Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

В грудні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у сумі 33 980 гривень 99 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 гривень 00 коп. В обґрунтування позовних вимог, ПАТ «Альфа-Банк» зазначає про те, що 14.08.2013 р. між ним та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцентування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ( в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка». Відповідно до умов вищевказаного Договору, ПАТ «Альфа-Банк» зобов'язується відповідачеві [PERSON] відкрити картковий рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії (два) роки з моменту її випуску. Відповідно до умов Договору, відповідач [PERSON] зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Позивач ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за Договором виконав, відкривши відповідачу [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії 20 000,00 грн. У порушення умов Договору, відповідач [PERSON], свої зобов'язання належним чином виконав, в результаті чого станом на 06.12.2016 року має заборгованість: тіло кредиту - 21 453,29 грн., про строчка по тілу - 10 875,77 грн., відсотки за кредитом - 320,04 грн. Станом на 06.12.2016 року розмір неустойки становить 1 331,89 грн. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем [PERSON] будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, ПАТ «Альфа-Банк» має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за Договором. На виконання умов Договору відповідачу [PERSON] була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. [PERSON], не погоджуючись з позовом ПАТ «Альфа-Банк», звернувся до суду із зустрічним позовом до про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди в розмірі в 100 000 грн. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що 14 серпня 2014 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» був підписаний додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, згідно з яким була відкрита кредитна лінія по банківські карті. Сума кредиту становила 20 000 грн. Згідно п. 2.2 цього Кредитного договору процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії становить 21% річних. Згідно п. 2.3 цього Кредитного договору на позичальника покладався обов'язки вносити в кожний розрахунковий період (місяць) мінімальний платіж у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитом. Інших платежів і комісій умовами цього Кредитного договору передбачено не було, що підтверджується Довідкою про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка», яку надав ПАТ «Альфа-Банк» як доказ до свого позову. Відповідно до цієї довідки, орієнтовна реальна процентна ставка по кредиту становила 5,3% на рік. [PERSON], як позичальник, сумлінно виконував умови цього Кредитного договору. В той же час ПАТ «Альфа-Банк» безпідставно стягував непередбачену кредитним договором комісію за розрахунково-касове обслуговування основної картки, яка майже удвічі перевищувала процентну ставку по кредиту. Згідно п.2 статті 627 Цивільного кодексу України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно п.4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживача», споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. [PERSON] не звертався до ПАТ «Альфа-Банк» з індивідуальним проханням про надання якихось додаткових послуг, крім надання кредиту. Згідно п.п.2 п.4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Згідно п.п.4 п.11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту. Згідно Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, банки, відповідно до п. 3.1. Правил, зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Крім того, банки, відповідно до н. 3.4. Правил, зобов'язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги. ПАТ «Альфа-Банк», стягуючи комісію за розрахунково-касове обслуговування, ігнорував вимоги Закону України «Про захист прав споживача» і вимоги Постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року, тим самим порушуючи законні права споживача та завдавши [PERSON] фінансовий збиток. В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» з претензією на суму 27 032,15 гри. які були незаконно, в порушення Кредитного договору, списані з його карткового рахунку з 15 серпня 2013 року по 1 серпня 2016 року за послуги, які він не замовляв і які не відображені у Кредитному договорі. Але ПАТ «Альфа-Банк» проігнорував його законні вимоги і продовжував всупереч умов кредитного Договору протизаконно вилучати з мого карткового рахунку кошти. Всі ці порушення не тільки порушують законні права [PERSON], а й призводить до моральних переживань і душевних страждань, а також витрат зусиль і часу на захист в суді від необґрунтованого позову. Свої душевні страждання у зв'язку з протиправною поведінкою ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] оцінює в розмірі 100 000 грн. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - ПАТ «Альфа-Банк» позовні вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти задоволення вимог зустрічного позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним, - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, позовні вимоги зустрічного позову підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 14 серпня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого банк відрив картковий рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску (а.с. 4-21). У відповідності до положення ст. 526 ЦПК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою та змінюваною. Тип процентної ставки визначається договором. Розмір процентів, тип процентної ставки, (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (стаття 58 ЦПК України) Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з огляду на те, що на час вирішення справи судом право вимоги до відповідача, відповідачем повернуто надані кредитні кошти. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк. Щодо заявленого зустрічного позову [PERSON] про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Питання правового регулювання договору комісії визначено Главою 69 ЦК України. Згідно зі ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ст.1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Отже сплата комісійної винагороди (комісії) має відбуватися за умови вчинення комісіонером певних правочинів в інтересах та за рахунок комітента. Згідно з ч.1 ст.1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Питання кредитних правовідносин регулюється положеннями § 2 Глави 71 ЦК України. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». Оскільки відповідно до умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 14 серпня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються також Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року по справі N 1-26/2011 „Про захист прав споживачів кредитних послуг" вказав, що одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. При цьому державою має підтримуватися на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено ряд обов'язкових вимог, які мають дотримуватися банківськими та іншими фінансовими установами при укладенні кредитних договорів зі споживачами. Згідно з ч.4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того згідно з ч. 3 ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Згідно з п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача, або ж кредитним договором передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, а також установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Виходячи з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, якими встановлюються платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. При цьому надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Крім того відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов'язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту - позичальнику. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу. Таким чином на момент звернення позивача до суду з позовом, [PERSON] сплатив на користь банку кошти в сумі, що на 11 487 грн. 64 коп. перевищує розмір зобов'язань позивача за зустрічним позовом з погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом. Згідно з ч. 1, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 статті 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Оскільки досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] в повному обсязі виконав перед відповідачем зобов'язання згідно Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в частині повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами), тому суд вважає, що відповідача за зустрічним позовом слід зобов'язати повернути позивачу грошові кошти у розмір 11 487 грн. 64 коп. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з [PERSON] в розмірі 100 000 грн., судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не зазначено в чому полягала моральна шкода, не зазначено характер та обсяг страждань - фізичних, душевних, психічних, не зазначено характер немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд залишає без задоволення. Згідно ст. ст. 79, 86, 88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Outcome: partial