Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

В позовній заяві, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, позивач вказує, що відповідно до укладеного договору № ZPDNGK00002249 від 25.04.2007 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 15604.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.04.2027 року. Згідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків і інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 04.12.2013 року має заборгованість - 35467.89 доларів США, яка складається з наступного: - 12445.46 доларів США - заборгованість за кредитом; - 8118.88 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1516.07 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 11668.73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: - 31.29 доларів США - штраф (фіксована частина); - 1687.46 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 25.04.2007 року уклали договір іпотеки № ZPDNGK00002249. Згідно з договором іпотеки, [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загально площею 46.50 кв.м., житловою площею 23.30 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 82 315 грн. В рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором позивач просить суд: - звернути стягнення на квартиру, загальною площею 46.50 кв.м., житловою площею 23.30 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZPDNGK00002249 від 25.04.2007 року. Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (491 Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дубікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; - виселити відповідачів з зазначеної квартири; - стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача в особі Смірнової О.К. уточнені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в уточненому позові, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] в особі [PERSON] заперечує проти позову, пояснивши, що за рішенням Василівського районного суду вже була стягнута з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, який є предметом даного спору. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Також представник просить суд застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечує. В судове засідання представник Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, 25.04.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ZPDNGK00002249, копія якого є у справі, відповідно до якого, [PERSON] отримав кредит у розмірі 15604.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.04.2027 року. Згідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) її виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 04.12.2013 року відповідач має заборгованість - 27988,71 доларів США, яка складається з наступного: - 12445.46 доларів США - заборгованість за кредитом; - 8118.88 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1516.07 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 4189,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: - 31.29 доларів США - штраф (фіксована частина); - 1687.46 доларів США - штраф (процентна складова). При цьому, в даному розрахунку суд приймає до уваги розмір пені за період з 04.12.2012 року по 04.12.2013 року, відповідно до вимог ст.ст.258, 267, 549 ЦК України. Зазначене підтверджується розрахунками заборгованості, які є у справі. Однак, строки позовної давності в іншій частині заборгованості позивачем не пропущено. Таким чином, відповідач [PERSON] порушує умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611, 614, 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] у тому, що виникла вищевказана заборгованість перед позивачем, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк» та [PERSON] 25.04.2007 року було укладено Іпотечний договір, копія якого є у справі. Згідно з цим Договором, [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загально площею 46.50 кв.м., житловою площею 23.30 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 82 315 грн. Як вбачається із матеріалів справи, у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, які є подружжям, та їх малолітні діти, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження, копії яких є у справі, а також довідками УДМС України в Василівському районі та КУП «Наш Дім», які також є у справі. Відповідно до ч.1, 3 ст. 33 закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначється спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування прилюдних торгів або із застосуванням процедури, встановленої ч.1 ст.38 цього закону. Згідно з ч. 2 ст. 39, ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідач несе відповідальність за належне виконання перед позивачем зобов'язань за кредитним договором, у тому числі, майном, яке є предметом іпотеки. При цьому, в рішенні суду про звернення стягнення за іпотечне майно, також має бути передбачено про виселення всіх зареєстрованих у цьому житловому приміщенні. Суд враховує положення й ст.29 ЦК України. Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідачі суду не надали. Рішенням Василівського районного суду Запорізької від 14.06.2010 року, копія якого є у справі, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 133312,68 грн., яка мала місце станом на 19.04.20120 року, однак, цей факт не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконання відповідачем умов укладеної кредитної угоди, яка до теперішнього часу має законну силу. Але, разом з тим, не зважаючи на доведеність в судовому засіданні позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні позову, оскільки, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, який набрав законної сили 07.06.2014 року, передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. При цьому, в судовому засіданні з'ясовано, що відповідачі та їх малолітні діти не мають іншого житла ніж те, яке є предметом даного позову; це майно не перевищує загальну площу, передбачену цим Законом. Відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним відмовити позивачеві також і в стягненні судових витрат. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed