Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернулася до суду із позовом, до [PERSON], виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визнання факту прийняття спадщини, визнання незаконним рішення виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району №8/3 від 15.08.2008 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним заповіту. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її дід [PERSON]. Спадкоємцем після його смерті, згідно заповіту від 04.04.2013 являється вона. В установленому законом порядку спадщину прийняла, оскільки звернулася в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дружина померлого діда [PERSON] - спадкоємець, яка має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. Крім того позивач посилається на те, що [PERSON] являвся сином [PERSON]., який помер [INFO] та являвся спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього. Позивачка зазначає, що оскільки вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], то успадкувала всі його права та обов'язки, в тому числі і право на спадкове майно, яке належало йому після смерті його батька [PERSON]. Останньому на підставі договору купівлі-продажу від 06.01.1968 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] У відповідності до ст. ст.548,549 ЦК України в ред. 1963 року [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON]., оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, користувавшись всім майном померлого, оброблявши земельну ділянку біля будинку та будував господарські будівлі біля нього. Однак за життя свідоцтва про право на спадщину не отримав. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36346173 від 16.01.2014 вбачається, що спадкова справа № 55607123 заведена за заявою [PERSON] 16.01.2014. Дід [PERSON] не вирішував питання про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON]., оскільки виконував волю останнього про те, що в будинку залишається проживати, доки їй це буде потрібно його співмешканка, яка на той час значилася як [PERSON], [INFO]. В послідуючому, а саме згідно паспорта громадянина України , який виданий 01.03.2003 остання значилася як [PERSON]. Позивач посилається на те, що у зв'язку із тим, що [PERSON] ([PERSON].) на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]. в родинних стосунках або шлюбі з останнім не перебувала, тому не могла претендувати на будинковолодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до колгоспного двору не відносився, а значився як робітничий двір. Позивач вважає, що той факт, що [PERSON]. була прописана в господарстві [PERSON]. не впливав на успадкування спадщини [PERSON] після смерті [PERSON]., та як [PERSON] не була спадкоємицею і права на вказаний житловий будинок не набула. У зв'язку із наведеним позивач вважає, що будинковолодіння, яке розташоване по [ADDRESS] безпідставно було передано у власність [PERSON]. 15.08.2008 виконкомом Репужинецької сільської ради. Про даний факт вона дізналася в 2014 році, після того, як [PERSON] вирішив впорядкувати документи щодо свого права на успадкований будинок. Позивач [PERSON]. посилається на те, що у зв»язку із тим, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON]., набув право на спадкове майно - будинковолодіння, яке розташоване по [ADDRESS], то вона, як спадкоємиця [PERSON] за заповітом набула право на спадкове майно, яке було ним прийнято але не оформлено в установленому порядку . Також позивач вважає, що рішення виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району №8/3 від 15.08.2008 є незаконним, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] від 19.08.2008, видане на ім»я [PERSON]. є недійсним, оскільки виконком Репужинецької сільської ради не вправі був приймати рішення про передачу [PERSON]. у власність житловий будинок [ADDRESS] та вирішувати питання про видачу свідоцтва про право власності на нього, оскільки вказаний будинок не являвся комунальною власністю територіальної громади та він не був переданий до фонду місцевої Ради народних депутатів після смерті власника [PERSON]., а також у зв'язку із тим, що [PERSON]. не була спадкоємицею майна померлого [PERSON]. Також позивач посилається , що [PERSON]. заяву про оформлення на неї свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок до виконкому Репужинецької сільської ради не писала і не підписувала, оскільки на заяві відсутній підпис [PERSON]., тільки зазначено прізвище «[PERSON]». Остання являлася малограмотною особою, а тому не могла самостійно підписувати вказану заяву. Крім того позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON]. За життя остання 15.11.2013 склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району [PERSON] та зареєстрований за №168, яким житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та прилеглу земельну ділянку до нього заповіла [PERSON] У зв»язку із вчиненням вказаного заповіту позивач вважає, що порушені її права на зазначений житловий будинок, як спадкоємиці за заповітом після смерті діда [PERSON] Позивач вважає, що [PERSON]. не мала права розпоряджатись земельною ділянкою, яка прилягає до будинку, оскільки не була нею приватизована. Позивач вважає, що заповіт складений [PERSON]. 15.11.2013 є недійсним, оскільки був посвідчений по місцю проживання спадкодавця [PERSON]. про що не зазначено у самому заповіті і що є порушення норм чинного законодавства щодо посвідчення заповітів. А також позивач вважає, що вказаний заповіт не був підписаний самою [PERSON]., а іншою особою, оскільки підпис на заповіті не схожий із підписом, який вважається підписом [PERSON]. та зазначений на інших документах. Крім того при укладанні заповіту [PERSON]. не було роз'яснено положення закону, яке має суттєве значення при укладанні заповіту. У зв'язку із наведеним в позовній заяві (в новій редакції з уточненими позовними вимогами) позивач [PERSON]. просила: визнати факт прийняття спадщини [PERSON] в шестимісячний строк після смерті батька [PERSON]., який помер [INFO]; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівцької області №8/3 від 15.08.2008 про оформлення права власності [PERSON]. на житловий будинок, розташований по [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2008, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15.08.2008 року на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON], зареєстроване в Заставнівському РБТІ на праві приватної власності за [PERSON] в реєстровій книзі №3 стор. 325 реєстровий №461, порядковий номер об'єкта нерухомого майна 24403036 від 19.08.2008 року; визнати за [PERSON]. право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом,після смерті [PERSON]., який помер [INFO], який являвся спадкоємцем першої черги за законом, після смерті свого батька [PERSON]., який помер [INFO]; визнати недійсним заповіт, який вчинений [PERSON]. 15.11.2013 , яким вона заповідає житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та прилеглу земельну ділянку для обслуговування [PERSON] [INFO] і посвідчений секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 168. 18.02.2016 судом ухвалено залучити до участі в справі секретаря Репужинецької сільської ради [PERSON] як третю особу на стороні відповідача без самостійних позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON]. та її представники [PERSON]., [PERSON] позов підтримали повністю, обґрунтували його вищенаведеним. Представники позивача [PERSON]. та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] 06.01.1968 купив житловий будинок в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. 16.07.1969 після знесення старого будинку на цій земельній ділянці ним було побудовано новий житловий будинок по [ADDRESS]. Станом на 1972-1973 роки господарство, яке розташоване в [ADDRESS] відносилося до робітничого типу. Правовстановлюючих документів на будинок [PERSON] не мав. Головою вказаного господарства був [PERSON], який являвся прадідом позивача [PERSON]. Разом із [PERSON]. проживала його співмешканка, яка на той час значилася як [PERSON], а в послідуючому і [PERSON], і [PERSON]. Після смерті [PERSON]., а саме [INFO] відкрилася спадщина за законом. Єдиним спадкоємцем за законом був дід позивача [PERSON], який фактично прийняв спадщину, оскільки в жовтні 1973 року забрав із господарства свого батька будівельні матеріали, металевий бак, дерев'яну шафу якими користувався в подальшому. Свідоцтва про право на спадщину він не отримав. [PERSON]. на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON]. не могла претендувати, оскільки не перебувала із ним в родинних відносинах. Представники позивача зазначили, що рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради № 8/3 від 15.08.2008 вважають незаконним, оскільки житловий будинок не являвся комунальною власністю, а [PERSON]. не являлася спадкоємицею майна [PERSON]. Крім того вважають, що [PERSON]. не писала і не підписувала заяви про оформлення на неї свідоцтва про право власності на вищевказане господарство до виконавчого комітету Репужинецької сільської ради, за неї це було зроблено сторонньою особою. Щодо вимоги визнання недійсним заповіту, то представник позивача вказала, що заповіт вчинений [PERSON]. і посвідчений секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради [PERSON] з порушенням порядку і форми, які передбачені чинним законодавством. Так заповіт був підписаний не спадкодавцем [PERSON]., оскільки остання була неграмотною та не вміла писати. Крім цього, заповіт був складений по місцю проживання спадкодавця, однак цього не було зазначено в заповіті. В заповіті зазначені статті, які не повинні були роз'яснюватися спадкодавцю, оскільки спадкоємців, які б мали право на обов'язкову часту в спадщині відсутні, також немає жодного відношення вимоги ст. 1307 ЦК України, якою регулюється забезпечення виконання спадкового договору. У зв'язку із тим, що [PERSON] являвся єдиним спадкоємцем першої черги за законом померлого батька [PERSON]. , то в 2014 році звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. Саме за його заявою було заведено спадкову справу щодо майна померлого [INFO] [PERSON]. Однак [INFO] [PERSON] помер і не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину. [PERSON]. є спадкоємицею майна, що залишилося після смерті діда [PERSON] за заповітом. Оскільки вона являється спадкоємцем майна [PERSON], то успадкувала всі його права та обов'язки, в тому числі право на спадкове майно, яке належало [PERSON] після смерті його батька [PERSON]., а тому бажає, щоб за нею було визнано право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування. Відповідач [PERSON] та її представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні позов не визнали повністю. Представник відповідача суду пояснила, що [PERSON]. є неналежним позивачем по даній справі, оскільки не являється спадкоємцем [PERSON]. ні за законом, ні за заповітом. Її права жодним чином не порушені . 05.06.2015 постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області в справі в порядку адміністративного судочинства було відмовлено у визнанні незаконним та скасуванні рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15.08.2008 року, що має преюдиційне рішення у даній справі. Визнання факту прийняття спадщини не доведено, оскільки цього факту сам [PERSON] не визнавав за життя. [PERSON] у зв'язку із неприйняттям спадщини після смерті батька звертався до суду із заявою про поновлення строку для прийняття спадщини, яка за його клопотанням була залишена судом без розгляду. Після смерті [PERSON]., починаючи із 1973 року [PERSON] не претендував на будинок ніколи, оскільки мав свій власний будинок за іншою адресою. Щодо вимог про визнання заповіту недійсним, представник відповідача зазначила, що при вчиненні заповіту [PERSON]. та посвідченого секретарем сільської ради [PERSON] було дотримано всі вимоги закону. [PERSON] самостійно підписувалася в заповіту, волевиявлення її було вільним. Підтвердженням того, що [PERSON]. вміла підписуватися було те, що вона самостійно розписувалася у відомостях при отриманні пенсії. Відповідач [PERSON] була сусідкою, [PERSON]., яка погодилася здійснювати догляд за останньою. Про існування заповіту [PERSON] дізналася ще до смерті [PERSON]., оскільки та обіцяла їй хату за догляд за нею. Представник виконавчого комітету Репужинської сільської ради - Копчук В.Д. в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що виконавчий комітет, розглядаючи заяву [PERSON]. про оформлення права власності на будинок прийняв рішення відповідно до її заяви, оскільки спадкоємців на вказаний будинок не було, а [PERSON]. значилася згідно по господарської книги головою двору по [ADDRESS]. Представник територіальної громади с. Репужинці, в особі Репужинецької сільської ради в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні як свідок, суду показала, що посвідчувала заповіт, який вчинявся [PERSON] 15.11.2013. На прохання соціального працівника [PERSON] пішла до [PERSON]. Остання вказала, що бажає скласти заповіт на [PERSON] [PERSON]. дала їй свій та [PERSON] паспорти. [PERSON] вказала, що на комп'ютері в сільській раді набрала текст заповіту та роздрукувала його в двох примірниках. Вказані примірники принесла до [PERSON]. додому, прочитала його зміст в голос останній, а потім [PERSON]. самостійно підписала їх. Один примірник вона забрала із собою в сільську раду, а інший залишила [PERSON]. При вчиненні заповіту [PERSON] не було. Свідку відомо, що у 2008 році в по господарських книгах [PERSON]. була головою двору, який розташований по [ADDRESS] Заставнівського району. Також знає, що в 2008 році на підставі заяви [PERSON]. було винесене рішення про визнання права власності за [PERSON] на вказане господарство. [PERSON]. платила податки за землю, яка розташована біля будинку. [PERSON]. колгоспна пенсіонерка (колгоспний стаж переважав). Станом на 1991 рік вказане господарство належало до колгоспного двору. Крім того третя особа [PERSON], будучи допитаною додатково, вказала суду, що [PERSON]. ходила до школи, а тому була грамотною. Ще у 2012 році [PERSON] особисто була у сільській раді, її привозили машиною, щоб посвідчити довіреність на оформлення спадщини після смерті брата. Заяву про прийняття спадщини підписувала сама [PERSON]., коли вона приходила до неї. В погосподарських книгах [PERSON]. зареєстрована як [PERSON] за прізвищем попереднього чоловіка, з яким вона проживала. У 1976 році відбулася паспортна реформа і вона записала себе на інше прізвище. Вона знає, що [PERSON] було відомо ще в 2008 році, що всі правовстановлюючі документи на будинок отримала [PERSON]., яка виготовляла технічний паспорт на нього. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 січня 1968 року, гр.. [PERSON] придбав у гр. [PERSON] будинок, належний йому на праві особистої власності, що знаходився у с. Репуженці Заставнівського району під особистим рахунком [NUMBER] в погосподарській книзі Репужинецької сільської ради (а.с.23.100). На підставі рішення №226 від 16.07.1969 Заставнівської районної ради про надання [PERSON] дозволу на будівництво нового житлового будинку на старій ділянці за [NUMBER] 0,10 га був побудований новий житловий будинок, господарству присвоєно особистий рахунок [NUMBER], про що зроблено запис в погосподарській книзі Репужинецької сільської ради за 1971-1973 роки (а.с.27,29) Зазанченому будинковолодінню присвоєна адреса: [ADDRESS] (а.с.43). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.16). Згідно довідок Репужинецької сільської ради від 11.06.2014 №1148 ( а.с.44) та від 16.01.2014 №94 ( а.с 154 звор. бік ) на день смерті [PERSON]. разом із ним в одному будинку за адресою [ADDRESS] проживала та була прописана [PERSON] ([PERSON]) [INFO] - співмешканка останнього. Як вбачається із копій погосподарських книг Репужинецької сільської ради у вказаному господарстві упродовж 1971-2014 була зареєстрована [PERSON] в подальшому [PERSON] [INFO] ( а.с.28-32, 106, 18). 01.08.2008 [PERSON]. звернулася до виконкому Репужинецької сільської ради із заявою про визнання за нею права власності на житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 26). 15.08.2008 виконавчий комітет Репужинецької сільської ради своїм рішенням №8/3, розглянувши заяву [PERSON]. вирішив оформити право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Видати [PERSON]. свідоцтво на житловий будинок та зобов'язати [PERSON]. зареєструвати свідоцтво про право власності в Заставнівському РБТІ ( а.с.25). 19.08.2008 за [PERSON]. зареєстровано право власності на житловий будинок, 1972 року побудови в [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 41,42). 15.11.2013 [PERSON]. склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради [PERSON], згідно якого належний їй житловий будинок по[ADDRESS] та прилеглу земельну ділянку заповідала [PERSON] - відповідачу по справі ( а.с.19). [INFO] року [PERSON]. померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.10.2014 ( а.с.93). Також зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків. Свідок [PERSON] суду вказала, що являлася сусідкою [PERSON]. та [PERSON]. Після смерті чоловіка [PERSON] перейшла проживати до будинку своєї матері. Останню обходив її брат, вона самостійно потрошки пересувалася по подвір»ю. Після смерті брата, не було кому доглядати її, а тому [PERSON] попросила найти їй когось, щоб її доглядав та жив із нею. Мама [PERSON] почала обходити бабу, але її довго не терпіла. [PERSON]. сама пішла до [PERSON], а в подальшому зробила на неї заповіт. В березні 2014 [PERSON]. впала і зламала ногу, перестала ходити, помалу рухалася на милицях на своєму подвір»ї. В сільську раду та в магазин [PERSON]. не ходила, вона їй все купляла за її гроші. Коли [PERSON]. дуже захворіла, то [PERSON] сиділа біля неї. Баба [PERSON] плакала, що день і ніч замкнена і не має кому її обходити. За життя [PERSON]. казала їй, щоб вона повідомила [PERSON], щоб той переписав на себе хату через суд. [PERSON]. не вміла писати. Після смерті брата [PERSON] інколи до неї приходила [PERSON] (донька [PERSON]). Родичі [PERSON]. приходили до баби, сапали їй город, перебували із нею в хороших стосунках. [PERSON]. померла в жовтні 2014. Свідок [PERSON] суду показала, що являється сусідкою [PERSON]. [PERSON] до смерті 1973 року проживав з [PERSON] Остання після смерті чоловіка проживала в братовій хаті з братом і мамою. [PERSON] не була грамотною. Вона сама писала їй листи до брата. За отримання пенсії за неї розписувався брат, який помер в 2012 році. Того часу [PERSON] ([PERSON]) проживала в будинку брата, а в будинку [ADDRESS] ніхто не проживав і не проживає. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] батько братової жінки. [PERSON] перенесла інсульт, коли проживала із своїм братом в його будинку. Брат [PERSON] помер в 2012 році. Після цього до неї приходили [PERSON], [PERSON] В травні 2013 році [PERSON] привела [PERSON] до [PERSON], що вона її доглядала, однак остання її вигнала. [PERSON] хотіла щоб із нею разом хтось проживав. [PERSON] казала, що [PERSON] їй лише заповіт, це було 15 листопада 2013, коли ішла до сільської ради. [PERSON] не ходила до села, вона давала гроші, щоб за не доглядали. [PERSON] разом із секретарем сільської ради [PERSON] вийшли із приміщення сільської ради, а в той час [PERSON] була закрита в будинку. Про посвідчення заповіту їй сказала ввечері [PERSON] Остання не вміла ні писати, ні читати. В даний час в будинку, який [PERSON] заповіла [PERSON] ніхто не проживає. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] її хрещений батько, який проживав із [PERSON] до своєї смерті. Після смерті [PERSON]. [PERSON] проживала із своїм братом і матір»ю в їх будинку. [PERSON]. ховав його син [PERSON]. Перед смертю [PERSON] дуже тяжко пересувалася на милицях по своєму подвір'ї. Ні в магазин, ні в туалет вона не могла ходити. [PERSON] була не грамотною, замість підпису ставила хрестик. Свідку відомо, що по документах вона значилася як [PERSON], а казали їй [PERSON]. Про відносини, які відбувалися між [PERSON] та [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що працювала із [PERSON] на базі відпочинку «Розма». [PERSON] була малограмотною. Їй відомо, що її прізвище було і [PERSON], і [PERSON], і [PERSON]. В той час коли вона працювала із [PERSON]., остання проживала вже одна. [PERSON] вже помер. Свідок [PERSON] показала суду, що з 2011 по вересень 2015 працювала соціальним працівником. В 2011 році [PERSON]. коли проживала із братом в його будинку була паралізована. Після смерті брата, як соціальний працівник вона двічі на день приходила до [PERSON]. купляла продукти, прибирала, готувала їжу. В той же період до неї приходила двоюрідна сестра і пропонувала їй забрати до себе, однак вона не бажала залишати свій будинок. Догляд за [PERSON]. здійснювало багато людей, однак ніхто не зміг їй догодити. [PERSON]. хотіла щоб її доглядала [PERSON] донька [PERSON]. Спочатку її доглядала [PERSON], але і вона її не влаштовувала. [PERSON]. казала ї , що бажає скласти заповіт на [PERSON], а тому попросила покликати секретарку сільської ради - [PERSON] Це було задовго до того, як вона перестала ходити. [PERSON] зізналася, що [PERSON] приходила до неї і вона склала заповіт на [PERSON]. [PERSON] вміла рахувати гроші, а також вміла читати. [PERSON] почали закривати після того, як на неї напали родина [PERSON] і вимагати хату. Вона не бажала залишати їм будинок , що розташований по [ADDRESS]. Краще за всіх за [PERSON] доглядала [PERSON] після того, як та склала на неї заповіт. Свідок [PERSON] вказала суду, що являється матір'ю відповідача [PERSON] Протягом деякого часу, а саме в травні 2013 року, вона на прохання соціального працівника здійснювала догляд за [PERSON]. [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS], який побудували разом із [PERSON]. Їй відомо, що інвентарна справа на будинок була оформлена на [PERSON]. У [PERSON]. був син [PERSON], який не був на його похороні та не хоронив його. Відносини [PERSON]. із [PERSON] були не добрими, оскільки він вимагав у неї грошей та хотів забрати в неї хату. Ії донька [PERSON] також здійснювала догляд за [PERSON]. до її смерті, оскільки остання пообіцяла заповісти їй хату. [PERSON]. просила щоб її закривали в будинку, оскільки боялася родичів [PERSON] Свідок вказала, що у відомостях про отримання пенсії [PERSON]. самостійно розписувалася, а також розписувалася в довіреності, яку робила на неї. Їй відомо, що [PERSON] працювала в колгоспі, а [PERSON] сторожем в таборі. Будинок, який розташований [ADDRESS] побудували вони разом. Починаючи із березня 2014 року [PERSON] була прикутою до ліжка, оскільки поламала ногу. Після смерті [PERSON]. його син [PERSON] не допомагав [PERSON] і не утримував будинок. Позивач [PERSON]. є спадкоємицею всього майна за заповітом після смерті свого діда [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.13), копією заповіту ( а.с.11). Дід позивача [PERSON] - рідний син [PERSON]., померлого [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.15). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON]. вважає себе спадкоємицею всіх прав і обов'язків після смерті діда [PERSON] та його правонаступницею у захисті прав та інтересів щодо спадкового майна, яке її дід мав би отримати за законом після смерті свого батька [PERSON]. Як спадкоємиця всього майна [PERSON], в тому числі будинку [ADDRESS], позивач просить визнати факт прийняття спадщини [PERSON], як спадкоємцем першої черги шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном в шестимісячний строк після смерті батька [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних сіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України ( далі - ЦК), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно п.2 зазначеної постанови пленуму Верховного Суду України справи про спадкування розглядаються судамит за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов"язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Приписами ч.1 ст.529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]. (1973 рік) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідок [PERSON] показав суду, що являється дядьком позивача. Його батьком був [PERSON] У батька було троє дітей (він, [PERSON], [PERSON]). Діда звали [PERSON] , який проживав з тіткою [PERSON], бо його дружина померла, коли йому було 2 роки. Дід проживав із [PERSON] в одному будинку, а тато із своєю сім'єю в іншому будинку за іншою адресою на відстані 200-300 метрів від будинку діда. Дід [PERSON] помер у 1973 році, коли йому було 12 років. На той час його будинок був добудований. За життя дід постійно казав, що все майно залишить на нього. Ховали діда його батьки. У діда після закінчення будівництва залишилися інструменти, деревообробний станок, каміння, лісоматеріали, які були використані в будівництві їхньої кухні. Вказане майно батько забрав в кінці жовтня 1973 року. Крім того батько після смерті діда забрав шафу, стіл, тачку та бак для води, а також бойові нагороди діда (які не знає де зараз знаходяться) Після смерті діда тьотя [PERSON] залишилася проживати в будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] показала суду, що являється тіткою [PERSON]. [PERSON] являвся її дідом, який проживав із [PERSON]. Пам'ятає останню тому що приходила до діда в новий будинок та в будинок до тьоті [PERSON], який побудований її дідом, і який в подальшому залишив її батьку [PERSON] [INFO] помер [PERSON] Коли помер дідо, то тато [PERSON] забрав дідові медалі, стару шафу, дошки. Шафа і зараз знаходиться у її сестри [PERSON]. Коли саме це було точно не пам'ятає. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки ці свідки є близькими родичами позивача, отже - зацікавленими особами в даній справі. Також суд враховує, що на час виникнення спірних правовідносин ці свідки були малолітніми дітьми (7 та 12 років), які не могли чітко усвідомлювати події, що відбувалися більше сорока років тому назад та стосувалися не їх особисто, а їх батька, у зв'язку із чим їх показання були суперечливими, що стало причиною їх повторного одночасного допиту. Крім цього, в судовому засіданні не доведено будь-якими доказами, що рухоме майно у володіння яким ніби то вступив [PERSON], дійсно належало спадкодавцю [PERSON] та перебувало на час смерті у його власності та знаходилося в його господарстві ( [ADDRESS]), а не у власності самого [PERSON] та залишилося у нього після того, як батько перейшов проживати з [PERSON]. до новозбудованого господарства. Натомість, в результаті дослідження в судовому засіданні копій матеріалів спадкової справи №10/2014 після смерті [PERSON]. встановлено, що останній помер [INFO] року, а його син [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадкове майно лише 16.01.2014 року, на підставі чого нотаріусом була заведена спадкова справа ( а.с.147 звор. бік, а.с.154). Як вбачається із постанови державного нотаріуса Бурдейної Г.П. від 13.02.2014 №94/02-31 доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] після смерті батька [PERSON]. фактично управляв або володів спадковим майном спадкоємець не надав, а також з часу відкриття спадщини не звертався в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття ним спадщини. У зв'язку з цим нотаріусом відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON]. відмовлено у зв'язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та відсутній факт прийняття ним спадщини ( а.с.12 зв. бік,13). Будучи впевненим у своєчасному прийнятті спадщини після смерті батька, [PERSON] мав би відповідно до ст..50 ЗУ «Про нотаріат» в порядку захисту невизнаного його права на спадщину, звернутися до суду про оскарження постанови нотаріуса від 13.02.2014 року, або про встановлення факту прийняття ним спадщини. Натомість, після отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] 31.03.2014 звернувся до суду із позовною заявою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, у зв'язку з тим, що він упродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини її не прийняв з поважних причин. В подальшому, за його ж заявою, підписаною представником, відповідною ухвалою від 29.04.2014 Заставнівський районний суд Чернівецької області залишив заявлений позов без розгляду. Зазначене підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №716/520/14-ц. Вищенаведене спростовує доводи позивача та його представників про вчинення [PERSON] дій, передбачених ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), які б свідчили про прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON]., оскільки він сам за життя про наявність таких обставин не заявляв. Відповідно до приписів ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім показань свідків, до яких суд ставиться критично, позивачем не надано належних та допустимих доказів (зокрема відповідної довідки сільської ради чи правовстановлюючих документів на спадкове майно, в управління яким вступив [PERSON]) на підтвердження факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON]., отже такий факт в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги. Всі інші позовні вимоги [PERSON]. є похідними від позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON]., в задоволенні яких суд вважає за необхідне відмовити, оскільки заявлені неналежним позивачем і не підлягають судовому захисту з огляду на наступне. Відповідно до приписів ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Неналежним позивачем є особа, якій не належить право вимоги за пред'явленим позовом, тобто не її права, свободи чи інтереси порушені, не визнані або оспорені. Як вбачається із позовної заяви, [PERSON]. звернулася до суду із даним позовом, як особа, для якої виникнення права на спадкування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] залежить від доведення факту прийняття спадщини її дідом [PERSON] Проте, вважаючи себе спадкоємицею спірного будинку та правонаступницею у захисті прав та інтересів щодо спадкового майна, яке її дід мав би отримати за законом після смерті свого батька [PERSON]. позивач просить суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівцької області №8/3 від 15.08.2008 про оформлення права власності [PERSON]. на житловий будинок, розташований по [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2008, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15.08.2008 року на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Як встановлено судом, зазначені позовні вимоги вже були предметом розгляду спору в порядку адміністративного судочинства за адміністративним позовом [PERSON] (правонаступника [PERSON].) до виконавчого комітету Репужинецької сільської ради, третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконкому про оформлення права власності на житловий будинок в справі за №716/1431/14-а. Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.06.2015, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 в задоволенні позову відмовлено. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із дослідженої в судовому засіданні постанови Заставнівського районного суду від 05.06.2015 вбачається, що підставами для відмови в задоволені позову було те, що оскаржуване рішення виконкому прийнято в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством. На час прийняття рішення порушення прав та інтересів [PERSON] не було. При цьому суд прийшов до висновку, що [PERSON] не належить право вимоги щодо оскарження вказаного рішення, оскільки відомостей про те, що останній в установленому порядку ( ст..ст. 548,549 ЦК України в ред. 1963 р.) прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON]. не представлено. Факт прийняття спадщини не встановлений в судовому порядку, строк на прийняття спадщини не продовжений в судовому порядку ( т.1 а.с.118-119). Оскільки в даній судовій справі також не встановлено факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON]., то суд вважає зазначені позовні вимоги безпідставними та заявленими неналежним позивачем ( правонаступником позивача), право якої (якого) на спадкування спірного будинку не порушено, а отже не підлягає судовому захисту. У зв'язку з чим в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити. Приписами ч.2 ст.1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. В якості заінтересованих осіб, повноважних пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України можуть бути виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК порушені у зв'язку із вчиненням заповіту. Встановивши обставини справи та дослідивши надані в судовому засіданні докази, судом встановлено, що позивач [PERSON]. не є спадкоємцем [PERSON]., яка розпорядилася своїм правом на спірний житловий будинок [ADDRESS], вчинивши заповіт від 15.11.2013. Крім цього суб'єктивні спадкові права позивача [PERSON]. не порушені, оскільки остання не набула права на спадкування спірного житлового будинку в [ADDRESS] за заповітом після смерті свого діда [PERSON] Отже [PERSON]. не є особою, яка має право звертатися до суду з позовом про визнання спірного заповіту недійсним. За таких обставин, зазначена вимога заявлена неналежним позивачем, тому слід відмовити у її задоволенні. З'ясувавши повно і всебічно обставини справи на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання за [PERSON]. права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] та являвся спадкоємцем першої черги за законом, після смерті свого батька [PERSON]., який помер [INFO]. Оскільки в судовому засіданні не встановлено факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON]., то позивач не набула права на спадкування спірного житлового будинку в [ADDRESS] за заповітом після смерті [PERSON], отже відсутні підстави для визнання за нею права власності на це нерухоме майно. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно вимог ст.79, 84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом до справи. До останніх зокрема належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно п.п.47, 48 Постанови №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантованостаттями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі IIIЗакону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI"Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79,статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні до заяви додано всі необхідні документи, що підтверджують факт оплати відповідачем [PERSON] витрат пов'язаних з наданням їй адвокатом [PERSON] правової допомоги в межах граничного розміру компенсації таких витрат (480 грн. за годину), а саме договором про надання правової допомоги, додатком №1 до нього, Актом виконаних робіт та розрахунком суми гонорару до нього від 11.12. 2017 року, квитанції від 11.12.2017 року про оплату 11520 грн. У зв'язку з цим, понесені відповідачем [PERSON] судові витрати, пов'язані з отриманням нею правової допомоги необхідно стягнути з позивача [PERSON]. на користь останнього, оскільки рішення ухвалено саме на користь відповідача. На підставі ч.1 ст.529, ст.ст. 548 549 ЦК УРСР, ч.2 ст.1257 ЦК України,

Outcome: approved