Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

07.10.2021 року Орган опіки та піклування Березівської міської ради Одеської області, в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Впродовж 2019-2020 років сім`я неодноразово відвідувалась за місцем проживання соціальними службами та виявлені факти систематичного ухилення батьками від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх неповнолітніх дітей. Відповідачі не створювали належних умов для проживання та розвитку своїх дітей, не приділяли належної уваги їхньому вихованню. Окрім цього, [PERSON] систематично зловживає спиртними напоями, постійно вчиняючи дружині сварки у присутності дітей. З метою захисту прав неповнолітніх дітей сім' [PERSON] у справах дітей у зазначений період двічі відбиралися з сім`ї та влаштовувалися до ЦСПР дітей ССД Березівської РДА. З 21.12.2020 року по теперішній час діти перебувають в ЦСПР дітей ССД Березівської РДА. З відповідачами неодноразово проводилися профілактичні заходи, направлені на зміну свого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, однак вони позитивних висновків для себе не зробили та до теперішнього часу задовільні умови для життя та розвитку дітей не створили. 15.09.2021 року ССД ВК Березівської міської ради винесений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно своїх малолітніх дітей, який розглянутий на черговому засіданні комісії із захисту прав дитини при виконавчому комітеті Березівської міської ради та на черговому засіданні виконавчого комітету Березівської міської ради. 30.09.2021 року виконавчим комітетом Березівської міської ради своїм рішенням №12-211 затверджений висновок ССД ВК Березівської міської ради щодо доцільності позбавлення прав відповідачів по справі у відношення до їх непонолітніх дітей. Вище зазначені факти є підтвердженням того, що поведінку відповідачів змінити не можливо і в подальшому, при прийнятті рішення про повернення дітей в сім`ю, це в черговий раз призведе до ухилення відповідачами від батьківських обов`язків, жорстокого поводження з дітьми та загроз життю чи здоров`ю. Таким чином, відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками щодо утримання, виховання та розвитку своїх дітей. На підставі цього позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей. Відповідно до наказу №19-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 31.12.2021 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. Представник органу опіки і піклування Березівської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Водночас, 17.12.2021 року надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити. Направив також, акт обстеження житлово-побутових умов та характеристику на відповідачів. Відповідачі в судовому засіданні 23.12.2021 року позов категорично не визнавали, просили відмовити в його задоволені. Вказували, що обставини, які слугували для вилучення дітей відпали. Вони мають житло, яке відповідає нормам та для дітей створені належні умови для їх проживання. Також, [PERSON] вже не вживає алкогольні напої та намагається заробляти кошти для виховання дітей. Неодноразово дзвонили до ЦСПР дітей ССД Березівської РДА де перебувають їх діти, на даний час цікавляться їх життям, проте зустрітись з ними не має можливості, оскільки карантин та не має до них допуску. Запевнили, що змінились та дуже хочуть повернути своїх дітей. Суд, заслухавши пояснення відповідачів, врахувавши думку представника позивача в заяві, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Проте, позивач звернувся з вказаним позовом про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітніх дітей,- спонуканням звернення стало ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей. Відповідно до ч.1 ст.150 Сімейного крдексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Суд вважає зазначити, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітніх дітей( а.с.10-11) Підґрунтям винесених рішень стало наступне: Негативна характеристика старости села Михайло-Олександрівка та акти обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання відповідачів: [ADDRESS] . Також, у рішеннях зазначється, що протягом 2019-2020 року з відповідачами проводились бесіди щодо належного виховання дитини, однак останні не виконують свої батьківські обов`язки. Разом з цим, абзацом 2 п. 18 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Практика Європейського суду з прав людини, як в силу ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України») Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Більш того, у п.52. рішення по справі"Савіни проти України" передбачено, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості та підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. У судовому засіданні відповідачі пояснили, що вони створили належні умови для проживання дітей та змінили свою поведінку, дуже хочуть повернути їх у сім`ю та виховувати. Водночас, відповідачі не заперечували факти щодо неналженого виконання ними батьківських обов`язків, що є неприпустимим та небезпечним для життя, здоров`я та морального виховання дітей. Офіційно відповідачі не працюють, вказане також може в подальшому призвести до негативних наслідків у здоров`ї дітей. Проте, незважаючи на молодий вік батьків, останні є особами працездатного віку, яким необхідно мати постійний заробіток для нормального забезпечення розвитку дитини. У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». Суд також вважає позитивним те, що відповідачі після вилучення їх дітей, - цікавляться їх долею та здоров`ям. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Враховуючи процесуальну поведінку відповідачів, з якої вбачається , що останні не байдуже ставляться до долі своїх дітей, суд не вбачає підстав для позбавлення їх батьківських прав. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. Однак, беручи до уваги обставини, які склались між членами сім`ї та враховуючи в минулому протиправну поведінку відповідачів щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, - їх необхідно попередити, що у разі продовження протиправної поведінки щодо своїх дітей вони будуть позбавлені батьківських прав. У випадку продовження ігнорування відповідачами своїх батьківських обов`язків позивач не позбавлений права повторного звернення до суду, але з урахуванням змінених правових підстав та нових обставин. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed