Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач 19 серпня 2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 12 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11167771000, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 157 000,00 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних за користування кредитом на строк до 11 червня 2018 року. В частині надання кредитних коштів Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» свої зобовязання виконав, надавши відповідачу кредит, в розмірі та в строки передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором з [PERSON] 12 червня 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно умов якого останній передав в Іпотеку нерухоме майно нежитлову будівлю, кафе, реєстраційний номер № 5931332, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Жуковського, буд. № 39. Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на будівлю кафе, виданого 04 червня 2001 року Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради та зареєстроване Нікопольським МБТІ 04 червня 2001 року, реєстровий № 96. 08 грудня 2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, Акціонерний коиерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» передає (відступає) Публічному акціонерному товаристу «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» замінює Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги Акціонерного комерційного інноваційного банку (замість «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань, згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 01 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі : 6\~227\~961,35 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 3060080,87 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2058678,62 грн., пеня 1035942,00 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 44409,14 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 28850,72 грн. Позивач зазначає, що в рахунок виконання основного зобовязання, має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладене, позивач просить суд в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 6227961,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - нежитлову будівлю, кафе, реєстраційний номер № 5931332, загальною площею 195,4 кв.м, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Жуковського, буд. № 39, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на будівлю кафе, виданого 04.06.2001 року Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради за зареєстроване Нікопольським МБТІ 04.06.2001 року, реєстровий № 96, право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності за реєстровим номером 5931332 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» прав власності на - нежитлову будівлю, кафе, реєстраційний номер № 5931332, загальною площею 195,4 кв.м., що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Жуковського, буд. № 39. Також просить судові витрати по справі покласти на відповідача. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. (а.с. 179). Від представника відповідача по справі та представника третьої особи - [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що позивач пропустив строк, у межах якого мав можливість звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги між банком та Позивачем було укладено 08 грудня 2011 року, а позивач звернувся до суду із позовною заявою 29 липня 2015 року, тобто через 7 місяців 21 день після закінчення строку, у межах якого мав можливість звернутися до суду з даною вимогою. Причини пропущення строку позовної давності, які могли бути визнані поважними не вказує. Просить відмовити у задоволенні позову у звязку зі спливом строків давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 12 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11167771000, згідно з п. 1.1 та п. 1.2 умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 157000,00 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних за користування кредитом на строк до 11 червня 2018 року (а.с. 6-10). В частині надання кредитних коштів Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» свої зобовязання виконав, надавши відповідачу кредит, в розмірі та в строки передбачені кредитним договором. 08 грудня 2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» передає (відступає) Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» замінює Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. (а.с. 22-24). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (а.с. 31-32). Тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 року № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно. До суду звернулися 19 серпня 2015 року (а.с. 33-34). Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора / стягувача за договором № 11167771000від 12 червня 2007 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором з [PERSON] 12 червня 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно умов якого останній передав в Іпотеку нерухоме майно нежитлову будівлю, кафе, реєстраційний номер № 5931332, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Жуковського, буд. № 39 (а.с. 14-17). Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на будівлю кафе, виданого 04 червня 2001 року Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради та зареєстроване Нікопольським МБТІ 04 червня 2001 року, реєстровий № 96. Пунктом 1.2 Іпотечного договору сторони визначили вартість предмета іпотеки, яка становить 120942,00 грн. Позивач в обґрунтування вимог позову зазначає, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань (а.с. 19-20), згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 01 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 6\~227\~961,35 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 3060080,87 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2058678,62 грн., пеня 1035942,00 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 44409,14 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 28850,72 грн. Згідно з положеннями частини другої\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), частини третьої статті\~33, статті\~36, частини першої статті\~37 Закону України «Про іпотеку»\~не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»\~зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. При цьому згідно із частиною першою\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано\~статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша\~статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень статей\~33,\~36,\~37,\~39 Закону України «Про іпотеку», статей\~328,\~335,\~376,\~392 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851 цс 15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс 16, аналізуючи положення ст. ст.\~33,\~36,\~37,\~39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст.328,\~335,\~376,\~392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотеко держателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1\~ст. 37 Закону України "Про іпотеку"). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України і у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16. Пунктом 4.1. Договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення та предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором, або будь-якого зобов'язання, що забезпечується іпотекою за цим договором, у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки та в інших випадках відповідно до законодавства. У відповідності з п. 4.2 зазначеного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання відповідно до умов цього договору та\~Закону України "Про іпотеку". Звернення стягнення на предмет іпотеки\~\~ із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 договору іпотеки та\~Закону України "Про іпотеку". У розділі 5 вказаного договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, одним із способів здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому\~ст. 36 Закону України "Про іпотеку"\~ Отже,\~\~за змістом умов іпотечного договору задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є одним із способів позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а за рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами\~ст. 39 вказаного Закону. Враховуючи те, що за рішенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише за правилами \~статті 39 Закону України «Про іпотеку», право вибору якого, згідно п. 4.1, п. 4.2 договору іпотеки, належить позивачу, суд розглядаючи справу відповідно до\~ст.11 ЦПК України, у межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» у позовній заяві, а саме шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволенню не підлягають. Позову з інших підстав, із застосуванням способу звернення стягнення на предмет іпотеки, вирішення якого підлягає у судовому порядку, позивачем не заявлено.\~\~ Крім того, суд не може вважати заяву представника відповідача та третьої особи про застосування судом строків позовної давності обґрунтованою та покласти її в основу рішення, виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 256 ЦК України, позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами першою, пятою\~статті 261 ЦК України\~перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до\~ст. 262 ЦК України\~- заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Як вбачається із матеріалів справи, сторони кредитного договору, встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів. Відповідно до вимог частини другої\~ статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши [PERSON] та [PERSON] 24 липня 2015 року листи-вимоги за вих. № 31.4-08/3194/15 та 31.4-08/3193/15 про повне дострокове виконання зобовязань, що виникло на підставі кредитного договору № 11167771000 від 12 червня 2007 року. Згідно копії реєстру поштових відправлень, рекомендовані повідомлення на імя [PERSON] та [PERSON] було направлено 27 липня 2015 року (а.с. 20-21). За умовами листа - вимоги був встановлений строк для виконання- 30 календарних днів для повернення одержаних кредитних коштів, сплати проценти та пені. Відповідача попереджено про можливість примусового звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після закінчення 30 денного строку для виконання. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 19.08.2015 року, виходячи з чого позивач вважається таким, що звернувся до суду за захистом власних прав та інтересів в межах строку позовної давності, встановленої законом. Викладене відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16 ( справа № 755/17150/14-ц).

Outcome: dismissed