). На посилання позивача з приводу завдання йому діями ТзОВ "СТЕК" моральної шкоди, оскільки, судами були прийняті рішення щодо припинення нарахування оплати за послуги теплопостачання відповідачем, проте, останній знехтував вищезвказані рішення та продовжував надсилати позивачу платіжки щодо оплати послуг теплопостачання та винесення судового наказу від 22.07.2015 року, ухвали суду від 01.09.2015 року про скасування судового наказу (а.с. 40, 41, 44-48), судом було призначено судово-психологічну експертизу за матеріалами справи № 344/6714/16-ц. Висновком №8854 складеного 27.07.2017 року експертом Алікіною Н.В. встановлено: 1. [PERSON] , 1938 року народження, притаманні такі психологічні особисті якості та провідні мотиваційні чинники поведінки: енергійність, цілеспрямована активність, спрямованість на досягнення та долання перепон, відповідальність, обов`язковість, старанність, критичність, вимогливість до себе та інших, прямолінійність, схильність відстоювати власну точку зору, неприйняття власної пасивності та залежного становища, певна негнучкість, принциповість, відсутність користолюбства та експансивних й пристосовницьких тенденції у поведінці (не приймає хитрощів і приниження як засобів досягнення мети), зорієнтованість у стосунках на підтримку та співпрацю, на конструктивні взаємини та взаємоповагу, на еталонні уявлення стосовно етичних стандартів дій та усталені соціокультурні традиції, включення соціально регламентованих норм поведінки у регуляційні схеми та моральні принципи власного життя, сприйнятливість до дисонансів в оточенні, вимогливість до усунення розбіжностей, адекватна самооцінка, що базується на власних досягненнях та критичному ставленні до власних особливостей, з проявами тенденції до заниження через актуалізовані стресовими обставинами життя тривожність та дорікання собі. Психологічний стан позивача [PERSON] має ознаки неадаптивних проявів (хворобливі виявів у стані здоров`я, виражені коливання продуктивності пізнавальних процесів та особистісного рівня регуляції емоційно-поведінковими виявами у вигляді емоційної лабільності, нестійкості, підвищеної уразливості), що здатні негативно впливати на соціальне функціонування його як особистості та актуалізувалися і набули загострення під впливом обставин життя, що мають для позивача [PERSON] характер хронічного стресу (тобто знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з особливостями обставин, з приводу яких позивач [PERSON] піднімає питання про відшкодування йому моральної шкоди, заподіяної діями ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», які полягають у нарахуванні плати за ненадані послуги, надісланні платіжних квитанцій позивачу по оплаті за послуги, повторному зверненню до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] та вчиненні подальших дій на примусове виконання рішень суду, при наявності у ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.04.2014 року. 2. Ситуація, що досліджується за позовом [PERSON] у даній циивільній справі № 344/6714/16-ц (безпідставне нарахування плати за послуги, які не надавалися і безпідставне надіслання платіжних квитанцій про оплату на адресу позивача після набрання законної сили судового рішення від13.03.2014 року, чинного з 29.04.2014 року, яким визнано дії відповідача незаконними, повторна подача заяви до суду про видачу судового наказу щодо стягнення із позивача грошових сум, що охоплює (включало бездіяльність) невжиття заходів щодо припинення нарахування плати за ненадані послуги, невжиття заходів щодо об`єктивного розгляду численних письмових, усних звернень і звернень в електронному вигляді позивача і всеукраїнського об`єднання ветеранів із приводу незаконного нарахування [PERSON] оплати за послуги, які не надавалися, невжиття заходів ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» щодо припинення судового розгляду їхньої заяви та позову які стосуються заборгованості [PERSON] , тобто залишення без розгляду при поданні заяви [PERSON] про скасування судового наказу) є психотравмуючою для нього. 3. Вказаними діями (що охоплюють бездіяльність) [PERSON] , 1938 року народження, завдано страждань (заподіяно моральну шкоду). 4. Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані [PERSON] , 1938 року народження, страждання (заподіяну моральну шкоду) може становити 102,60 МЗП (а.с.137-170 том 1). 17.01.2019 року представником відповідача було подано заяву про визнання висновку №8854 судово-психологічну експертизи від 27.07.2017 року не дійсним, оскільки проведення експертизи може бути призначено лише державним спеціалізованим установам, перелік яких визначено ст. 7 Закону або конкретному судовому експерту (судовим експертам), дані яких внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, [PERSON] , свідоцтво експерта якої анульоване ще в 2016 році, склала Висновок №8854 судової психологічної експертизи за матеріалами справи №344/6714/16-ц. Аналізуючи дані, які розміщені в Реєстрі атестованих судових експертів, свідоцтво експерта Алікіної Наталії Вікторівни №27-11 анульоване рішенням Експертної кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.04.2016 №4 (а.с.1-7 том 2). Відповідно до ст. 10 Закону України «Про судову експертизу», якою передбачено, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Водночас, у вищезазначеній статті визначений суб`єктний склад осіб, які можуть бути судовими експертами, зокрема, судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 9 Закону атестованими експертами є судові експерти, які включені до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Згідно ст. 16 Закону метою атестації судового експерта є оцінка професійного рівня фахівців, які залучаються до проведення судових експертиз або беруть участь у розробках теоретичної та методичної бази судової експертизи. Залежно від спеціалізації їм присвоюється кваліфікація судового експерта з правом проведення певного виду експертизи. Так листом № 07/01-13/19797-18 від 2012.2018 року наданим КНДІСЕ про надання інформації щодо атестації судового експерта Алікіної Н.В. встановлено, що на дату складання висновку №8854 судово-психологічної експертизи від 27.07.2017 року [PERSON] атестованим судовим експертом не була (а.с.6, 7 том 2). Отже, суд вважає висновок №8854 судово-психологічної експертизи від 27.07.2017 року складений експертом Алікіною Н.В., яка на час його складення була не атестованим експертом, не належним доказом у даній справі, а тому не може слугувати підставою для стягнення моральної шкоди завданої позивачу. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Щодо посилання позивача, про продовження безпідставного надсилання йому ТзОВ "СТЕК" розрахунків за надані послуги з ц/о та г/в за період з серпня 2012 року по квітень 2015 року, то судом встановлено наступне. Як вбачається з рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року, яким визнано дії товариства по нарахуванню [PERSON] плати за послуги з централізованого опалення неправомірними та зобов`язано товариство припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення. В решті позовних вимог, зокрема в списанні нарахованої заборгованості відмовлено. Вищезазначене рішення виконано, припинено нарахування плати за послуги з централізованого опалення з 29.04.2014р., тобто з дати набрання рішенням законної сили. Даний факт підтверджується довідкою про розрахунки за надані послуги з ц/о та г/в протягом періоду серпня 2012 року по квітень 2015 року. Де зазначено, що станом квітень (включаючи 23 дні) 2015 року заборгованість [PERSON] становить 4 684,91 грн. (а.с.40 том 1). Рішення Івано-Франківського міського суду від 13.03.2014 року, яке залишене без змін ухвалою судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду від 29.04.2014 року, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року, жодних висновків стосовно списання нарахованих коштів не має. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди є безпідставною, а тому до задоволення не підлягає. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат пов`язаних із розглядом справ, то вона не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна вимога про стягнення судових витрат є похідною від первісної у задоволенні якої судом відмовлено, то відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові витрати у справі покладаються на позивача. На підставі наведеного, відповідно до ЗУ "Про судову експертизу", ст.ст. 15, 23, 280 ЦК України,

Outcome: dismissed