Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та підписав заяву б/н від 07.06.2012 року. Відповідач при підписання анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Однак, у порушення умов договору відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим, станом на 08.12.2020 року має заборгованість у сумі 24318,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7375,29 грн., в т.ч.: заборгованості за простроченим тілом кредиту 7375,29 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, - 14979,86 грн., нарахованої пені 1963,84 грн. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 22855,15, яка складається із:\~ заборгованості за простроченим тілом кредиту 7375,29 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, - 14979,86 грн., нарахованої пені 500 грн. На підставі цього, АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 22855,15 грн. та судовий збір у розміру 2270,00 грн. Розгляд справи відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводився у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та підписав заяву б/н від 07.06.2012 року. Відповідач при підписання анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б\\н від 07.06.2012 року відповідач, станом на 08.12.2020 року має заборгованість у сумі 24318,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7375,29 грн., в т.ч.: заборгованості за простроченим тілом кредиту 7375,29 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, - 14979,86 грн., нарахованої пені 1963,84 грн. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 22855,15, яка складається із:\~ заборгованості за простроченим тілом кредиту 7375,29 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, - 14979,86 грн., нарахованої пені 500 грн. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також, суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову, зокрема: заборгованості за тілом кредиту 7375,29 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 7375,29\~ грн., заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, - 14979,86 грн. При вирішенні питання щодо стягнення пені - 500 грн., суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума пені була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя. Отже, нарахування пені за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м. Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з 12.07.1995 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу пені - 500 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування цих сум, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням переліченого, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за тілом кредиту 7375,29 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 7375,29 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит, - 14979,86 грн., а всього - 22355.15 грн.\~ Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2220,30 грн.

Outcome: partial