Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

21 червня 2017 року позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, мотивуючи їх тим, що [INFO] року помер [PERSON], [INFO] року померла [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] земельна ділянка загальною площею 3,5807 га, розташована на території Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка загальною площею 3,4741 га, розташована на території Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв, але не може її оформити в нотаріальному порядку, тому змушений звернутися до суду для захисту свого права шляхом його визнання. Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач Козелецька селищна рада Козелецького району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява за підписом селищного голови про розгляд справи за відсутності відповідача. Третя особа в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити судове засідання за відсутності представника. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню виходячи із наступного. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Судом встановлено, що згідно довідки виданої виконавчим комітетом Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 33 від 17.02.2017, житловий будинок [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відноситься до категорії колгоспних дворів. До складу даного колгоспного двору входили [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с. 21/. Оскільки станом на 15.04.1991 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] входили до складу колгоспного двору, тому кожен з них мав право на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] Згідно довідки виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради № 21 від 31.01.2017, право власності на житловий будинок [ADDRESS] станом на 26.01.2017 не зареєстровано /а.с. 23/. 25 березня 2002 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Стависької сільської ради № 20 від 15.03.2001, було виготовлено та видано державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю площею 3,47 га, розташованої на території Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 31/. [INFO] року [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області 09.04.2003) /а.с. 9/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 3,4741 га, розташована на території Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту посвідченого 02.10.2002 секретарем Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 235, [PERSON] все своє майно де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом матиме право, заповів синові [PERSON] - позивачу у справі /а.с. 11/. Відповідно до копій матеріалів спадкової справи № 12/2017, яка надійшла на запит суду з приватного нотаріуса Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON], позивач як спадкоємець за заповітом спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв /а.с. 47/. 25 березня 2002 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Стависької сільської ради № 20 від 15.03.2001, було виготовлено та видано державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю площею 3,58 га, розташованої на території Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 24/. [INFO] року [PERSON] померла (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області 01.12.2016) /а.с. 13/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 3,5807 га, розташована на території Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту посвідченого 02.10.2002 секретарем Стависької сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 234, [PERSON] все своє майно де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, і на що за законом матиме право, заповіла синові [PERSON] - позивачу у справі /а.с. 15/. Відповідно до копій матеріалів спадкової справи № 13/2017, яка надійшла на запит суду з приватного нотаріуса Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON], позивач як спадкоємець за заповітом спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв /а.с. 53/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, оскільки державні акти були втрачені, про що в пресі розміщено оголошення /а.с. 39/. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельну ділянку належну [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 25.03.2002, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 3,5807 га, з яких: рілля - 2,1547 га, кадастровий номер [NUMBER], сіножать - 1,0562 га, кадастровий номер [NUMBER] пасовище - 0,3698 га, кадастровий номер [NUMBER] фактична площа земельної ділянки належної [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 25.03.2002, становить 3,4147 га, з яких: рілля - 1,9995 га, кадастровий номер [NUMBER], сіножать - 1,1046 га, кадастровий номер [NUMBER], пасовище - 0,3700 га, кадастровий номер [NUMBER] /а.с. 25, 26, 27, 32, 33, 34/. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на частину згаданого домоволодіння та земельні ділянки.

Outcome: approved