Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

До Чернівецького районного суду звернулася [PERSON] з вище зазначеним позовом. Позивачем,скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, свої вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково погоджується сплачувати аліменти на двох дітей в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину. Пояснив, що на даний час працює в ТОВ «Ярославь - Авто» м. Київ, за що отримує заробітну плату, розмір якої становить 3725 гривень на місяць. Крім того, відповідач відмовляється від своїх вимог за зустрічним позовом, поданим ним в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], щодо визначення способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу). З'ясувавши позицію відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER], видане 02.04.2004 року виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 5), та донька - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER], видане 19.09.2002 року виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 5). Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 19.11.2010 року у справі №2-203/2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 07 травня 1999 року виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, актовий запис №4, розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили 30.11.2010 року (а.с. 8). Як свідчить довідка, видана виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 16.02.2018, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю [PERSON] та перебувають на її утриманні (а.с. 9). В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу для утримання неповнолітніх дітей. Обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття закріплений частиною 2 статті 51 Конституції України. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, а не солідарним. Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №78 9 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН). Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Статтею 7 Закону України Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року, №2246-VІІІзатверджено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Частиною 2 статті 182 СК України передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати в цілому 50 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17). Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) встановлено, що за рішенням суду кошти для утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення аліментів. Відповідачем частково визнаються позовні вимоги, погоджується сплачувати аліменти на двох дітей в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину. Обгрунтовуючи свої заперечення проти вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів саме в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, відповідач посилається на те, що на даний час він працює в ТОВ «Ярославь - Авто» м. Київ, за що отримує заробітну плату, розмір якої становить 3725 гривень на місяць, на підтвердження чого надано довідку про доходи, видану 19.04.2018 ТОВ «Ярославь - Авто» м. Київ. Визначаючи розмір аліментів, судом враховується стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище як платника аліментів, відсутність у нього інших утриманці. Беручи до уваги те, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей згідно статті 180 СК України, суд, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, затвердженого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року, №2246-VІІІ, для дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, приходить до висновку, що обґрунтованим і справедливим буде розмір аліментів на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття та часткове задоволення таким чином позовних вимог [PERSON] Судом при цьому береться до уваги те, що розмір аліментів, які просить стягувати [PERSON] із відповідача, тобто по 2000 гривень на кожну дитину, перевищує 50 відсотків заробітної плати [PERSON], що не є допустимим відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. [PERSON] у відповідності до положень вище зазначеного Закону звільнена від сплати судового збору за вимогою щодо стягнення аліментів для утримання неповнолітніх дітей, тому відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. На підставі ст., ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial