Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати за ними право власності по 1\\2 житлового будинку із господарськими спорудами, який розсташований в [ADDRESS] в порядку спадщини за законом після смерті матері [PERSON], котра померла [INFO] року в с. Вікно. В мотивування позову посилаються на те, що після смерті останньої відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Позивачі посилаються на те, що вони являються спадкоємцями спадкового майно по закону, котрі своєчасно і належним чином прийняли спадщину , оскільки в установлений законом шестимісячний строк подали заяви про прийняття спадщини. На даний час бажають оформити право власності на спадщину , у зв"язку із чим звернулися до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, проте їм в цьому відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів про належність вказаного майна спадкодавцеві. В попередньому судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] позов підтримали повністю. Представник територіальної громади в попереднє судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Враховуючи, що визнання позову не суперечить інтересам сторін, закону, суд вважає, що його слід прийняти та постановити рішення при попередньому розгляді справи. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] . За життя остання заповіту не залишала, а тому відкрилась спадщина по закону. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, батьки. Вiдповiдно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповiтом i за законом можуть бути фiзичнi особи, якi є живими на час вiдкриття спадщини. Спадкоємцем першої черги по закону є діти померлої [PERSON] та [PERSON] . За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України , спадкуванням є перехiд прав та обов'язкiв (спадщини) вiд фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осiб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповiтом або за законом. До складу спадщини входять yci права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент вiдкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповiтом чи за законом має право прийняти спадшину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи iз застереженням. Спадкоємець, який постiйно проживав разом iз спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про вiдмову вiд неї. Незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вiдповiдно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час смерті не проживав постiйно iз спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки №435 від 17.03.2016 року, виданої виконавчим комітетом Вікнянської сільської ради із померлою [PERSON] ніхто не проживав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] звернулися до Заставнівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, згідно яких заведена спадкова справа №385/2015 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42494378 від 17.12.2015 року . Відповідно до положення ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свiдоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимоги даної статті позивачі звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами, проте їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, оскільки ними не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17.03.2016 року . Встановлено, що [PERSON] за життя не оформила документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його в органах БТІ. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачена обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" п 3.3. наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будiвель", i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності [PERSON] вищезазначеного житлового будинку підтверджується рішенням Вікнянської сільської ради №1/5 від 21.02.1997 року про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, інвентарною справою . Постанова Пленуму Верховного суду України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на вiдведенiй в установленому порядку на земельній дiлянцi i прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації виконкомі у місцевої ради. Встановлено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями , що розташований в [ADDRESS] Заставнівського району побудованиі в 1950-1975 роках. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці , яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності . За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року , на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно ст. 328 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved