Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області № 2 від 10.11.1955 року її діду - [PERSON] була надана у безстрокове користування земельна ділянка площею 405,0кв.м., для будівництва будинку за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ, провулок Красний, 37. На підставі цього рішення був зроблений проект планування та забудови земельної ділянки площею 405,0кв.м. за вказаною адресою, який був узгоджений з головним архітектором м. Дзержинська. Згідно акту від 16.11.1955 року працівник комунального підприємства бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська провів відведення земельної ділянки загальною площею 405,0кв.м. за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ, провулок Красний 37. 30.11.1955 року [PERSON] уклав договір з ДЛГ житлового управління м. Дзержинська про надання в постійне користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності з числом кімнат від однієї до пяти включно за адресою: м. Дзержинськ, провулок Красний, 37. Зазначений договір був нотаріально засвідчений. В 1960 році будівництво будинку за адресою: м. Дзержинськ, провулок Красний, 37 було закінчено, в період з 1966 року по 1975 рік було закінчено будівництво надвірних будівель та споруд на земельній ділянці. Під час проведення інвентаризації комунального бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська будинку за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ, провулок Красний, 37 була надана адреса: Донецька область, м. Дзержинськ, вул. Калінінградська, будинок 25. Через хворобу [PERSON] не зареєстрував в органах БТІ збудований будинок, надвірні будівлі та споруди. 29.12.2014 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ, вул. Калінінградська, буд. 25. У вчиненні нотаріальних дій та в отриманні свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті діда [PERSON] їй було відмолено, у звязку з відсутністю реєстрації прав власності на житло. Представник позивача до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просив розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином був повідомлений. Дослідивши матеріали справи і надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON], діду позивача по справі на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області № 21 від 10.11.1955 року було надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 405,0кв.м. (а.с.10-11). З метою виконання зазначеного рішення 30.11.1955 року дід позивача по справі уклав договір на про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти (а.с. 12-13). Після чого дід позивача по справі розпочав будівництво будинку, яке було повністю закінчено в 1975 році. З технічного паспорту на будинок за адресою: м. Дзержинськ, вул. Калініградська, 25, виготовленому Дзержинським бюро технічної інвентаризації 14.05.2015 року, вбачається, що [PERSON] у період часу з 1960 рік по 1975 рік за зазначеною адресою були збудовані: житловий будинок під літерами "А, а, а1, т, загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м., сарай Ж, площею 6,8 кв.м., сарай Д, площею 20,2 кв.м., літня кухня Б, площею 13,9 кв.м., сарай В, площею 10,5 кв.м., сарай М, площею 10,3 кв.м., вбиральня - Г, площею 2,7 кв.м., огородження N, площею 14,1кв.м. (а.с. 22-26). Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення". Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї\~постанови\~місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до п. 4 додатку № 1\~Інструкції "Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (в редакції, чинній на час завершення будівництва), реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і\~ЦК\~КП(б)У від 10 листопада 1944 року "Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх". Факт реєстрації житлового будинку підверджується вищезазначеними у рішенні суду документами. 29 грудня 2014 року [PERSON], дід позивача помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 17). Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку Донецька область, м. Дзержинськ, вул. Калінінградська, 25. Єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом четвертої черги є його онука, позивач по справі, яка постійно проживала з дідом по день його смерті у спадковому житловому будинку (а.с.18). Позивач мала намір оформити спадщину на будинок. Згідно з а. 2 п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до листа Дзержинської державної нотаріальної контори, після померлого 29.12.2014 року [PERSON] до Дзержинської нотаріальної контори була подана заява про відмову від спадщини від імені його доньки - [PERSON], спадкоємиці першої черги на користь його онуки [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталась до Дзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON], але постановою державного нотаріуса Дзержинської державної нотаріальної контори від 17.07.2015 року [PERSON] відмовлено в оформленні права на спадщину на житловий будинок, у звязку з тим, що [PERSON] не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, а саме: відсутні реєстрації права власності померлого на нерухоме майно у відповідних органах державної реєстрації. (а.с. 29). Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, її вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому захисту. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved