Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» (21.05.2018 року змінено назву на АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням наданих 13.03.2019 року уточнень, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 03.08.2006 року в загальному розмірі 45103,63 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.08.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 19.02.2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 45103,63 грн., з яких: 13455,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 27624,13 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов'язання, 1400,00 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2123,98 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 45103,63 грн., а також судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.11.2018 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.12.2018 року визнано обов'язковою явку представника АТ "ПриватБанк" в судове засідання для надання особистих пояснень. 13.03.2019 року від АТ "ПриватБанк" до матеріалів справи надійшла уточнена позовна заява. В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду від представника Проніна І.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, які повернулись на адресу суду. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв'язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.08.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За положеннями ст.ст. 526, 1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання перед відповідачем виконав. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 кредитного договору, датою укладення договору є дата отримання карти, яка зазначена у заяві. Клієнт надає свою згоду на те, щоб кредитний ліміт встановлювався за рішенням банку та Клієнт дає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити та анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно будь-якого розміру ліміту, встановленого ПАТ КБ «ПриватБанк». Пунктом 2.1.1.12.3. кредитного договору закріплено, що погашення кредиту - поповнення карткового рахунку клієнтом в розмірі мінімального обов'язкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі доручення клієнта. Згідно п. 2.1.1.12.6. кредитного договору, за користування кредитом та овердрафтом ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. За п. 2.1.1.5.5. договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, за перевиплати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 19.02.2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 45103,63 грн., з яких: 13455,52 грн. - заборгованість за кредитом, 27624,13 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов'язання, 1400,00 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2123,98 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи. Розрахунок заборгованості відповідає умовам договору. Пунктом 1.1.7.11. кредитного договору передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У відповідності до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимою. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 610ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту у розмірі 13455,52 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню. Банком нараховані до стягнення 27624,13 грн заборгованості за пенею за прострочене зобов'язання та 1400,00 грн. заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1. Договору у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100,00 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14. Сума основного боргу складає 13455,52 грн., сума нарахованої пені за прострочене зобов'язання 27624,13 грн., що значно перевищує розмір збитків. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені за прострочене зобов'язання в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України до розміру основного боргу 13455,52 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 13455,52 грн. пені за прострочене зобов'язання та 1400,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2123,98 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору б/н від 04.11.2010 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Таким чином, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2123,98 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в загальній сумі 1205,79 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial