Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання, у обґрунтування якої посилалася на те, що 19 квітня 2008 року померла її мати [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована [INFO], проте фактично проживала з нею в будинку по вул. Миру №71 в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, оскільки була особою похилого віку і тривалий час до дня смерті хворіла та потребувала стороннього догляду, який вона їй надавала. Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі із належних їй майнового та земельного паю і земельних ділянок, які знаходяться на території Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. 30.01.2017 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. [PERSON] просить суд встановити факт її постійного проживання із матірю [PERSON] на час відкриття спадщини 19.04.2008 року. У судовому засіданні [PERSON] підтримала вимоги, посилаючись на ті самі обставини, що і в заяві до суду. Представник заінтересованої особи Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився, але від сільського голови [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Зведенівської сільської ради, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Суд, вислухавши пояснення [PERSON], допитавши свідків та дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( ч.2 ст. 315 ЦПК України). Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення …" Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п.3 розяснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що 19 квітня 2008 року в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області померла мати заявника [PERSON], яка з 2005 року по день смерті проживала в [INFO], разом зі своєю дочкою [PERSON] та її сім'єю, оскільки тривалий час перед смертю хворіла і потребувала стороннього догляду (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. У звязку з тим, що мати заявника [PERSON] [PERSON] померла, то [PERSON], як дочка спадкодавця, має право на спадкування спадщини після її смерті. Факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] на час відкриття спадщини в судовому засіданні підтверджений наступними доказами: поясненнями заявника [PERSON]; копією свідоцтва про народження заявника [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) Н.І. серії VІІ УР №0202706, виданого Зведенівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області (а.с.7); копією свідоцтва про укладення шлюбу заявника [PERSON] з [PERSON] серія І-АМ №497756, виданого Зведенівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 27.05.1984 року (а.с.6), копією свідоцтва про смерть матері заявника [PERSON] серія 1-АМ № 103544, виданого Зведенівською сільською радою 21 квітня 2008 року (а.с.8); довідкою виконкому Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23.01.2018 року №111 (а.с.9); копією заповіту від 01.02.2008 року (а.с.10); копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ВІ ХХVI № 006206, виданого [PERSON] (а.с.13-14); копією державного акту на право приватної власності на землю серія ВН №0000023, виданого [PERSON] (а.с.16). На підтвердження обґрунтованості заяви [PERSON] посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків [PERSON], [PERSON], які суду пояснили, що є сусідами [PERSON] і їм достеменно відомо, що з її сім'єю по вулиці Миру, 71 в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області проживала її матір [PERSON], яка померла у 2008 році. Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом. Протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від спадщини. Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] та її мати [PERSON] проживали з 2005 року по день смерті останньої - 19 квітня 2008 року за адресою: с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 71. Встановлення цього факту має для [PERSON] юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті [PERSON] як спадкоємця по заповіту і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини"). Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: approved