Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 07.02.1966 р. по 27.06.2002 р. перебувала у трудових відносинах з товариством. 27.06.2002 p. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання: Сілікоз І ступеню І з. Хронічний обструктивний бронхіт. Емфізема легенів І ступеню. ДН І ступеню - профзахворювання. Нейросенсорна туговухість III ст. професійного характеру (основний діагноз). Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 1-ІІ ст. НК І ступеню. Дисциркуляторна емфізема легенів І-ІІ ст. вс астеноневротичним синдромом. РОХП з сенсорними порушеннями (супутній діагноз). Причиною виникнення професійного захворювання згідно акту № 45 від 26.06.2001 р. є недосконалість технологічного процесу, не використання засобів індивідуального захисту органів дихання, слуху. Відповідно до Акту огляду МСЕК від 12.09.2002 р. ступінь втрати професійної здатності становить 65% та 09.09.2002 р. встановлено ІІІ групу інвалідності з приводу профзахворювання, безтерміново. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Представник ПАТ „СНВО ім. Фрунзе" в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні за наступних підстав. Згідно п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472 та чинних до 01.04.2001 року, з 01.04.2001 р. по 20.03.2007 р. ст.ст. 1, 21, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. 255 КЗпП України, ст. 9 Закону України «Про охорону праці», відповідно до яких відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Крім того, позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, розміру моральної шкоди, порядку її оцінки. Зважаючи на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Відділення в м. Суми Виконавчої дирекції Управління у Сумській області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно висновку МСЕК від 21.09.2001 р. [PERSON] встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, встановленим 26.06.2001 p., відповідно з якою потерпілій виплачена одноразова допомога у розмірі 6400 грн., яка, вважає представник, компенсує моральний аспект страхового випадку. По страховому випадку [PERSON] щомісячно отримує суму втраченого заробітку, яка складає 1431,03 грн. Документи, на які посилається позивач як на підставу заподіяння моральної шкоди, а саме: довідку МСЕК і акт за формою П-4 є документами, що підтверджують факт професійного захворювання і встановлення у зв'язку з цим втрати працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку. І ніяким чином не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Позивач виходить вже з встановленого факту про спричинення моральної шкоди, а жодного документу, який би підтвердив факт спричинення моральної шкоди у матеріалах справи немає, тому просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, представник Відділення в м. Суми Виконавчої дирекції Управління у Сумській області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України вважає, що позивачем пропущений трирічний строк звернення до суду. Судом встановлено, що з 07.02.1966 р. по 27.06.2002 р. позивач перебував у трудових відносинах з товариством. 27.06.2002 p. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджується фотокопією з трудової книжки позивача (а.с. 8-10). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання № 45 від 26.06.2001 р. (а.с. 4). Відповідно до Акту огляду МСЕК від 12.09.2002 р. ступінь втрати професійної працездатності у позивача становить 65 % та згідно акту огляду МСЕК від 09.09.2002 р. [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з приводу профзахворювання безтерміново (а.с. 7). Суд вважає, що ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого позивач отримав професійне захворювання. В справі є достатні докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, позовна давність не поширюється. Саме з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я звернувся позивач до суду, тому суд вважає, що до цих вимог позовна давність не застосовується. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони не мають зворотної дії в часі. Отже, оскільки професійне захворювання у позивача було виявлено у червні 2001 року та ступінь втрати працездатності безстроково повторно встановлена актом огляду МСЕК від 12.09.2002 р., тому відшкодовувати моральну шкоду позивачу повинен Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювання, а не товариство, оскільки Фонд згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" станом на вересень 2002 р. сплачував грошові суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань; стан здоров'я потерпілого та те, що йому встановлено 65 % втрати професійної працездатності й ІІІ групу інвалідності з приводу профзахворювання безтерміново, вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, в розмірі 9750 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial