Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10.12.2012 року, ПАТ "ОТП [PERSON]" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за: - кредитним договором № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року, укладеного між АКІБ "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON]; - кредитним договором № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, укладеного між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON]; - кредитним договором № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року, укладеного між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] Згідно кредитного договору № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 р., укладеного між ЗАТ "ОТП [PERSON]" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]") та [PERSON], банк надав останньому кредит в сумі 50\~000,00 дол. США. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну платню за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Однак, [PERSON] зобов'язання по кредитному договору не виконав, зокрема не виконує графік погашення кредиту, порушує порядок та строки сплати відсотків. Так, станом на 18.05.2016 року загальна заборгованість відповідача по вищевказаному кредитному договору складається з: - 41\~117,49 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 1\~039\~178, 77 грн. заборгованості по тілу кредиту; - 1\~156,54 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 29\~229,70 грн. заборгованість за нараховані та несплачені відсотки. Крім того, станом на 18.05.2016 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 377\~164,69 грн. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № СR-В00/063/2006 від 04.05.2006 року, відповідно до якого остання взяла на себе зобовязання в повному обсязі відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов'язань за кредитним договором № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року. Відповідно до кредитного договору № CNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, укладеного між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON], останньому було надано кредит в сумі 25\~000,00 дол. США. В зв'язку з невиконанням умов договору в [PERSON] виникла заборгованість за вищевказаним договором, яка станом на 18.05.2016 року складається з: - 19\~495,93 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 492\~728,43 грн. заборгованість по тілу кредиту; 362\~261,71 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № СR-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, згідно умов якого остання взяла на себе зобовязання в повному обсязі відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов'язань за кредитним договором № CNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року. 23 травня 2007 року між АТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено кредитний договір № СNL-В00/101/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 21\~300,00 дол. США. В порушення умов договору [PERSON] своїх зобов'язань за вищевказаним договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 18.05.2016 року в нього виникла заборгованість за кредитним договором, яка складається з: - 14\~675,24 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 370\~893,21 грн. заборгованість по тілу кредиту; - 1\~357\~470,59 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором№ СNL-В00/101/2007, між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № SR-В00/101/2007 від 18.05.2007 року. За умовами договору [PERSON] взяла на себе зобовязання в повному обсязі відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов'язань за кредитним договором № CNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року. Оскільки позичальник порушує умови кредитного договору, а саме не виконує належним чином, в обумовлені строки зобовязання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій кредитним договором, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та просить: - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість по кредитному договору № СNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року, яка складається з: 41\~117,49 дол. США, що в еквівалентні по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 1\~039\~178 грн. 77 коп. заборгованість по тілу кредита; 1\~156,54 дол. США, що в еквівалентні по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 29\~229,70 грн. заборгованість за нараховані та не сплачені відсотки; - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість по кредитному договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, яка складається з: 19\~495,93 дол. США, що в еквівалентні по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 492\~728,43 грн. заборгованість по тілу кредита; - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість по кредитному договору № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року, яка складається з: 14\~675,24 дол. США, що в еквівалентні по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 370\~893,21 грн. заборгованість по тілу кредиту. - стягнути в рівних частках з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" витрати по сплаті судового збору у розмірі 28\~601,35 грн. Ухвалою суду від 25 січня 2017 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про захист прав споживача шляхом визнання недійсними кредитних договорі, та об'єднано їх в одне провадження.\~\~\~\~ Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що правовідносини сторін, які виникли на підставі кредитного договору № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Зі змісту вказаного кредитного договору вбачається, що банк, на власний розсуд, в односторонньому порядку, може в будь-який час вимагати повернення кредиту, до настання строку, передбаченого кредитним договором. Дана умова, на думку [PERSON] є несправедливою, з точки зору балансу інтересів сторін і заборонена нормами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В результаті цього, позичальника було поставлено у невигідні, дискримінаційні умови. Також позивач зазначає, що оскаржуваний кредитний договір по суті є договором приєднання, проте позичальник був позбавлений можливості внести корективи до його тексту. [PERSON] звертає ще увагу на те, що в кредитному договорі зазначено, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту. Проте це суперечить вимогам законодавства щодо обігу іноземної валюти. Аналогічні порушення, позивач зазначає, були здійснені і при укладенні кредитного договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року та кредитного договору № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року . Також позивач звертає увагу на те, що при укладанні всіх оскаржуваних кредитних договорів, кредитором, всупереч вимогам чинного законодавства, не було надано йому жодних інформаційних листів, розяснень щодо умов кредитування, нарахування процентів за користування кредитом, правил зміни фіксованої та плаваючої процентної ставки, комісії та інших платежів тощо, не було розяснено переваги та недоліки плаваючої процентної ставки. Оскільки, на думку [PERSON], оскаржувані кредитні договіра були укладені з використанням нечесної підприємницької практики, тому він звернувся до суду з даним зустрічним позовом та просить задовольнити його позов, шляхом визнання недійсними: - кредитного договору № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року; - кредитним договором № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року; - кредитним договором № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року. Також просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовної заяви ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та судові витрати покласти на ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Крім того, під час розгляду справи по суті представником відповідачів-позивача [PERSON] було подано клопотання про застосування строків позовної давності. Дане клопотання мотивоване тим, що відповідно до умов спірних кредитних договорів, погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісячно у розмірі та у строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів. Так, за кредитним договором № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року останній транш на погашення заборгованості по тілу кредиту [PERSON] було здійснено 31 березня 2009 року. Отже позовна заява ТОВ "ОТП Факторинг Україна" подана після спливу граничного строку позовної давності трьох років. Враховуючи вищевикладене, представник представником відповідачів-позивача [PERSON] просив застосувати позовну давність до заявлених вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року в сумі 41\~117,49 дол. США, а також відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 41\~117,49 дол. США. Також, представником відповідачів-позивача [PERSON] було подано клопотання про застосування строків позовної давності за кредитним договором № СNL-В00/101/2007, яке мотивові не тим, що датою остаточного повернення кредиту є 22 травня 2013 року. Оскільки зобовязання по вказаному кредитниму договору, є зобовязаннями з визначеним строком виконання (22 травня 2013 року), то строк позовної давності за даним зобовязанням сплив 23 травня 2016 року. Отже, позовна заява ТОВ "ОТП Факторинг Україна" подана після спливу граничного строку позовної давності. Просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року та відмовити в повному обсязі з задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Зустрічний позов не визнала та пояснила, що оскаржувані кредитні договора були укладені з дотриманням норм чинного законодавства. Також заперечила щодо застосування строків позовної давності, оскільки відповідачем здійснювалися проплати за кредитними договорами в 2014 році. Просила відмовити [PERSON] в задоволенні його зустрічного позову. Представник відповідачів-позивача, третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не визнав, надав заперечення проти позову та пояснив, що позивач не може бути набувачем прав вимоги по кредитному портфелю по договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10.12.2010 року, оскільки договір купівлі-продажу за своїм змістом є договором факторингу. Також позивач заявляє свої вимоги в іноземній валюті, однак індивідуальної валютної ліцензії не надав, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості в валюті. Також представник зазначив, що [PERSON] не отримував від ПАТ "ОТП [PERSON]" повідомлення про відступлення ним права вимога по кредитним договорам № CNL-В00/063/2006, № СNL-В00/277/2006 та № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року. Представник заперечив щодо досудових вимог надісланих позивачем, оскільки вони не є доказом відступлення та переходу прав вимоги від ПАТ "ОТП [PERSON]" до ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Також представник зазначив, що позивачем не доведено факту отримання кредитних коштів за оспорюваними кредитними договорами. Таким чином, у позивача відсутні підстави вимагати стягнення з відповідача на його користь заборгованість за вищевказаними кредитними договорами. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Просив позов [PERSON] задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача-відповідача [PERSON], представника відповідачів-позивача, третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Також частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04.05.2006 року між АКБ "Райффайзенбанк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] укладено кредитний договір № CNL-В00/063/2006. За умовами даного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 50\~000,00 дол. США на споживчі цілі та погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги, строком до 30 травня 2021 року та сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 10 % річних (а.с. 6-13 Т. 1). У відповідності до п. 1.1. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч. №1 цього договору, а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника.Кредит надається однією сумою чи Траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження позичальником цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачене цим договором (п. 1.7.2. кредитного договору). Згідно п. 1.5.1.- 1.5.1.1. вищевказаного договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в Графіку повернення кредиту та сплати процентів. Усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах встановлених цим договором (п. 1.11.1. кредитного договору). Пунктом 4.1. кредитного договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: - за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору; - за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник, крім пені передбаченої п. 4.1.1. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25.00 грн.; - за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу передбаченних п.п. 4.1.1., 4.1.2. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 грн. З п. 1.9.1. кредитного договору вбачається, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором та/ або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2009 року між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року (а.с. 14-15 Т.1), відповідно до умов якого на період з 04.05.2009 року до 01.07.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 07,00% річних; на період з 01.07.2009 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором 10.12%. Також викладено Графік Платежів в новій редакції. 28 серпня 2009 року між ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено Додатковий договір №2 до кредитного договору № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року (а.с. 16-17 Т.1), яким також було змінено розмір фіксованої процентної ставки. Крім того, 28 серпня 2009 року, між ПАТ "ОТП [PERSON]" та [PERSON] було укладено Додатковий договір №3 до кредитного договору № CNL-В00/063/2006 (а.с. 15 зворіт Т.1), згідно умов якого банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній банком частині у випадку: -не виконання позичальником або поручителем, та/або майновим поручителем боргових та інших зобовязань, за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки; -невиконання чи неналежне виконання [PERSON] умов кредитних договорів № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року та № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року. При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. 25 лютого 2010 року між ПАТ "ОТП [PERSON]" та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року (а.с. 18-24 Т.1), відповідно до умов якого змінено розмір фіксованої процентної ставки та обумовлено умови дострокового виконання боргових зобовязань за ініціативою банку. 4 травня 2006 року з метою забезпечення виконання зобовязань по вищевказаному кредитному договору між АКБ "Райффайзенбанк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено договір поруки № СR-В00/063/2006 (а.с. 25 Т. 1). У відповідності до ст. 1 договору поруки, поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року, в повному обсязі таких зобовязань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі (п. 2.1. договору поруки). Відповідно до ст. 4 вищевказаного договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. 27 квітня 2009 року між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки № СR-В00/063/2006 (а.с. 26 Т. 1), згідно умов якого п.п. 2.1. викладено в новій редакції, а саме боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. Також доповнено п. 2.2.1. в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення цього договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. Також, 28 серпня 2009 року, між ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до договору поруки № СR-В00/063/2006 (а.с. 26 зворіт Т.1), яким п. 2.1. викладено в новій редакції, а саме боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. На дату укладення цього Додаткового договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 50\~000,00 дол. США. В разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення цього договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. 22 січня 2014 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] укладено додатковий договір №2 до договору поруки № СR-В00/063/2006 (а.с. 185-186 Т.1), відповідно до умов якого визначено, що порукою за цим договором забезпечується вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. На дату укладення цього договору сума непогашеного кредиту складакє 43\~975,21 дол. США. Судом встановлено, що АКБ "Райффайзенбанк Аваль", свої зобов'язання за кредитним договором № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, що підтверджується кредитними заявками від 04.05.2006 року та від 10.05.2006 року (а.с. 27, 27 зворіт Т.1). Факт отримання даного кредиту підтверджується валютними меморіальними ордерами № 1, № 2 від 10.05.2006 року (а.с. 182, 183 Т.1). З розрахунку заборгованості за кредитним договором суд встановив, що станом на 18.05.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитом становить: - 41\~117,49 дол. США заборгованості по тілу кредиту; - 1\~156,54 дол. США заборгованість за нараховані та несплачені відсотки. - 377\~164,69 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту (а.с. 28-29 Т.1) У звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № CNL-В00/063/2006, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 24.05.2016 та 25.05.2016 року надіслав відповідачам досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 30, 31 Т. 1), однак на час подання позову до суду дані вимоги виконані не були, заборгованість не погашена. В даних вимогах також повідомлялося, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" придбав право вимоги за даним кредитним договором згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю. Таким чином, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" є кредитором за вказаним кредитним договором. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2006 року ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено кредитний договір № СNL-В00/277/2006 (а.с. 32-35 Т.1). За умовами кредитного договору, банк надав [PERSON] кредит в сумі 25\~000,00 дол. США на споживчі цілі, строком до 28 листопада 2016 року та сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних. У відповідності до п. 1.1. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч. №1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи Траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження позичальником цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачене цим договором (п. 1.7.2. кредитного договору). Згідно п. 1.5.1. вищевказаного договору, погашення відповідної частини кредиту та сплати процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Пунктом 1.6.1. кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених ст. 1.5. цього договору. Пунктом 4.1.3. кредитного договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу передбачених п.п. 4.1.1., 4.1.2. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 грн. 27 квітня 2009 року між вищевказаними сторонамии було укладено додатковий договір № СNL-В00/277/2006/1 до кредитного договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, відповідно до умов якого змінено розмір платежів з 208,34 дол. США до 381,60 дорл. США (а.с. 36 Т. 1). Решта положень кредитного договору залишились без змін. Також, 27 квітня 2009 року між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року (а.с. 36 зворіт-37 Т.1). Відповідно до умов даного договору сторони змінили фіксовану процентну ставку, доповнили кредитний договір Графіком Платежів та у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобовязань, встановлених п.п. 2.1.5., 2.1.6., 3.6 цього Додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток підвищується на 4% річних. 28 серпня 2009 року між ПАТ "ОТП [PERSON]" та [PERSON] було укладено додатковий договір №3 до кредитного договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року (а.с. 38 Т.1), яким визначено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань. Також, 28 серпня 2009 року між вищевказаними сторонами ще було укладено додатковий договір № СNL-В00/277/2006/2 до кредитного договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, відповідно до умов якого змінено розмір платежу на 404,23 дол. США (а.с. 38 зворіт Т.1). Решта положень кредитного договору залишились без змін. Відповідно до додаткового договору №2 до кредитного договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, укладеного між ПАТ "ОТП [PERSON]" та [PERSON], (а.с. 39-40 Т.1), змінено фіксовану процентну ставку, доповнено кредитний договір Графіком Платежів, визначено право банку вимагати дострокового виконання боржником зобов'язання та інше. 26 лютого 2010 року між ПАТ "ОТП [PERSON]" та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, відповідно до умов якого змінено фіксовану процентну ставку, викладено Графік Платежів у новій редакції та доповнено кредитний договір пунктами про дострокове виконання боргових зобов'язань (а.с. 41-46 Т.1). Судом встановлено, що ЗАТ "ОТП [PERSON]" свої зобов'язання за кредитним договором № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі 25 000,00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою від 29.11.2006 року (а.с. 47 Т.1). Підтвердженням факту отримання даного кредиту відповідачем є валютний меморіальний ордер №1 від 30.11.2006 року (а.с. 184 Т.1). 29 листопада 2006 року з метою забезпечення виконання зобовязань по вищевказаному кредитному договору, між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено договір поруки № СR-В00/277/2006 (а.с. 48-49 Т. 1). У відповідності до ст. 1 договору поруки, поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором № CNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, в повному обсязі таких зобовязань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі (п. 2.1. договору поруки). Згідно ст. 4 вищевказаного договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Також, 27 квітня 2009 року, між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки № СR-В00/277/2006 (а.с. 50 зворіт Т.1), яким п.п. 2.1. викладено в новій редакції, а саме боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. Також доповнено п.п. 2.2.1 - в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення цього договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. 28 серпня 2009 року між ПАТ "ОТП [PERSON]" та [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до договору поруки № СR-В00/277/2006 (а.с. 50 Т. 1), згідно умов якого п.п. 2.1. викладено в новій редакції, а саме боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. На дату укладення цього Додаткового договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 25\~000,00 дол. США. Разом з цим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 18.05.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитом становить: - 19\~495,93 дол. США заборгованість по тілу кредиту; - 362\~261,71 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту (а.с. 51-52 Т. 1). В звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № СNL-В00/277/2006, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 24.05.2016 року надіслав відповідачам досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 53, 54 Т. 1), проте на час подання позову до суду дані вимоги виконані не були, заборгованість не погашена. Також слід зазначити, що в даних вимогах також повідомлялося, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" придбав право вимоги за даним кредитним договором згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю. Таким чином, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" є кредитором за вказаним кредитним договором. Крім того, судом встановлено, що 23.05.2007 року між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено третій кредитний договір № CNL-В00/101/2007, відповідно до умов якого банк надав останньому. кредит в сумі 21\~300,00 дол. США на ремонт нерухомого майна, строком до 22 травня 2013 року та сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 12,49 % річних (а.с. 55-58 Т. 1). Банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч. №1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі (п. 1.1. кредитного договору). Згідно п. 1.5.1. вищевказаного договору, погашення відповідної частини кредиту та сплати процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Позичальник зобов'язався повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов, встановлених ст. 1.5. цього договору (п. 1.6.1. кредитного договору). Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи Траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження позичальником цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачене цим договором (п. 1.7.2. кредитного договору). Пунктом 4.1.3. кредитного договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а сама за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу передбаченних п.п. 4.1.1., 4.1.2. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 грн. 27 квітня 2009 року між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до вищевказаного кредитного договору (а.с. 59-60 Т.1). Так, відповідно до умов договору було змінено розмір фіксованої процентної ставки, доповнено кредитний договір Графіком Платежів, визначено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань та передбачено підвищення фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотка на 4% у випадку порушенння позичальником будь-яких зобов'язань. Також, ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено додатковий договір № CNL-В00/101/2007/1 до кредитного договору № CNL-В00/101/2007 від 23 травня 2007 року, згідно умов якого збільшено розмір платежу до 442,41 дол. США (а.с. 60 зворіт Т.1). З додаткового договору № 2 до кредитного договору № CNL-В00/101/2007 від 23 травня 2007 року, який був укладений 25.08.2009 року (а.с. 61-62 Т.1), вбачається, що відбулася зміна фіксованої процентної ставки, викладено Графік Платежів в новій редакції, визначено право банку вимагати дострокового виконання боржником зобов'язання та інше. Відповідно до додаткового договору №3 від 25.08.2009 року, викладено п. 1.9.1. кредитного договору в новій редакції, а саме банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем боргових та інших зобовязань за цим договором (а.с. 63 Т. 1). Разом з тим, 25 лютого 2007 року між ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-В00/101/2007 від 23 травня 2007 року, відповідно до умов якого змінено фіксовану процентну ставку та визначено умови дострокового виконання боргових зобовязань (а.с. 63 зворіт -67 Т.1). Судом встановлено, що ЗАТ "ОТП [PERSON]" свої зобов'язання за кредитним договором № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі 21 300,00 доларів США, що підтверджується кредитними заявками від 23.05.2007 року та 25.06.2007 року (а.с. 68, 68 зворіт Т.1). Підтвердженням факту отримання даного кредиту відповідачем є валютні меморіальні ордери №1, №1 від 23.05.2007, від 25.06.2007 року року (а.с. 180, 181 Т.1). 23 травня 2007 року з метою забезпечення виконання зобовязань по вищевказаному кредитному договору, між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-В00/101/2007 (а.с. 69 Т. 1). У відповідності до ст. 1 договору поруки, поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором № CNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року, в повному обсязі таких зобовязань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, це означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі (п. 2.1. договору поруки). Згідно ст. 4 вищевказаного договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Також, 27 квітня 2009 року, між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки № SR-В00/101/2007 (а.с. 70 Т.1), яким п.п. 2.1. викладено в новій редакції, а саме боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. Також доповнено п.п. 2.2.1 - в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення цього договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. 25 серпня 2009 року між ПАТ "ОТП [PERSON]" та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки № SR-В00/101/2007 (а.с. 70 зворіт Т. 1), згідно умов якого п.п. 2.1. також викладено в новій редакції, а саме боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. На дату укладення цього Додаткового договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 21\~300,00 дол. США. Разом з цим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором № CNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 18.05.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитом становить: - 14\~675,24 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,2734 грн.) станом на 18.05.2016 року становить 370\~893,21 грн. заборгованість по тілу кредиту; - 1\~357\~470,59 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту (а.с. 71-72 Т. 1). В звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № CNL-В00/101/2007, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 24.05.2016 року надіслав відповідачам досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 73, 74 Т. 1), проте на час подання позову до суду дані вимоги виконані не були, заборгованість не погашена. Також слід зазначити, що в даних вимогах також повідомлялося, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" придбав право вимоги за даним кредитним договором згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю. Таким чином, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" є кредитором за вказаним кредитним договором. Отже, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем було укладено три кредитні договори: - кредитного договору № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року; - кредитним договором № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року; - кредитним договором № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року. Поручителем за вищевказаними кредитними договорами виступила [PERSON], що підтверджується вищезазначеними трьома договорами порук. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/№ від 10.12.2012 року, ПАТ "ОТП [PERSON]" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за кредитними договорами, зокрема: - кредитним договором № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року, укладеного між АКІБ "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON]; - кредитним договором № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року, укладеного між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON]; - кредитним договором № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року, укладеного між ЗАТ "ОТП [PERSON]", правонаступником якого є ПАТ "ОТП [PERSON]", та [PERSON] (а.с. 75-81 Т.1). Даний факт підтверджується також Додатком №1 до вищевказаного кредитного договору (а.с. 82 Т.1). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд критично ставить до посилання представника [PERSON] на те, що позивачем до доведено факт купівлі кредитного портфелю, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було здійснено оплату за кредитним договором в розмірі 388\~171\~467,48 грн. Даний факт підтверджується платіжним дорученням № 1141 від 10.12.2010 року (а.с. 175 Т.1). Суд критично ставить до пояснення представника [PERSON] відносно того, що [PERSON] не було повідомлено ПАТ "ОТП [PERSON]" про зміну кредитора. Так, в матеріалах справи містяться листи від 05.01.2011 року АТ "ОТП [PERSON]", адресовані [PERSON], в яких зазначено, що 10.12.2010 року банк відступив ТОВ "ОТП Факторинг Україна" всі права іпотекодержателя/заставодержателя за договором іпотеки/застави, а саме: право вимоги основної суми боргу, нарахованих до сплати відсотків та інших витрат, що підлягають сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки/застави (а.с. 176-178 Т.1). Підтвердженням факту надіслання даних листів є список згрупованих поштових відправлень (а.с. 179). Як зазначалось раніше, представником відповідачів-позивача [PERSON] було подано клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Суд критично ставить до твердження представника відповідачів-позивача [PERSON] про те, що строк позовної давності за кредитним договором № СNL-В00/101/2007 сплив 23 травня 2016 року, тобто до подання даного позову, з наступних підстав. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором № СNL-В00/101/2007 судом встановлено, що остання проплата [PERSON] за даним договором була здійснена 22.10.2014 року. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду з даною позовною заявою 18.08.2016 року, тобто з дотриманням строку позовної давності (в межах трьохрічного строку). Також, представником відповідачів-позивача [PERSON] було подано клопотання про застосування строків позовної давності за кредитним договором № CNL-В00/063/2006, посилаючись на те, що останній транш на погашення заборгованості по тілу кредиту [PERSON] було здійснено 31 березня 2009 року. Суд критично ставиться до вищевказаного, оскільки згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № CNL-В00/063/2006, остання проплата [PERSON] за відсотками була здійснена 22.09.2014 року. Отже, позивач звернувся до суд з позовом про стягнення заборгованості за даним договором в межах строку позовної давності. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що строки звернення до суду з даним позовом позивачем не порушені, тому підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Отже, в задоволенні клопотань представника відповідачів-позивача [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна", то судом встановлені наступні обставини. Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязань (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Стаття 554 ЦК України визначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають пред кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає пред кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З правової позиції\~Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року, висловленій в постанові № 6-1680цс15 вбачається, що якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду навищевикладене, суд не приймає до уваги твердження представника [PERSON] відносно того, що позов не може бути задоволений, оскільки борг стягується не в національній валюті, а в іноземній. Згідно з роздруківки з сайту [PERSON] України вбачається, що станом на 18.05.2016 року 1 дол. США = 25,2734 грн. (а.с. 90 Т.1). Таким чином, суд приходить до висновку, що еквівалент заборгованості зазначений позивачем є вірний. Враховуючи те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитними договорами, а також враховуючи, що [PERSON] виступила поручителем [PERSON], суд вважає, що вони повинні відповідати як солідарні боржники. Заборгованість на користь позивача підлягає солідарному стягненню з них в примусовому порядку. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON], то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Отже, виходячи із наведених приписів, позивач за зустрічним позовом [PERSON], звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати оспорювані кредитні договора недійсними, зобов'язаний довести, яким чином оспорювані ним кредитні договора порушують (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги відповідач-позивач [PERSON] посилався на те, що його було поставлено у невигідні, дискримінаційні умови, оскільки банк на власний розсуд, в односторонньому порядку, може в будь-який час вимагати повернення кредиту, до настання строку, передбаченого кредитним договором. Однак, суд не приймає до уваги дане твердження, оскільки дані умови кредитних договорів були описані в кредитних договорах, зі змістом яких [PERSON] був ознайомлений. Підписавши спірні кредитні договора та виконуючи їх по 2014 рік, суд вважає, що [PERSON] погодився на умови даних кредитних договорів. Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Суд критично ставить до посилання [PERSON] на те, що оскаржувані кредитні договора по суті є договорами приєднання, проте позичальник був позбавлений можливості внести корективи до їх текстів. Так, частиною 1 ст. 634 ЦК Укракїни визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] відповідно до норм чинного законодавства не має право запропоновувати свої умови договору. Щодо посилання [PERSON] відносно того, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту, що, на думку відповідача-позивача, суперечить вимогам законодавства України, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до\~ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність"\~у разі укладення договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному виражені гривні до долара США на час вирішення спору. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Жодних доказів того, що [PERSON] помилився щодо обставин, які мають істотне значення, суду надано не було. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Верховний Суд України в Постанові Пленуму "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 звернув увагу на те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яка введено в оману. Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики (нечесна підприємницька практика включає в себе: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції: будь-яку діяльність (або бездіяльність) що вводить споживача в оману або є агресивною), є недійсними. Однак, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитні договора. На отримання кредитів підписи відповідача-позивача [PERSON] містяться в усіх оспорюваних ним кредитних договорах та додаткових угодах до них, що додатково свідчить про ознайомлення ним з ними. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієї із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, на що також звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Таким чином, суд вважає, що при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а саме: кредитного договору № CNL-В00/063/2006 від 04.05.2006 року; кредитного договору № СNL-В00/277/2006 від 29.11.2006 року; кредитного договору № СNL-В00/101/2007 від 23.05.2007 року, позивач діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту. Отже, твердження відповідача-позивача [PERSON] щодо несправедливості положень договору є безпідставними, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки [PERSON] та його представником, пред'явивши вимогу про визнання недійсними кредитних договорів, не довели наявність підстав передбачених ст. 203 ЦК України для визнання його недійсним на підставі ст. 215 ЦК України. Також в матеріалах справи відсутні будь-які підстави для визнання недійсними оспорюваних кредитних договорів. [PERSON] лише піддає критиці оспорювані кредитні договора та докази, які були надані ТОВ "ОТП Факторинг Україна". У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі [PERSON] проти України (пункт 32) визначає, що\~Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги позивача [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про захист прав споживача шляхом визнання недійсними кредитних договорів не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 14\~300,68 грн. витрати на оплату судового збору, з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved