Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк виходив з того, що 05 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (змінене прізвище [PERSON]) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11309441000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 р. були і зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 15 000,00 доларів США (п'ятнадцять тисяч доларів США 00 центів 00 центів), а остання зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 05 березня 2018 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), та сплачувати - протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, їкщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених Договором. Відповідно Додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 10 (включно) число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти. 17 лютого 2009 року між Банком та Третьою особою укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (після зміни імені - [PERSON]) укладено Договір іпотеки № 78923 від 05 березня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №5244. Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки Відповідачем передано в іпотеку наступне нерухоме майно (далі - Предмет іпотеки): квартиру [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого Дмитрієвою Т.М., державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 18 березня 2003 року за реєстровим № 1с-334 та зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 24 березня 2003 року за № 6245 та записано в реєстрову книгу за № д.845-215.. [PERSON] не виконує умови договору та станом на 24.03.2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів становить 6 007,57 доларів США (шість тисяч сім доларів США 57 центів), що за курсом НБУ станом на 24.03.2015 року становить 139 903,35 грн. (сто тридцять дев'ять дев'ятсот три грн. 35 коп.), заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 24.03.2015 року складає 3 213,95 грн. (три тисячі двісті тринадцять грн. 95 коп.), з яких: 3 130,35 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 83,60 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 01.12.2015 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано у одне провадження первісний позов із зустрічною позовною заявою [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON], підтвердила обставини укладання 05.03.2008 року з АКІБ «Укрсиббанк» договору про надання споживчого кредиту № 11309441000. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти в сумі 15000,00 доларів США, що еквівалентно - 75750,00 грн., строком до 05 березня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 9,5 % річних, що нараховується на фактичний залишок заборгованості за кредитом, за фактичний період користування кредитними коштами. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором № 11309441000 від 05.03.2008 року між [PERSON] та Банком був укладений Договір іпотеки № 78923 від 05 березня 2008 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, [PERSON] передав Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,70 кв.м., та на даний час використовується його сім'єю. Також, посилався на те, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. На момент укладання кредитного договроку курс долара був 5,05 грн., а на момент подачі позову до суду вартість 1 дол. США становить 23,28 грн.. Просить на підставі ст.ст. 203, 215 509, 524, 533 ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів»: визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 11309441000 від 05 березня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON]; визнати недійсним Договір іпотеки № 78923 від 05 березня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідченим нотаріально приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 5245; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову С.В. виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] 05 березня 2008 року, а саме нерухоме майно - квартиру № 7892, загальною площею 34,70 кв.м., житловою площею 14,70 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] Володимировичу. У судові засідання представник позивача з'явивлялась, позов підтримувала, проти зустрічного позову заперечувала в останнє судове засідання не з"явилась, однак в матеріалах справи є заява про розгляд справи за відсутності представника банку, у якій первісний позов підтримав та просив суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач в судове засідання з'явився, вимоги первісного позову не визнав, просив суд залишити його без задоволення, вимоги зустрічного позову підтримав. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про місце, день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно відхилити виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 05 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (змінене прізвище [PERSON]) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11309441000, згідно умов якого [PERSON] отримала від позивача кредит у сумі 15000,00 доларів США на строк до 05.03.2018 року зі сплатою 9,5% річних за користування кредитом (а.с. 5-8 ). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також судом встановлено, що [PERSON] умови вказаного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 24.03.2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів становить 6 007,57 доларів США (шість тисяч сім доларів США 57 центів), що за курсом НБУ станом на 24.03.2015 року становить 139 903,35 грн. (сто тридцять дев'ять дев'ятсот три грн. 35 коп.), заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 24.03.2015 року складає 3 213,95 грн. (три тисячі двісті тринадцять грн. 95 коп.), з яких: 3 130,35 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 83,60 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. (а.с. 16-24) Крім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (після зміни імені - [PERSON]) укладено Договір іпотеки № 78923 від 05 березня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №5244. (а.с. 12-15) Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст.38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, з умов укладених між позивачем та відповідачем правочинів та зі змісту наведених правових норм вбачається, що вимоги ПАТ «УкрСиббанк» в частині звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення вимог первісного позову, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Вимоги зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що зобов'язання має бути виражено у грошовій одиниці України - гривні. Зокрема, суд не розцінює несправедливими умови кредитного договору щодо повернення кредиту в іноземній валюті та покладення в зв'язку з цим валютних ризиків на позичальника, оскільки виходячи із змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Стаття 533 ЦК України допускає використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків за зобов'язаннями на території України за умов, зазначених вище. Крім того кредитний договір є різновидом договору позики, предметом якого є грошові кошти національної або іноземної валюти, і поверненню підлягають грошові кошти у тій самій сумі та валюті, що і бралися. За кредитним договором [PERSON] отримала кредит в доларах США, тому повернути вона зобов'язана саме долари США. П. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено, що саме по собі зростання/ коливання курсу іноземних валют не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. У зв*язку із наведеним, правові підстави для визнання договору споживчого кредиту, недійсним, у суду відсутні. Що стосується вимоги, про визнання укладеного між Банком та [PERSON] (після зміни імені - [PERSON]) Договору іпотеки № 78923 від 05 березня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №5244 (а.с. 12-15), суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, оспорюваний договір поруки був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова від 5 червня 2013 р. у справі N 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки. У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі). Крім цього, згода поручителя на майбутні зміни зобов'язання, надану ним заздалегідь ще при укладенні договору поруки, навіть якщо така зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя не є підставою для припинення поруки у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. N 5 зазначено, що коли в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Банк належним чином повідомив відповідача щодо заборгованості позичальника, однак останній не виконав взяті на себе зобов'язання і станом на сьогоднішній день заборгованість не погашена. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про те, що первісний позов необхідно задовольнити в повному обсязі, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та підтверджений належними та допустимими доказами, тоді як у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити повністю, оскільки [PERSON], [PERSON] не доведено суду належними та допустимими доказами обставини визнання договору іпотеки № 78923 від 05 березня 2008 року недійсним. Разом з тим суд вважає за необхдне зазначити наступне: 07 червня 2014 року набув чинності Закон України " Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" згідно з пунктоп 1 якого не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ " про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Поняття мараторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов"язання (п.2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ "Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню протягом дії цього Закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Така ж позиція висловлена Верховним судом України в Постанові від 09 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-483 цс15. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved