Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON], в якій, з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просить суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 6/4/33/2008/840-К/50 від 06.02.2008 року в розмірі 1091358,37 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. та інших витрат, пов'язаних з виконанням винесеного рішення - звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 6/4/33/2008/980-І/52 від 06.02.2008 року, а саме нерухоме майно: двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,9 метрів квадратних, житловою площею 30,1 метрів квадратних, яка належить [PERSON]. Крім того, позивач просить суд скасувати реєстрацію місця проживання та виселити всіх мешканців двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач за позовом не виконав належним чином свої договірні зобов'язання за договором кредиту № 6/4/33/2008/840-К/50 від 06.02.2008 року, на забезпечення зобов'язань за яким, між сторонами був укладений іпотечний договір № 6/4/33/2008/980-І/52 від 06.02.2008 року. Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань за кредитним договором, та виходячи з умов іпотечного договору, позивач вважає, що він набув право звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для задоволення своїх вимог за кредитним договором. Представник позивача Немьонова С.В., яка дії на підставі довіреності, в судовому засідання підтримала позовні вимоги з урахуванням уточнень в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Судова повістка, що була направлена за місцем реєстрації відповідача, повернулася до суду з довідкою поштової установи про причини невручення, а саме "закінчення терміну зберігання". Суд вважає, що небажання відповідача отримати рекомендовані листи з судовими повістками на пошті є відмовою останнього одержати судові повістки. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 76 ЦПК України, в разі відмови адресата одержати судову повістку, особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, відмовившись одержати судову повістку, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. 06 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач у справі, та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 6/4/33/2008/840-К/50 (Кредитний договір), згідно з умовами якого позивач надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 52832,00 доларів США (п'ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять два долари США 00 центів), строком до 12.01.2026 току, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі. 14.12.2010 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк Надра» та [PERSON] були укладені Додаткова Угода № 1 та Додаткова Угода № 2 до Кредитного договору 6/4/33/2008/840-К/50, згідно з умовами яких позивачеві було надано кредит у розмірі 52832,00 дол. США. Судовим розглядом встановлено, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором щодо надання кредиту виконав з повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 06.02.2008 року та меморіальним валютним ордером № 1 від 06.02.2008 року, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи. Відповідно до п.п. 4.З.2., 4.3.3. Кредитного договору та п. 3.3.4. Додаткової Угоди № 1 відповідач зобов'язався суворо дотримуватися положень цього Договору, сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі, порядку та строки, визначені в Кредитному договорі. Проте у порушення вимог законодавства та умов Кредитного договору, відповідач належним чином не виконує своїх договірних зобов'язань по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором. Згідно з п. 4.1.Додаткової Угоди № 1, у разі невиконання Позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати Кредиту та процентів відповідно до умов договору, позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Сплата неустойки (пені) здійснюється позичальником шляхом зарахування коштів на відповідні рахунки кредитора в розмірі, нарахованому Кредитором відповідно п. 4.1. цього Договору, одночасно з погашенням відповідних сум заборгованості. Згідно з п. 4.2. Додаткової угоди № 1, у разі порушення відповідачем вимог п.п. 3.3.2. - 3.3.13, 3.3.15. - 3.3.23. цього Договору, (крім п. 3.3.7. цього Договору), відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 5 (п'ять) % відсотків від суми залишку по Кредиту, розрахованої на день порушення умов цього Договору, за кожен випадок. Відповідно до п. 3.2.3. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, у разі затримання Позичальником сплати кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Судом встановлено, що позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушень Кредитного договору щодо виконання взятих на себе зобов'язання за Кредитним договором. Проте відповідач не виконав вищевказаної вимоги, та станом на 18.02.2014 року заборгованість відповідача за Кредитним договором складає 95733,19 доларів США що в еквіваленті по курсу НБУ (11,40 грн. за 1 долар) станом на 05.05.2014 року дорівнює 1091358,37 грн., яка складається з: - суму Кредиту в розмірі 51398,96 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (11,40 грн. за 1 долар) становить 585948,14 грн.; - суму процентів за користування Кредитом в розмірі 35081,92 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (11,40 грн. за 1 долар) становить 399933,89 грн.; - суму заборгованості за пенею 4931,95 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (11,40 грн. за 1 долар) становить 56224,23 грн.. - суму заборгованості за штрафом у розмірі 4320,36 дол. США у що в еквіваленті по курсу НБУ (11,40 грн. за 1 долар) становить 49252,10 грн.. У якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем та відповідачем був укладений Договір іпотеки № 6/4/33/2008/980-І/52 від 06.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 317 (Договір іпотеки). За умовами іпотечного договору [PERSON] передано в іпотеку ВАТ КБ «Надра» двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] та належить відповідачу на праві власності. Відповідно до визначення термінів Договору «Право іпотеки» та п.п. 4.4., 4.5. Договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Ітотекодержателю за цим Договором, Іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок Предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент реалізації права іпотеки, в тому числі, але не виключно, всі платежі на користь Іпотекодержателя, передбачені Кредитним договором, а також нараховані штрафні санкції за порушення Зобов'язань за Кредитним договором, витрати Іпотекодержателя на адвокатів, аудиторів, експертів, оцінювачів, витрати понесені при зверненні стягнення на Предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі за здійснення виконавчого напису нотаріуса та будь-які інші витрати, понесені Іпотеко держателем у зв'язку з цим Договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 559 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути реалізації предмета іпотеки іпотекодержателем самостійно будь-якій особі-покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, виходячи з вимог діючого законодавства та умов іпотечного договору, та враховуючи невиконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту, суд вважає, що позивач за набув право звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для задоволення своїх вимог за договорами кредиту. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «КБ «Надра»" на виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" 25.02.2014 року було направлено відповідачеві Вимога про погашення заборгованості за кредитним договором (вих. № 190) та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, порушення умов договору кредиту до теперішнього не усунуті, заборгованість не погашена. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 зазначеної статті законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на думку суду на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, та необґрунтованості позовних вимог про виселення відповідача з предмету іпотеки. Відповідно до п. 42, 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial