Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНАНС ІННОВАЦІЯ", в якому просить визнати недійсним договір № 201010-27492-1 від 10.10.2020. Позов обґрунтований тим, що 10.10.2020 року між позивачем та ТОВ « Фінансова компанія «Фінанс Кредит», було укладено договір № 201010-27492-1, згідно з яким відповідач надав позивачу кредит на суму 4 000 грн. Покликаючись на вимоги ст. 8 Закону України "Про електронну комерцію", де зазначено, що права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Мотивує позов тим, що відповідач не повідомив його письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору та не надав усієї інформації про нього. Крім того, звертає увагу на те, що згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів" встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними з підстав недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, що зазначено в. ч. 1 ст. 215 ЦК України. Вказує на відсутність підписання укладеного кредитного договору за допомогою кваліфікованого електронного підпису, що виключає акцептування ним умов кредитного договору. Крім того позивач вказує на відсутність в оспорюваному договорі ціни та сукупної вартості кредиту, вартості додаткових та супутніх послуг, загальних витрат по кредиту у зв`язку з чим реально нарахований відсоток за користування кредитом став значно більшим ніж у розрахунку платежів. Покликаючись на нечесну підприємницьку практику відповідача, нарахування неустойки у завищеному розмірі, несправедливі умови. Зважаючи на викладене, а також на норму ч. 1 ст. 216 ЦК України, а саме, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю, позивач просить визнати договір недійсним. Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву від 17 березня 2021 року, отриманий судом 26 березня 2021 року, в якому вказав, що між [PERSON] та ТОВ ФК "Фінанс Інновація" 10.10.2020 року було укладено договір № 201010-27492-1 за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом перерахування суми кредиту на його картковий рахунок у АТ КБ "Приватбанк". Договір передбачав сплату відсотків у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування коштами та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. У відзиві акцентовано, що укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування згідно ч. 2 ст. 3 Закону "Про споживче кредитування", оскільки розмір кредиту за договором не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, на день укладення цього договору. У відзиві зазначено, що договір укладався в електронному вигляді, шляхом реєстрації позивача на електронному сайті у мережі інтернет за адресою https://monetka.com.ua та підписання цього договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ "Про електронну комерцію" за умовами та правилами відповідача, які розміщені на його офіційному веб-сайті, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 207 ЦК України та ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію". Позивач ознайомлювався з умовами договору шляхом проставлення відповідних позначок на ІТС, без проставлення яких неможливо перейти до наступного кроку для отримання кредиту, при цьому позивачці направлявся одноразовий ідентифікатор 793774 на номер її мобільного телефону [NUMBER] , 10.10.2020 року об 07 год. 37 хв., який вказувався при реєстрації, як і сума позики надсилалась на платіжну картку позивачки, крім цього, позивачем було пролонговано термін дії Договору № 201010-27492-1 від 10.10.2020 року шляхом сплати комісії у розмірі 250,00 грн., що підтверджується чеком № 298645288 від 08.11.2020 року. Вказуючи на повне виконання з боку відповідача умов договору та неналежне виконання цих умов позивачем, внаслідок чого, станом на 17.03.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 18 780,00 грн., в тому числі 4000,00 грн. заборгованість по кредиту, 14780,00 грн. - заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом. У зв`язку з наведеним, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповіді на відзив позивач не надав. Позивач в судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 10.10.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" в особі директора [PERSON] укладено договір № 201010-27492-1. Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного п. 1.3 цього Договору. Кредит надається не на споживчі цілі. Відповідно до п.1.3. договору, кредит надається строком на 30 днів. Згідно п. 1.2. договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом в межах строку, визначеного п. 1.3 цього договору. Згідно п. 3.3. договору. У випадку порушення позичальником строків повернення кредиту, визначених п. 1.3, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасного повернення кредиту за кожен день користування. Згідно п. 1.4 договору, невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація", які розміщені на сайті monetka.ua. Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства. Укладення договору здійснюється в електронному вигляді шляхом реєстрації позивачки на веб сайті у мережі інтернет https://monetka.com.ua. Договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) товариству та її прийняття (акцепту) позичальником, після проведення ідентифікації , верифікації позичальника та його контактних даних, шляхом заповнення електронних форм та підтвердження акцептування умов договору надсиланням електронного повідомлення підпису, відповідно до правил та вимог Закону України "Про електронну комерцію". Сторони підтверджують, що договір, підписаний відповідно до вимог ЗУ "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Позичальник засвідчує, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору , додатків до нього та правил надання фінансової послуги і зобов`язується їх дотримуватись (п. 5.2.1.) Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію") Позивач у своєму позові не заперечує той факт, що при укладенні спірного договору він скористався інформаційно-телекомунікаційною системою товариства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного договору № 201010-27492-1 від 10.10.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, засвідчив, що умови договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків товариства та позичальника, підтвердив, що отримав від товариства всю необхідну інформацію щодо умов договору. Крім того, суд звертає увагу, що представником відповідача до відзиву додані: графік розрахунків, роздруківки форми від 08.11.2020 року щодо пролонгації договору, розрахунок заборгованості за договором, станом на 17 березня 2021 року з якого вбачається, що 16.11.2021 року [PERSON] погашав заборгованість по договору. Вказане також свідчить про те, що позивач погодився із умовами укладеного ним договору та такі для нього були зрозумілими, оскільки він не звертався із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також не скористався правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору згідно з ч. 3 ст.12 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 230 ЦК України закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, які би свідчили про невідповідність умов договору № 201010-27492-1 від 10.10.2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача щодо недійсності укладеного ним договору ґрунтуються виключно на його твердженнях і спростовуються самим змістом договору та матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення прав з боку відповідача, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed