Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

У березні 2015 року позивач предявила через суд зазначений позов до відповідача на предмет захисту свого права на оплату праці, посилаючись на те, що працювала на підприємстві відповідача з 09 червня 2003 року по 30 листопада 2014 року на посаді головного геолога УАП в ДП «Шахта імені [PERSON]», проте при звільненні її за п.1 ст. 40 КЗпП України відповідачами розрахунок по заробітній платі проведений не був, тому позивач просила суд стягнути на свою користь з [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України заборгованість по заробітній платі в сумі 29486,65 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 30 листопада 2014 року по 19 березня 2015 року в сумі 62030,81 грн. Ухвалою суду від 19 червня2015 року судом залучено співвідповідачем у справі ДП «Шахта імені [PERSON]». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України подало письмові заперечення проти позову, в яких зазначило про відсутність правовідносин між міністерством та позивачем і зобовязань з виплати заробітної плати та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, свого представника до суду не направило, про розгляд справи у відсутності останнього не клопотало. Відповідач ДП «Шахта імені [PERSON]» заперечень проти позову не надало, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання представника не направило, причин неявки не повідомило, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що позивач з 09 червня 2003 року по 30 листопада 2014 року працювала в ДП «Шахта імені [PERSON]» на різних посадах, що підтверджується трудовою книжкою, долученою до матеріалів справи в копії (а.с.7-9). За даними довідки ДП «Шахта імені [PERSON]» від 08 грудня 2014 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] склала за вересень 2014 року 4446,32 грн., жовтень 2014 року 5187,68 грн., листопада 2014 року 19852,65 грн., а всього 29486,65 грн. (а.с.10). Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, чому повною мірою кореспондують положення ст.ст. 21, 22, 24 розділу VI «Права працівника на оплату праці та їх захист» Закону України «Про оплату праці», який є спеціальним для даних правовідносин. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що ДП «Шахта імені [PERSON]», з яким позивач перебувала у трудових правовідносинах, утворено Наказом [PERSON] палива та енергетики №687 від 02 листопада 2004 року «Про утворення державних підприємств: «Шахта ім. М. Горького» та «Шахта «Нова» та відповідно до Статуту ДП «Шахта імені максима [PERSON]» вказане підприємство є державним, а метою його діяльності є отримання прибутку, тобто державним комерційним підприємством. На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року "Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" та Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях", з метою поліпшення суспільно-політичної та соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що є додатком до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, Міненерговугілля України 25 листопада 2014 року видано Наказ № 841 "Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях", згідно п.1 якого визначено припинити з 28 листопада 2014 року виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля України та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля України здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції згідно переліку, в п.93 якого передбачено і державне підприємство "Шахта імені [PERSON]" (а.с.12-14). Наказом голови ліквідаційної комісії ДП "Шахта імені [PERSON]" № 95к від 30 листопада 2014 року «Про звільнення» звільнено працівників ДП «Шахта імені [PERSON]» з 28 листопада 2014 року за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв?язку з ліквідацією підприємства, в тому числі, і [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном, при цьому, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом, що в повному обсязі кореспондує нормам ст. 74 ГК України. Одночасно суд приймає до уваги роз?яснення Пленуму Верховного Суду України, надані у п.27 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24 грудня 1999 року про те, що згідно зі ст.21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Разом з тим на зазначені вимоги поширюються положення ч.3 ст.32 Цивільного кодексу і п.3 ст.39 Закону "Про власність", згідно з якими в разі недостатності у державної установи (організації) коштів відповідальність за її зобов'язаннями несе власник. За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06 липня 2015 року відомості про припинення юридичної особи ДП «Шахта імені [PERSON]» відсутні (а.с.54-55). Таким чином, [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України, яке є правонаступником [PERSON] палива та енергетики України» та будучи центральним органом виконавчої влади діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, не може нести відповідальність за зобовязаннями іншої юридичної особи ДП «Шахта імені [PERSON]», в тому числі за трудовими правовідносинами, що виникли та існують на підставі укладеного між ДП «Шахта імені [PERSON]» та [PERSON] трудового договору, в якому [PERSON] стороною не є. Разом з тим, протягом розгляду справи, в тому числі і після залучення до участі у справі співвідповідачем ДП «Шахта імені [PERSON]», позивач будь-яких вимог до юридичної особи, з якою укладено трудовий договір - ДП «Шахта імені [PERSON]» не заявляла, роз?ясненими їй відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України правами не скористалася, розпоряджаючись згідно ст. 11 ЦПК України правами щодо предмета спору на власний розсуд, а відтак, позовні вимоги до [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати належить віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed