Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

21 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просив суд визнати недійсним розпорядження Броварської районної державної адміністрації від 25.11.2011 № 1955 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 3 громадянам для ведення індивідуального садівництва в адмінмежах Погребської сільської ради за межами населеного пункту Броварського району"; витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221286400:02:010:0129 [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221286400:02:010:0076 [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221286400:02:010:0077 загальною площею 0,3000 га, які розташовані на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, а також стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2) судовий збір за наступними реквізитами: отримувач - прокуратура Київської області; код ЄДРПОУ - 02909996; банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ; МФО - 820172; рахунок отримувача - 35216008015641. Свій позов обґрунтовує тим, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 25.11.2011 № 1955 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 3 громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Погребської сільської ради за межами населеного пункту Броварського району, площею 0,1000 га кожна, загальною площею 0,3000 га. Управлінням Держкомзему у Броварському районі на підставі вищевказаного розпорядження Броварського районної державної адміністрації видано державні акти на право власності на земельні ділянки, зокрема: [PERSON] - на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221286400:02:010:0129 площею 0,1000 га, якийзареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею; [PERSON] - на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221286400:02:010:0076 площею 0,1000 га, якийзареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею; [PERSON] - на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221286400:02:010:0077 площею 0,1000 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. Прокурором до ГУ Держгеокадастру у Київській області направлено запити з метою отримання доказів по справі, а саме отримання належним чином завірених копій державних актів на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221286400:02:010:0129, 3221286400:02:010:0077, 3221286400:02:010:0076. Листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 08.10.2018 місцеву прокуратуру повідомлено про те, що інформація про державні акти на земельні ділянки з вказаними кадастровими номерами в НКС ДЗК відсутня. Прокурором направлено відповідні запити до Погребської сільської ради Броварського району та Броварської районної державної адміністрації, на що, також, отримано відповіді про відсутність державних актів по даним кадастровим номерам та іншої інформації по ним. Разом з тим відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221286400:02:010:0129 є [PERSON] , власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221286400:02:010:0076 є [PERSON] , власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221286400:02:010:0077 є [PERSON] . Позивач зазначає, що розпорядження Броварської районної державної адміністрації від 25.11.2011 № 1955 видано та прийнято з порушеннями та суперечить вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Відповідно до інформації КДП "Київгеоінформатика" від 25.04.2018 № 01-01/102, встановлено, що вказані земельні ділянки передані за рахунок земель водного фонду та повністю накладаються на землі водного фонду, а саме, 100 метрову прибережну захисну смугу річки Десна,що підтверджується схемою накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду в межах Броварського району, загальною площею 0,3000 га. Відповідно до листа Центральної геофізичної обсерваторії Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 24.04.2018 № 17-08/851 річка Десна відноситься до великих річок (площа водозбору понад 88 900 км2). Крім того, відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 5945/18-41/22323-22341/18-41 від 25.10.2018, станом на 25.11.2011 року, земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221286400:02:010:0077, 3221286400:0:010:0076, 3221286400:02:010:0129 повністю розташовані в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги річки Десна, які визначені ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України для великих річок, згідно із координатами берегової лінії затоки річки Десна. Крім того, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідачам для ведення індивідуального садівництва в адмінмежах Погребської сільської ради за межами населеного пункту Броварського району Київської області не відповідає за змістом вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних на дату затвердження цього проекту. Так, відповідно до вимог ст. 3 Водного кодексу України, усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки). Частиною першою ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Статтею 84 Земельного кодексу України встановлено, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, також землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Таким чином, до складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню. Так, згідно з приписами ст. ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст. ст. 60, 61 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення ' засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель крім підготовки ґрунту для залуження і залісення, садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, а також будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Ширина прибережних захисних смуг визначена ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України та становить для великих річок, водосховищ на них та озер -100 метрів від урізу води. Частинами 7, 8 ст. 88 Водного кодексу України, ч. З ст. 60 Земельного кодексу України передбачено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою. За ст. ст. 1, 20, 50-54 Закону України "Про землеустрій" проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою. Пунктами 1,4,5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486, визначення меж передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства. Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Водночас, відсутність цього проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадає під нормативно визначену - 100 метрову зону від урізу води. Слід зазначити, що можливість передачі у приватну власність земель годного фонду для ведення індивідуального садівництва законом взагалі не передбачена. Таким чином, земельні ділянки, які відводились громадянам у власність для ведення індивідуального садівництва відведені за рахунок земель водного фонду, що суперечить нормам закону. Згідно зі ст. ст. 393 Цивільного кодексу України, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. З огляду на викладене, розпорядження Броварської районної державної адміністрації від 25.11.2011 № 1955, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок вищевказаним 3 громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Погребської сільської ради за межами населеного пункту Броварського району та видані на його підставі державні акти на право власності на земельні ділянки та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень суперечать вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 20, 58, 59, 60, 61, 84, 122 Земельного кодексу України, ст. ст. 86, 88, 89 Водного кодексу України, у зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними та скасування судом в порядку, передбаченому ст. ст. 21,152,155 Земельного кодексу України. Позивач зазначає, що спірні землі вибули із власності держави безкоштовно, а саме, в порядку безоплатної приватизації, передбаченої ст.118 Земельного кодексу України. А тому, відповідно до ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу У країни, дані землі можуть за будь-яких обставин були витребувані у добросовісного набувача. Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України право власності на земельну ділянку, яку було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього в ттребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. В даному випадку не відбулося примусове вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем, а також не ухвалювались рішення щодо припинення права власності на підставі ст. 346 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15; від 16.04.2014 у справі № 6-146цс13. Згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Варто також зазначити, що прийняттям вказаних вище розпоряджень та відведенням у приватну власність громадян земель водного фонду порушено інтереси держави в особі Київської обласної державної адміністрації з наступних підстав. Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території надають у постійне користування земельні ділянки із земель державної власності у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, ведення лісового і водного господарства, будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті. Положеннями ч. 4 цієї ж статті установлено, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Статтею 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень), визначалось, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрації відповідно до закону. Виходячи із вищевикладених норм законодавства та аналізуючи положення ст. ст. 50 та 122 Земельного кодексу України єдиним органом, який наділений повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду у порядку, передбаченому земельним кодексом України є Київська обласна державна адміністрація. За таких обставин, у даному позові від імені держави в якості позивача назначено Київську обласну державну адміністрацію, як органу в особі держави, юза волею якого спірні землі вибули з її власності, що суперечить принципамрегулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Зважаючи на те, що спірні землі до моменту передачі їх у власність відповідачам, відносились до земель водного фонду, Броварська районна державна адміністрація не мала права ними розпорядитись. Таким чином, спірні землі вибули із власності держави поза волею останньої, оскільки уповноважений державою орган відповідного рішення не приймав. Оскаржуваними розпорядженням райдержадміністрації, на підставі якого здійснено відведення у приватну власність спірних земельних ділянок порушено інтереси держави як власника земельних ділянок, адже з державної власності протиправно вибули земельні ділянки, розташовані вадміністративних межах Погребської сільської ради Броварського району Київської області. Так, Київською обласною державною адміністрацією, як органом уповноваженим розпоряджатися спірними земельними ділянками, з 2011 року по теперішній час жодних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин та повернення незаконно переданих земельних ділянок вжито не було, у зв`язку із чим вказане порушення законодавства на даний час залишається не усунутим, тому заступник керівника Броварської місцевої прокуратури пред`являє позов в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації. Аналогічна правова позиція щодо звернення прокурора до суду з позовом у разі бездіяльності уповноваженого органу викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/129/18 від 15.10.2019. Враховуючи те, що відведенням у приватну власність громадян спірних земельних ділянок порушено інтереси держави як власника земельних ділянок, адже з державної власності протиправно вибули земельні ділянки водного фонду, розташовані в адміністративних межах Погребської сільської ради Броварського району Київської області, даний позов пред`являється в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації. Крім того, відповідно до статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та Форм власності здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено ла центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Постанови кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 із змінами і доповненнями несеними Постановами КМУ № 482 від 22.07.2016 та № 917 від 23.11.2016 Іро Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру є , державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Відповідно до п. 5-1 зазначеної Постанови КМУ посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними колекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарськоговиробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Тобто, Держгеокадастр та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про визнаннями недійсними наказів щодо розпорядження землями, договорів оренди землі, скасування записів про державну реєстрацію права на земельну ділянку та витребування з незаконного володіння земельних ділянок. Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з відповідним цивільним позовом, прокурор пред`являє цей позов у інтересах держави як позивач в інтересах Київської обласної державної адміністрації. Позивач зазначає, що земля, віднесена розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 25.11.2011 № 1955 до категорії земель із цільовим призначенням для ведення садівництва, належала до земель водного фонду. Фактично відбулась незаконна зміна цільового призначення землі, яку було поділено на окремі ділянки, безоплатно приватизовано громадянами, що призвело до одержання вказаних земельних ділянок у власність. 05 лютого 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14 квітня 2020 року 13 жовтня 2020 року подана заява про застосування строку позовної давності від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] . Так, представник відповідача зазначив, що керівник Броварської місцевої прокуратури, вказав, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом пропущено з поважних причин, оскільки Київській ОДА про факт первинного порушення інтересів держави внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження відомо не було, оскільки воно приймалося без участі останньої. Органами державного контролю своєчасно ці порушення не було виявлено, у зв`язку з чим Київська ОДА на захист порушених прав держави до суду не зверталася. Про порушення вимог земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження, органам прокуратури стало відомо у 2017 році з Публічної кадастрової карти України, листа КДП "Київгеоінформатика", від 25.04.2018 № 01-01/102, що є об`єктивними, пов`язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного та водного законодавства та інтересів держави...Разом з тим, незаконне вилучення земель водного фондів виявлено прокурором під час моніторингу Публічної кадастрової карти 09.12.2017 року, що стало підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР за № 4217111130000464, проте, такі доводи безпідставні. Відповідно до положення ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За правилами, визначеними ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особіоргану, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17). Тобто, обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку будь-які дії вчинені прокурором не мають значення для визначення початку перебігу строку позовної давності. У постановах від 12 квітня 2017 року (№ 6-1852цс16), 12 липня 2017 року (№ 6- 2457цс16) Верховний Суд України зробив висновок про те, що у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач - держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень, а не прокурор. Це правило повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливістю реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Зазначений правовий висновок, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 359/2012/15-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року в справі № 372/1036/15-ц, від ЗО січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц, що є значно актуальнішою ніж та, що наведена в позовній заяві. Прокурор у позовній заяві зазначає, що "Київській обласній державній адміністрації про вказані порушення раніше не було відомо...". При цьому сам прокурор долучив до позовної заяви висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва від 24.05.11 року № 11а/2472/02 виданий управлінням культури і туризму Київської обласної Державної адміністрації, яке фактично є структурним підрозділом позивача. Згідно зі статтею 188 Земельного кодексу України державний контроль за за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону. Законом, яким передбачені правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, є Закон України 'Про державний контроль за використанням та охороною земель". Органи, які здійснюють контроль за використанням та охороною земель, дотриманням законодавства про охорону земель, визначенні ст.5 Закону, зокрема, державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики з нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Тобто, обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку будь-які дії вчинені прокурором не мають значення для визначення початку перебігу строку позовної давності. Відповідно до ст. 1 Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-УІ "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон № 3613-УІ) Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру. Щодо презумпції обізнаності з моменту офіційного оприлюднення ВСУ наголошував у своїх постановах від 12.12.2018 року № 910/4266/16, від 11.07.2018 року №914/1886/17, від 18.06.2018 № 922/30001/17, від 25-04.2018 №927/704/17. Наведене свідчить про те, що встановлений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним розпорядження Броварської РДА №1955 від 25 листопада 2011 року пропущено без поважних причин, у зв`язку з чим, останній слід вважати таким, що сплив 25.11.2013 р. - тобто з моменту прийняття розпорядження Броварської РДА №1955 та реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221286400:02:010:0077 площею 0,1000 га. Таким чином, позивач, звернувшись із позовною заявою 05.02.2020 р. пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] просив суд застосувати сплив строку позовної давності до вимог заявлених у справі №361/9038/19 за позовом керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до [PERSON] про визнання недійсним розпорядження та витребування із чужого незаконного володіння. 13 березня 2020 року представником відповідача [PERSON] поданий відзив у якому відповідач заперечує проти задоволення позову вважає що, позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не можуть бути задоволені з наступних підстав. Розпорядженням Броварської РДА Київської області № 1955 від 25 листопада 2011 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для ведення індивідуального садівництва загальною площею 0,3000 га (сіножаті) в адміністративних межах Погребської сільської ради Броварського району Київської області за межами населеного пункту. При цьому [PERSON] вважає, що дане розпорядження було видано відповідно до законодавства, чинного станом на дату їх прийняття, а саме відповідно до Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст.26 Закону України "Про землеустрій", ст.ст.17,33,118,121,186 ЗК України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин. На підставі вказаного розпорядження Управлінням земельних ресурсів у Броварському районі було видано державний акт на право власності на земельну ділянку: серії ЯМ 789780, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221286400:02:010:0077 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться в адміністративних межах Погребської сільської ради за межами населеного пункту Броварського району. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" затверджено Перелік обмежень щодо використання земельних ділянок. При внесені відомостей про земельну ділянку [PERSON] за кадастровим номером 3221286400:02:010:0077 державним кадастровим реєстратором обмежень у використанні земельних ділянок не виявлено. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЗК України, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Позивачем (прокурором) не надано жодного доказу, що станом на 24.11.2011 р. земельна ділянка з кадастровим номером 3221286400:02:010:0077 межує та/або накладається на землі водного фонду. Заступником керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області Д. Антонюком в якості доказів до позовної заяви долучено:висновок експерта від 28.12.2018 року № 12-5/291, який складено за результатами проведення судової оціночно-земельної експертизи на підставі постанови слідчого Зайця О.В. вк.п. № 42017111130000464;висновок експертів від 25.10.2018 року № 5945/18-41/22323/22341/18-41, який складено за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою на підставі постанови прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області Романюка І.М. вк.п. № 42017111130000464. Щодо обох цих документів встановленим та неоспорюваним фактом є те, що вони виконані в рамках здійснення досудового розслідування № 42017111130000464, а отже є матеріалами кримінального провадження. Відповідно до ст. 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Проте, до матеріалів справи не додано жодного письмового дозволу слідчого чи прокурора на розголошення матеріалів досудового розслідування. Не додано витягу з ЄРДР, який би взагалі підтверджував факт наявності к.п. №42017111130000464. Відповідно до ч.1 ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. До матеріалів справи не додано жодного документу який би підтверджував здійснення процесуального керівництва в к.п. № 42017111130000464 Заступником керівник Броварської місцевої прокуратури Д. Антонюком. Таким чином, вся позовна заяви прокурора ґрунтується на "Інформації КДП "Київгеоінформатика", що викладена в листі № 01-01/102 від 25.04.2018 року, жодного додатку до якого не додано до позовної заяви. Даний лист адресовано Броварській місцевій прокуратурі Київської області.

Outcome: approved