Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати недійсними з моменту укладення договори кредиту № 826/1-27/20/5-644 від 08.12.2005 року та договір кредиту № 826/1-27/20/7-036 від 28.04.2007 року, укладені між нею та відповідачем. Зобов'язати відповідача приймати залишок коштів, що залишиться після приведення сторін у попередній стан, що існував до укладення кредитних договорів, зокрема: договору кредиту № 826/1-27/20/5-644 від 05.12.2005 р. рівними частинами у гривні протягом 36 місяців; договору кредиту № 826/1-27/20/7-036 від 28.04.2007 року рівними частинами у гривні протягом 36 місяців. Посилається на те, що 08.12.2005 р. між нею та відповідачем був укладений договір кредиту № 826/1-27/20/5-644 про надання кредиту на суму 33 300 дол. США зі сплатою 13% річних строком до 07.12.2012 року, пізніше строк було продовжено до 07.12.2017 року. Також, 28.04.2007 р. між нею та відповідачем, був укладений договір кредиту № 826/1-27/20/7-036, про надання кредиту на суму 11500 дол. США, зі сплатою 13% річних строком до 10.04.2017 року. При укладення цих кредитних договорів, між нею та відповідачем, фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договорів, оскільки в них не узгоджений розмір щомісячного платежу за процентами, загальна сума всіх сплачених процентів за весь строк кредитування, абсолютне подорожчання кредиту за весь строк кредитування та реальна процентна ставка. В момент підписання договорів їй не було надано графіку повернення кредиту, в кредитних договорах у п. 1.1., вказана тільки сума оплати тіла кредиту, без зазначення суми оплати процентів, та загальної суми оплати щомісячного платежу, також жодний з кредитних договорів не містить детального розпису загальної вартості кредиту, розміру щомісячного платежу за процентами, загальної суми оплати за процентами та реальної відсоткової ставки. Відповідачем не виконано умови Закону України "Про захист прав споживачів", свідомо не надав їй перед укладенням кредитних договорів та після їх укладення, інформацію, що передбачена п. 2 ст. 11 Закону, для того, щоб вплинути на здійснення нею вибору щодо отримання кредиту саме в відповідача, у звязку з тим, що побачивши загальну суму переплати за процентами за весь строк кредитування, реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту, вона могла відмовитись від отримання кредитів у відповідача, та звернутись до іншого банку. Посилається на те, що істотними умовами кредитного договору, як споживчого кредитного договору, відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну, строк його дії, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом та умови, визначені ЗУ "Про захист прав споживачів". Під час укладення кредитних договорів відповідач приховав повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредитів для здійснення ним свідомого вибору. Представником відповідача по справі до суду подано заяву про застосування до вимог строку позовної давності, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що позивач звернулась до суду з позовом у жовтні 2016 р. з вимогою про визнання недійсними кредитних договорів, у звязку з недосягненням згоди щодо усіх істотних умов по укладеним договорам, які було укладено 08.12.2005 р. та 28.04.2007 р. Жодних клопотань щодо поновлення строку на пред'явлення позову до суду не надходило. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.08.2017 року по справі за клопотанням представника позивача призначено судово-економічну експертизу, провадження по справі, на час проведення експертизи, зупинено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. З метою доведення позовних вимог, виявлення розміру щомісячних платежів та абсолютного значення подорожчання кредиту за весь строк кредитування ним було здійснено розрахунок загальної вартості кредиту, розміру щомісячного платежу за процентами та загальної суми оплати за процентами. Розмір сплачених позивачкою процентів складає суму, яка дорівнює половині отриманого кредиту, а сам кредит стає дорожчим практично в 1,5 рази. Згідно проведеним розрахунком було виявлено, що за договором № 826/1-27/20/7-036 від 28.04.2007 р. при сумі кредиту 11500 дол. США, загальна сума оплати за процентами складає 7 537,55 дол. США, а загальна вартість кредиту становить 19 037,55 дол. США. Розмір сплачених позивачкою процентів складає суму, яка дорівнює більш ніж половині отриманого кредиту, а сам кредит стає дорожчим практично в 1,65 рази. Всі ці дані були приховані від позивача, відповідачем не виконано вимоги ЗУ "Про захист прав споживачів" Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідно до поданої до суду заяви, розгляд справи просив провести за його відсутності. Застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до раніше поданих до суду заперечень, посилається на те, що позивачем не вірно вказано предмет позову щодо визнання недійсними кредитних договорів, оскільки відповідно до норм чинного законодавства у разі незгоди з окремими пунктами у договорі він мав право оспорювати лише окремі їх частини. Заперечує проти посилання позивача, з приводу того, що при укладенні оскаржуваних договорів остання була введена в оману. Кредит, відповідно до укладених договорів, був наданий позивачці для купівлі нерухомості. Під час оформлення кредитних договорів були оформлені й договори іпотеки, відповідно до яких в забезпечення виконання умов кредитного договору позивач надала в іпотеку квартиру. Отже не протязі 9 років позивач виконувала свої зобовязання за укладеними договорами кредиту, що є доказом визнання свого обовязку щодо повернення кредиту. 24.09.2009 року до договору кредиту № 826/1-27/20/5-644 від 08.12.2005 року було укладено додаткову угоду № 2, яка була підписана позивачем, про що свідчить її особистий підпис, тому, посилання позивача що жодний із кредитних договорів не містить достатнього розпису загальної вартості кредиту є недоречним. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Між сторонами 08.12.2005 року було укладено договір кредиту № 826/1-27/20/5-644, відповідно до п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 33 300 дол. США, зі сплатою 13,0 процентів річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно умовами п. 2.6. цього договору та наступним порядком погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном погашення 07.12.2012 року. Пунктом 1.2. договору встановлено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, вул. Харківських Дивізій, б. 14[ADDRESS]. Відповідно до положень п. 1.3., 1.3.1. в забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, сторони укладають іпотечний договір № 826/4-27/20/5-180 від 08.12.2005 року. Статтею 2 вказаного договору встановлено порядок надання кредиту та сплати процентів. Визначено права та обовязки сторін (ст. 3), встановлено відповідальність сторін (ст. 4). 23 жовтня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 826/1-27/20/5-644 від 08.12.2005 року, відповідно до якої сторони домовились з 20.10.2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14 процентів річних. 24 вересня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору кредиту № 826/1-27/20/5-644 від 08.12.2005 року, відповідно до якої сторони погодили новий графік погашення суми основної заборгованості. Крім того, між сторонами 28.04.2007 року було укладено договір кредиту № 826/1-27/20/7-036 відповідно до умов п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 11 500 дол. США, зі сплатою 13,0% процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном погашення 10.04.2017 року, на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2. договору встановлено, що кредит надається позичальнику на наступну іпотек під заставу нерухомого майна 3-кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, б. 14[ADDRESS]. Вказаним договором встановлено порядок надання кредиту та сплати процентів (ст. 2), права та обовязки сторін (ст. 3), а також визначено відповідальність сторін (ст.4). Вказані кредитні договори власноручно підписані позивачем, що не заперечувалось сторонами в ході судового розгляду. Частиною 1, 2 ст. 14 ЦК України закріплено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Приписами ч. 1 ст. 626 ЦК встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В укладених між сторонами в письмовій формі договорах, які складається з: кредитних договорів, графіків погашення кредиту, додаткової угоди, - чітко визначені всі умови кредитування, розмір наданого кредиту, строк на який надано кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитом, права та обовязки позикодавця та позичальника, відповідальність сторін. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Приписами ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Підпис позивача під вказаними договорами свідчить про її згоду з умовами кредитування, графіком погашення заборгованості, процентною ставкою. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України закріплено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до правової позиції ВСУ по справі № 6-75цс15 від 03.02.2016 року загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Положення частини пятої статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобовязання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в позові необхідно відмовити у звязку з тим, що позивач своїми діями визнала та погодилась на умови, які закріплені відповідними договорами, протягом тривалого часу виконувала їх, підстав для визнання вказаних договорів недійсними не вбачається. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed