Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

В січні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.04.2013 року [PERSON] 02.04.2013 року отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а таким чином зобов'язання за вказаним вище кредитним договором відповідачка не виконала. У зв'язку із цим станом на 30.11.2016 року загальна сума заборгованості становить 32244,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2873,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 24259,14 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3100,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1511,62 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 32244,07 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1600,00 грн. 03.03.2017 року Приморським районним судом м.Маріуполя Донецької області по справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» частково та стягнуто з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 30232,45 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2873,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 24259,14 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3100,00 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1600,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 20.02.2018 року ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області було скасовано заочне рішення та призначено справу до судового розгляду. 23.02.2018 року ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було передано за підсудністю на розгляд до Іллічівського райсуду м.Маріуполя донецької області. 20.03.2018 року на адресу суду надійшла цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Під час судового розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.04.2013 року у розмірі 108915,84 грн., яка утворилась станом на 31.05.2018 року і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2873,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 98625,58 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1754,29 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 5162,66 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати по справі у розмірі 1762 грн. Представник позивача - Смирнова Н.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Також зазначила, що при укладенні кредитного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов'язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа №6-14цс14 та 18.05.2014 року справа №6-61цс14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платіжне погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору». Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк випущеної картки до останнього дня 08.2016 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 30.01.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. Також відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідачка знала про умови кредитування та визнала свої зобов'язання зо договором. Відповідачка у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала частково та пояснила, що вона дійсно 02.04.2013 року подала заявку до ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання платіжної картки «Універсальна». До 31.07.2013 року вона виконувала свої обов'язки по сплаті щомісячних платежів. Після того, у неї виникли фінансові труднощі і вона не могла у повному обсязі сплачувати свій щомісячний платіж, внаслідок чого з 31.07.2013 року у неї почала утворюватись прострочена заборгованість за тілом кредиту та процентами. 15.04.2014 року вона сплатила у рахунок погашення боргу 2500 грн., після чого залишок за кредитом зменшився до суми 2739,84 грн. Строк дії виданої їй платіжної картки сплив 31.08.2016 року. Тому, проценти за користування кредитними коштами повинні нараховуватись по 31.08.2016 року включно. Вважає незаконними дії банку щодо самовільного підвищення процентної ставки з 30% до 34,8, а потім - 43,2%. Про підвищення процентної ставки нарахування відсотків банк її не повідомляв. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений представником позивача, вважає необґрунтовано завищеним, а тому не визнає та оспорює. В обґрунтування свої заперечень проти розрахунку представника позивача, надала власний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідно до якого, у неї перед банком утворилась заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.04.2013 року у розмірі 4992,51 грн., яка утворилась станом на 31.08.2016 року і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2873,31 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 2119,20 грн. Крім того, звернула увагу суду на те, що у 2018 році після ухвалення заочного рішення Приморським райсудом м.Маріуполя на підставі виконавчого листа з її заробітної плати було утримано 3145,71 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, сума, що підлягає стягненню у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, становить 1846,80 грн. Що стосується нарахованої суми заборгованості за пенею та комісією, а також штрафних санкції, вказує на незаконність їх нарахування відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». В цій частині позовних вимог просила відмовити банку у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 02.04.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.5). Відповідачка власним підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умов), а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 5, 6, 8-31). Вказаний договір був укладений у порядку, передбаченому статтею 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання визнається договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. (а.с. 19). На виконання зазначеного пункту Правил, з метою пролонгації кредитного договору, відповідач отримала нову кредитну картку «Універсальна. 55 днів пільгового періоду». Відповідно до виписки за картковим рахунком, наданої ПАТ КБ «Приватбанк», відповідачці було надано дві кредитні картки, остання картка мала термін дії до останнього дня серпня 2016 року. Відповідно до доданої до справи довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» станом на 02.04.2013 року були передбачені наступні умови кредитування: пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - UAН 2,5%, обов'язковий щомісячний платіж - 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 6). Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов після отримання позивачем від відповідача необхідних документів та Заяви, позивач проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і банк дає право відповідачу в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання кредитного Договору є прямою та безумовною згодою відповідача стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем (а.с. 24 з.б.). За змістом виписки по картковому рахунку відповідачці 02.04.2013 року знижено кредитний ліміт до 300 грн., а потім - до 700 грн., 03.04.2013 року - до 2800 грн., 06.04.2013 року кредитний ліміт збільшено до 4000 грн., 05.05.2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2880 грн. З виписки по картковому рахунку [NUMBER] встановлено, що відповідач користувалась кредитними коштами з 02.04.2013 року по 15.04.2014 року (розраховувалась кредитною картою, знімала гроші у банкоматі, поповнювала картку готівкою). Згідно із п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 26 з.б.). Відповідно до п. 2.1.1.12.4. Умов, строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Пам'ятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невід'ємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом (а.с. 29). Згідно із доданої до справи довідки про умови кредитування за кредитною картою «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» відповідач мала щомісяця до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачувати 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн., в тому числі 2,5% за користування кредитом (а.с. 6). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками по картковому рахунку відповідача, остання самостійно погашала кредит 15.04.2013 року на суму 10 грн., 21.05.2013 року - 300 грн., 21.06.2013 року - 300 грн., 09.08.2013 р.- 300 грн., 12.08.2013 р. - 270 грн., 15.04.2014 р. - 2500 грн. Крім того, на підставі рішення Приморського райсуду м.Маріуполя від 03.03.2017 року з відповідачки [PERSON] були утримані у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відрахування із заробітної плати 10.01.2018 р. в сумі 859,88 грн., 09.02.2018р.-374,83 грн., 12.03.2018 р. - 566,39 грн., 11.04.2018 р. -707,61 грн., 10.05.2018 р. - 637 грн., а всього на суму - 3145,71 грн. Вказані відрахування підтверджуються поясненнями відповідачки, знайшли своє підтвердження у відомостях довідки за місцем роботи про заробітну плату. Зазначені обставини не заперечуються та не спростовуються представником позивача, та відображаються у розрахунках сторін про розмір заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язання щодо своєчасного щомісячного погашення кредиту виконала в не повному обсязі. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. Згідно із п. 2.1.1.5.6. Умов в разі невиконання зобов'язання за Договором на вимогу позивача, відповідач зобов'язаний виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди Банку (а.с. 26 з.б.). У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.05.2018 року у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 108915,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2873,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 98625,58 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1754,29 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., та штрафу (процентна складова) - 5162,66 грн. Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Враховуючи, що з 15.04.2014 року відповідачка не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано відповідно до п. 2.1.1.5.6. Умов звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до п. 2.1.1.2.11. Умов карта діє до останнього календарного дня місяця включно, зазначеного на лицьовій стороні картки (а.с. 25). Враховуючи, що термін дії картки [NUMBER] встановлено до серпня 2016 року, вона діє до 31 серпня 2016 року. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року в справі №6-61цс14, від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник [PERSON] мала здійснювати частинами (7% від заборгованості) до 25 числа кожного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є 31.08.2016 року. Позивач, звертаючись до суду із позовом, просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 30.11.2016 року, після чого уточнив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість станом на 31.05.2018 року. Не погодившись із сумою заборгованості, періодом нарахування заборгованості, процентною ставкою нарахування відсотків за користування кредитом, самою методикою розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, відповідачка надала до суду власний розрахунок. З наданого відповідачкою розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що розрахунок заборгованості проведено за період з 31.07.2013 року (коли виникла прострочена заборгованість за кредитом) по 31.08.2016 року (строк дії карткового рахунку). Розрахунок заборгованості складено станом на 31.08.2016 року і сума заборгованості за кредитом становить 4992,51 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2873,31 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 2119,20 грн. Процентна ставка, за якою складено розрахунок відсотків за користування кредитом, становить 30 %. За основу відповідачка взяла методику нарахування відсотків, а саме формулу: Тіло кредиту * % / 360 * кількість днів користування. Перевіряючи правильність розрахунків суми заборгованості за кредитом, суд враховує наступні норми матеріального права. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, на ній вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача сплачувати обов'язкові щомісячні платежі в строк до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, яким є строк дії кредитного ліміту, що співпадає зі строком дії платіжної картки, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення кредиту. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, а також Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідачка мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (строку дії платіжної картки), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. За таких підстав, розрахунок заборгованості повинен бути розрахований за період по 31.08.2016 року включно. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про правильність розрахунку відповідачки. З урахуванням встановлених судом обставин, відповідних ним норм чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2873,31 грн., що складається із залишку поточної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2739,84 грн. та залишку простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 133,47 грн. Щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом, який наданий у межах строку дії платіжної картки - до 31.08.2016 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31.08.2016 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.09.2016 року, відповідач мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за кредитом, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. Враховуючи викладені норми законодавства та позиції Верховного Суду та Верховного Суду України, з огляду на те, що після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, суд приходить до висновку, що на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за період з 31.07.2013 року (коли виникла прострочена заборгованість за кредитом) по 31.08.2016 року (строк дії карткового рахунку). Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст. 1049 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання його сторонами. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон). Відповідно до статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 31.05.2018 року у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 108915,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2873,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 98625,58 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1754,29 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., та штрафу (процентна складова) - 5162,66 грн. При цьому у період з 02.04.2013 року по 31.08.2014 року позивачем застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 30% річних, у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,80% річних, а у період з 01.04.2015 року по 31.05.2018 року - 43,20% річних. Відносно доводів відповідача щодо розміру заборгованості по процентам за користування кредитом, а саме щодо незаконного підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов, за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році (а.с. 29 з.б.). Згідно із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 6), за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 2,5% на місяць, що дорівнює 30% на рік (12 місяців х 2,5%). Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, суд виходить з наступного. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що розрахунок процентів Банком здійснювався наступним чином: з 02.04.2013 року - 30%, з 01 вересня 2014 року - 34,8% та з 01 квітня 2015 року - 43,2 % на рік. Згідно ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки, кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку, відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до правового висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов, Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови (а.с. 13 з.б.). Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення Банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо Банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа № 6-57цс12), від 30 листопада 2016 року (справа № 6-82цс16), від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1374цс17) та в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа № 761/37819/15-ц). Дослідивши докази по справі в частині законності підвищення Банком процентної ставки з 01 вересня 2014 року до 34,8%, а з 01 квітня 2015 року до 42,3%, суд вважає, що позивач не надав суду належних доказів щодо належного повідомлення Клієнта про підвищення банком процентної ставки, що виключає право Банка на викладені дії, а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів після 01 вересня 2014 року за процентною ставкою 34,8%, та після 01 квітня 2015 року за процентною ставкою 42,3% - є безпідставними. Суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам, виходячи із умов договору, має бути наступним. Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31.07.2013 року (момент, коли утворилась прострочена заборгованість за кредитом) по 31.08.2016 року (строк дії кредитної картки) розраховується за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки, помножити на процентну ставку за користування кредитом за рік поділену на кількість днів у році, та помножену на кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість. Отже, заборгованість по нарахованим процентам на заборгованість за користування кредитом за період з 31.07.2013 року по 31.08.2016 року складається виходячи із наступного. Оскільки за період з 31.07.2013 року по 15.04.2014 року відповідачкою вносились нерегулярні періодичні платежі 09.08.2013 року у сумі 300 грн., 12.08.2013 року - 270 грн., 15.04.2014 року - 2500 грн., то розрахунок нарахованих процентів за користування кредитом за вказаний період розраховується наступним чином : 31.07.2013 року : 3970,63 * 30% / 360 * 1 = 3,31 грн. 01.08.2013 року : 3970,63 * 30% / 360 * 8 = 26,47 грн. 09.08.2013 року : 3809,66 * 30% / 360 * 3 = 9,52 грн. 12.08.2013 року : 3647,18 * 30% / 360 * 16 = 48,63 грн. 28.08.2013 року : 3912,18 * 30% / 360 * 2 = 6,52 грн. 30.08.2013 року : 3912,18 * 30% / 360 * 3 = 9,78 грн. 02.09.2013 року : 4017,18 * 30% / 360 * 1 = 3,35 грн. 03.09.2013 року : 4027,18 * 30% / 360 * 27 = 90,61 грн. 30.09.2013 року : 4027,18 * 30% / 360 * 1 = 3,36 грн. Жовтень 2013 року : 4027,18 * 30% / 360 * 31 = 104,04 грн. Листопад 2013 року : 4027,18 * 30% / 360 * 30 = 100,68 грн. Грудень 2013 року : 4027,18 * 30% / 360 * 31 = 104,04 грн. Січень 2014 року : 4027,18 * 30% / 360 * 31 = 104,04 грн. Лютий 2014 року : 4027,18 * 30% / 360 * 28 = 93,97 грн. Березень 2014 року : 4027,18 * 30% / 360 * 31 = 104,04 грн. 01.04.2014 року : 4027,18 * 30% / 360 * 4 = 13,42 грн. 05.04.2014 року : 4027,18 * 30% / 360 * 10 = 33,56 грн. 15.04.2014 року : 2873,31 * 30% / 360 * 15 = 35,92 грн. З 30.04.2014 року по 31.08.2016 року : 2873,31 * 30% / 360 * 884 = 2116,67 грн. Таким чином, сума нарахованих процентів за користування кредитом станом на 31.08.2016 року становить 3011,9 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» по процентам за користування кредитом за період з 31.07.2013 року по 31.08.2016 року в розмірі 3011,9 грн. Оскільки, за період з 31.07.2013 року по 15.04.2014 року відповідачкою вносились нерегулярні періодичні платежі 09.08.2013 року у сумі 300 грн., 12.08.2013 року - 270 грн., 15.04.2014 року - 2500 грн., а всього на суму - 3070 грн., то внесені нею кошти розподілялись на сплату та погашення відсотків за користування кредитом, а саме 09.08.2013 року було сплачено відсотків у розмірі 89,03 грн., 12.08.2013 року - 107,52 грн., 15.04.2014 року - 696,13 грн., а всього на суму - 892,70 грн. Отже, залишок заборгованості за відсотками за користування кредитом у відповідача перед банком становить 2119,20 грн. (3011,90-892,70). При вирішенні питання щодо стягнення штрафів: фіксованої частини - 500,00 грн. та процентної складової - 5162,66 грн., суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума штрафів була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м. Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що останнім місцем реєстрації відповідачки є адреса: [ADDRESS]. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу [PERSON] штрафів: фіксованої частини - 500,00 грн. та процентної складової - 5162,66 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування штрафів, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимог слід відмовити. При вирішенні питання щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1754,29 грн., суд виходить з наступного. За розрахунком позивача сума заборгованості за пенею та комісією була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу. З наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку вбачається, що сума в розмірі 1754,29 грн. є одночасно пенею та комісією. Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, виходячи з чого вона розрахована та яким чином співвідносяться суми пені та комісії, а отже чи не суперечить їх нарахування положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача в частині стягнення суми пені та комісії в розмірі 1754,29 грн., є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за кредитом - 2873,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 2119,20 грн., а всього на загальну суму 4992,51 грн. На підставі рішення Приморського райсуду м.Маріуполя від 03.03.2017 року з відповідача [PERSON] були утримані у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відрахування із заробітної плати на суму - 3145,71 грн. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором б/н від 02.04.2013 року, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», становить 1846,80 грн. Вказана сума визнається відповідачкою, знайшла своє підтвердження у її розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру, який поданий юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається із квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1762,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 1846,80 грн. * 100%/ 108915,84 грн. ціни позову = 1,7%, тобто 1,7% від суми сплаченого судового збору (1,7% * 1762,00 грн./100%) складає 29,95 грн.

Outcome: partial