Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

ПАТ КБ"Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору від 13.09.2006 року відповідач отримала споживчий кредит в розмірі 3200грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванння кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та всю суму пені. Станом на 30.06.2015 р. відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість в сумі 16515,73 грн. яка складається з наступного: 3053,09 грн. заборгованість кредиту ; 12199,99грн. заборгованість по процентам за користуванння кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина), 762,65 грн. штраф ( процентна складова) . Представник позивача в судове засідання не з*явився. Згідно заяви справу просить розглянути в його відсутність. Позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з"явилася, однак від неї поступила заява в якій просить справу слухати у її відсутності , просить застосувати позовну давність. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку про відмову в позові з наступних підстав . Відповідно до статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 13.09.2006 року між ЗАТ КБ"Приватбанк" правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванння кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір складається з заяви позичальника і умов і правил надання банківських послуг. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено ,що відповідач не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість станом на 30.06.2015р. згідно розрахунку в сумі 16515,73 грн. яка складається з наступного: 3053,09 грн. заборгованість кредиту ; 12199,99грн. заборгованість по процентам за користуванння кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина), 762,65 грн. штраф ( процентна складова) . В судове засіданння відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 267 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] 13.09.2006 року подала заяву до банку на отримання строкового споживчого кредиту у сумі 3200 грн. на строк 12 місяців,тобто до 13.09.2007 року включно. Відповідач зобов*язання по кредитному договору не виконувала належним чином. Після закінчення строку виконання договору відповідач частково погашала заборгованість,останній платіж нею було здійснено 18.05.2009 року . У відповідності із ст.ст. 253,254 ,ч.5 ст.261 ЦК України перебіг трьохрічного строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача починається з 18.05.2009 року і спливає 18.05.2012 року. Дані обставини встановлені рішенням Надвірнянського районного суду від 29.05.2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.07.2014 року ,які вступили в законну силу. У відповідності із ст..61 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено,що позивач звернувся до суду з даним позовом 25.09.2015 року ,тобто з пропуском трирічного строку для пред*явлення позову, а відповідач відповідно до ст.. 267 ЦК України ,подав заяву про застосування позовної давності. Згідно п.4 ст..267 ЦК України сплив позовної давності,про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання боргу за кредитним договором від відповідачки є доведеним, проте таке право не підлягає судовому захисту у зв'язку з спливом позовної давності, а тому позов не підлягає до задоволення . На підставі ст. ст.251-253, 257, 267,1049, 1050, 1054ЦК України,

Outcome: dismissed