Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20.09.2015 року на тимчасово окупованій території України в квартирі [ADDRESS] помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-НО № 940323 від 24.03.2016 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області на підставі рішення Селидівського районного суду Донецької області від 24.03.2016 року по справі № 242/781/16-ц про встановлення факту смерті. Вона є єдиною спадкоємицею всього майна де б воно не було і з чого б воно не складалось за [PERSON] за заповітом, який складений ним 13.09.2007 року та посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-4947. З метою реалізації права на спадкування за заповітом вона 25.03.2016 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], та автомобіль марки Тойота, реєстраційний номер АН54671М, що залишилися після смерті [PERSON] 25.03.2016 року після смерті [PERSON], померлого 20.09.2015 року, за її заявою заведено спадкову справу № 7/2016, на цей час будь-які особи, які б вважали себе спадкоємцями померлого та бажали б прийняти спадщину після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса не зверталися. Проте, приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про спадщину на підставі того, що нею не надано доказів фактичного прийняття нею спадщини, а також через те, що заяву у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори вона не подавала. Позивач зазначає, що вказаний строк пропущений нею з поважних причин, оскільки [PERSON] помер на тимчасово окупованій території України, для офіційного встановлення факту його смерті необхідне було рішення відповідного суду, яке було прийнято 24.03.2016 року, і тільки на підставі рішення суду було видано свідоцтво про смерть і саме після його отримання вона мала право звернутися до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Посилаючись на зазначене, позивач просить визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 20.09.2015 року. В судове засідання позивач не з"явилася, про день? час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. В судове засідання представник відповідача не з"явився, про день? час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких просив розглянути справу у його відсутність, зазначив, що позов поданий не до тієї особи, яка має відповідати за ним, оскільки спадкова маса, а саме квартира, знаходиться за адресою [ADDRESS]. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала відповідну заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно до ст. 1263 ЦК України .у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця, зігдно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до ст. 1265 - у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Статтею 1266 ЦК України передбачено спадкування за правом представлення. Відповідно до ч.1 цієї статті - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 20.09.2015 року на тимчасово окупованій території України в квартирі [ADDRESS] помер [PERSON], [INFO]. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24.03.2016 року, ухваленим у цивільній справі № 242/781/16-ц за заявою [PERSON], встановлено факт смерті особи чоловічої статі [PERSON], [INFO], громадянина України, який помер 20.09.2015 року на тимчасово окупованій території України,місце смерті: [ADDRESS]. Вказане рішення суду вступило в законну силу і на його підставі Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 24.03.2016 року було видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії І-НО № 940323 від 24.03.2016 року, актовий запис № 135. Позивачка є єдиною спадкоємицею всього майна де б воно не було і з чого б воно не складалось за [PERSON] за заповітом, який складений ним за життя 13.09.2007 року та посвідчений 13.09.2007 року державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4-4947. З метою реалізації права на спадкування за заповітом позивач 25.03.2016 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], та автомобіль марки Тойота, реєстраційний номер АН54671М, що залишилися після смерті [PERSON] 25.03.2016 року після смерті [PERSON], померлого 20.09.2015 року, за заявою позивача приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 7/2016, на цей час будь-які особи, які б вважали себе спадкоємцями померлого та бажали б прийняти спадщину після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса, крім позивачки, не зверталися. Приватним нотаріусом [PERSON] постановою від 29.03.2016 року відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про спадщину з посиланням на те, що нею не надано доказів фактичного прийняття спадщини, а також через те, що заяву у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори вона не подавала. Суд вважає, що вказаний строк пропущений позивачем був з поважних причин, оскільки [PERSON] помер на тимчасово окупованій території України і для офіційного встановлення факту його смерті необхідне було рішення відповідного суду, яке було ухвалено 24.03.2016 року і тільки на підставі рішення суду позивачці було видано свідоцтво про смерть [PERSON] і саме після його отримання вона мала право звернутися до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З огляду на встановлені судом вище вказані обставини, суд вважає необхідним визнати причину пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 20.09.2015 року, поважною та вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк в два місяці, достатній для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] Будь-яких доказів в спростування вимог позивача суду не надано. Суд вважає необгрунтованими заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що позов поданий не до тієї особи, яка має відповідати за ним, оскільки спадкова маса, а саме квартира, знаходиться за адресою [ADDRESS], зважаючи на наступне. Вперше позивач подала заяву від 25.03.2015 року про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування" від 12.02.2015 року № 189-VIII, яким внесені зміни до законодавчих актів: ч.3 ст.1221 ЦК України, ст. 11-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", ст. 9-1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", якими встановлено наступне. Відповідно до ч.3 ст. 1221 ЦК України - в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Відповідно до ст. 11-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконання заопвіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Відповідно до ст. 9-1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" у разі, якщо останнім мсцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджені рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів". Відповідно до роз"яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування" при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Зважаючи на те, що позивач вперше подала заяву від 25.03.2015 року про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], вона згодом правомірно звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом за захистом своїх прав, зазначивши відповідачем [PERSON] міську раду. Відповідно до заяви витрати по справі віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved