Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

15 січня 2021 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором б/н від 03.12.2010, внаслідок чого станом на 22.11.2020 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 11007,30 грн., яка складається з наступного: 10320,29 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 10320,29 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками, 687,01 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн нарахована пеня, 0,00 грн нарахована комісія. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 10320,29 грн. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2102,00 грн (а.с. 4). Ухвалою суду від 25.01.2021 відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачеві, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов. У справі є клопотання позивача про ухвалення заочного рішення і розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 50, 52). Відповідачка [PERSON] повідомлена про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву або будь-яких інших документів на спростування доводів позивача не подала, у судове засідання 17.02.2021 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] 03.12.2010 підписано заяву - анкету про приєднання до Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З оглянутої судом анкети-заяви [PERSON] про приєднання до умов і правил надання банківських послуг встановлено, що остання, ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, просила надати наступну послугу - дебетову особисту картку (а.с.14). Крім того, до вище вказаного договору банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у редакції, що діяла на момент підписання заяви ( а.с.15, 16-40). Однак, як вбачається із матеріалів справи, зокрема з довідки АТ КБ "ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, старт карткового рахунку, згідно якого у відповідачки виникла заборгованість, почався 11.07.2016 та був встановлений кредитний ліміт 5900,00 грн. (а.с.12). З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.12.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , вбачається що користування коштами почалося з 11.07.2016 року (а.с. 5-9, 10-11). З довідки АТ КБ "ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, за доводами банку, оформленої [PERSON] вбачається, що банком відбулася зміна кредитного ліміту - 11.07.2016, однак не зазначені підстави таких змін кредитного ліміту, не додані підтверджуючі документи (а.с. 12). Докази про укладення зазначеного договору щодо надання кредиту відповідачці та встановлення кредитного ліміту в зазначеній сумі та подальшої зміни кредитного ліміту позивачем не надані. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 2.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і це не є обов`язком суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, додана до позовної заяви анкета-заява не містить жодних відомостей про оформлення відповідачкою кредитного договору, в тому числі, на умовах обумовлених у позові. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачкою умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою кредитка «Універсальна», зокрема, на момент старту карткового рахунку 11.07.2016. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження укладання з відповідачкою кредитного договору 11.07.2016, видачі відповідачці кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого [PERSON] кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачці не є можливим, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору. Викладені висновки суду відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 щодо стягнення процентів та пені,та узгоджуються із позицією Верховного суду від 27.03.2020 у справі № 703/3063/18, про відмову у задоволенні касаційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" щодо скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції у аналогічних правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed