Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. Позивач за зустрічним позовом звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. В судове засідання представник позивача за первісним позовом не з'явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідачі та треті особи за первісним та зустрічним позовами не з'явились попередньо надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечили. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що визнання відповідачами первісного та зустрічного позовів не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [INFO] року помер - [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей [INFO] року зроблено відповідний запис за № 168 та виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно повідомлення Полтавської районної державної нотаріальної контори від 20 червня 2014 року, після його смерті було заведено спадкову справу № 327/2006. Заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого, [PERSON], яка, таким чином, належно прийняла спадщину. [INFO] року, у віці 82 років, померла спадкодавець - [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 82 та виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно повідомлення Полтавської районної державної нотаріальної контори від 20 червня 2014 року, після її смерті 12 вересня 2013 року було заведено спадкову справу № 509/2013 (за номером у спадковому реєстрі № 54999709). Заяви про прийняття спадщини подали діти померлої: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; інших заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини не надходило. Також судом встановлено, що 21липня 2006 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого, діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумінні та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, житловий будинок 1970 року забудови та присадибну земельну ділянку площею 0,05 га заповіла своїм дітям: - [PERSON] [PERSON], [PERSON]. Як встановлено, до складу спадщини після померлої [PERSON], окрім іншого, входили житловий будинок 1970 року забудови та присадибна земельна ділянка площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та були заповідані згідно і заповіту від 21 липня 2006 року. Вказані об'єкти нерухомості належали [PERSON], а після його смерті були прийняті як спадщина [PERSON] згідно поданої нею заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після прийняття спадщини після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] не встигла належним чином оформити спадкові права на своє ім'я та померла. Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 034571, виданому Щербанівською сільською радою 06 квітня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1129, судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га на території с. Розсошенці Щербанівської сільської ради, що передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належала [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26.11.2014 року № 6068 , встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га, належала [PERSON], який помер [INFO] року, і знаходиться за адресою: с. Розсошенці, [ADDRESS]. Відповідно до довідки Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 27 січня 2014 року за № 430, судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] року, дійсно належить житловий будинок згідно запису в погосподарській книзі № 14, особовий рахунок № [NUMBER], будинок в [ADDRESS] Згідно наказу по радгоспу ім. Шевченка від 13 липня 1976 року № 149, земельна ділянка загальною площею 0,10 га виділена та відведена під забудову [PERSON]. На виділеній земельній ділянці знаходиться існуючий житловий будинок та сарай з літнею кухнею, вбиральня. Зазначені відомості оформлені свідоцтвом про забудову індивідуальної садиби № 29, зареєстровано під № 347 у виконкомі Щербанівської сільської ради депутатів трудящих 21.02.1977 року. Окрім того, [PERSON] мав затверджений план земельної ділянки і червоних ліній забудови та поетажний план на будівництво житлового будинку з літніми кухнями в [ADDRESS]. Аналізуючи встановлені обставини, та виходячи з відомостей технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], порівняння років забудови та площ нерухомості, належної [PERSON], вбачається, що [PERSON] заповідано [PERSON] житловий будинок, позначений на плані земельної ділянки садибного індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS] літерами А-1, а. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Дана інструкція діяла у період з 31 січня 1966 року по 19.01.1996 року (у період здійснення будівництва спадкодавцем [PERSON]). За чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Окрім того, вказані нормативні акти хоч і передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказує, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема : · положеннями ЦК УРСР 1963 року, · Законом України Про власність", · Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", · Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", · постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP", · вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5 · вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, · інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, · · · інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, · інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. · За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. В той же час, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року за № 24-753/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] набув права на житловий будинок 1970 року забудови у встановленому законом порядку: його право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться в сільській місцевості, підтверджено довідкою Щербанівської сільської ради згідно із записами в по господарській книзі, земельна ділянка, на якій розміщено вказаний житловий будинок, відведена під забудову у встановленому законом порядку, технічний паспорт на вказаний житловий будинок виготовлений, а, отже наявні всі підстави та документи для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно листа Полтавської районної державної нотаріальної контори від 20.06.2014 року встановлено, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Полтавська районна державна нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене майно. Разом з тим, спадкоємцям роз'яснено право на звернення до суду з відповідним позовом про визнання права власності на вищезазначене майно. Також встановлено, що на земельній ділянці, що знаходиться за адресою [ADDRESS], розміщені ще один житловий будинок (літ. Б-1, б, 61) , який заповіданий матір'ю [PERSON], надвірні будівлі та споруди - погріб (літ. 62), літня кухня (літ. В,в), гараж (літ. В1), літній душ (літ. Д), вбиральні (літ. Г,3) сарай (літ. Е), навіс (літ. е), сарай (літ. Ж), погріб (літ. ж), хвіртка (№ 1), огорожі (№ 3,6), колодязь (№ 4), ворота з хвірткою (№ 5). З огляду на той факт, що спадкодавцем у своєму заповіті волі щодо розпорядження вказаним майном - надвірними побудовами та спорудами в заповіті від 21 липня 2006 року не виявлено, інших заповітів, зокрема, щодо зазначеного майна, [PERSON] не складалося, та з врахуванням нерозривності використання житлового будинку з частиною надвірних побудов та споруд, спадкоємцями було здійснено тлумачення заповіту [PERSON] від 21.07.2006 року в порядку ст.. 1256 Цивільного кодексу України, відповідно до якого встановлено, що разом із розпорядженням земельною ділянкою та житловими будинками спадкодавицею було здійснено розпорядження також надвірними побудовами та спорудами. Разом з тим, між спадкоємцями, яким заповідано житлові будинки за адресою: [ADDRESS], дійдено згоди щодо поділу та використання споруд, згідно з яким мною використовуються гараж (літ. В1) 1978 року забудови площею 33,70 кв.м. та літній душ (літ. Д) 1989 року забудови площею 2,30 кв.м. Відповідно до п. 3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями), індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не є самочинно збудованими. Отже, судом встановлено, що відсутність правовстановлюючого документу, який засвідчує право власності померлого на нерухоме майно є підставою, яка позбавляє спадкоємців можливості відповідно до вимог чинного законодавства оформити свої спадкові права на нього та одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент спадщини і не припинились внаслідок смерті. У відповідності до ч. 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 328 ЦК України , право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття прав власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з повним визнанням позову відповідачами та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved