Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій вказує, що 14 травня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Її дошлюбне прізвище "[PERSON]". За час шлюбу у подружжя [INFO] року народився син [PERSON], який проживає разом з матір"ю. Сім'я не склалася, між подружжям втрачено почуття любові та взаєморозуміння, конфлікти та сварки негативно вливають на психологічну обстановку в сім'ї. Сторони припинили подружні стосунки і не ведуть спільне господарство з літа 2014 року. В подальшому збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та дитини. Сторони по справі в судове засідання не з'явилися. Від позивачки надійшла заява, в якій вона позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: сторони одружилися 14 травня 2009 року, шлюб зареєстрований Сазоно-Баланівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, актовий запис № 3. Син [PERSON] народився [INFO] року, він проживає з позивачкою. Суд враховує, що в сторін фактично припинені шлюбні відносини, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав і не наполягав на примиренні. Спір про розподіл майна та визначення місця проживання дитини відсутній. Клопотання від позивача про зміну її прізвища після розлучення не надходило. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. (ст.111 СК України). За змістом ст.111 СК України суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 300 грн., то питання компенсації витрат на правову допомогу врегульовано ст. 84 ЦПК України. Так відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як передбачено ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно матеріалів справи, правову допомогу позивачеві надавала юридична консультація Красноградського району Харківської області, що підтверджується квитанцією від 20.06.2017 року. Докази, які б підтверджували, що позивачеві надавалася правова допомога адвокатом (ст. 84 ЦПК України) в матеріалах справи відсутні. Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. В матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відсутні правові підстави для компенсації таких витрат позивачу. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору при поданні позовної заяви в сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією

Outcome: approved