Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" 14.11.13 звернувся до суду до відповідача, яка проживає в [ADDRESS], з позовом про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період 01.01.2009 по 01.10.2013 у сумі 1467,03 грн. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, вважаючи, що позивач надає неякісні послуги, оскільки тепла вода йде тільки протягом половини року, а решту часу вона змушена підігрівати воду на газовій плиті. Окрім того, в опалювальний період температура батарей також не завжди була достатньою. З наданим позивачем розрахунком заборгованості не погодилась, оскільки вважала, що позивач мав зробити перерахунок за той період, коли послуги надавались неякісно. Вважала, що абонентська плата нараховувалась позивачем незаконно, а тому вона її не сплачувала. Просила застосувати позовну давність. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та справу наказного провадження №2н/1003/11666/12 за заявою КП "БМР "Білоцерківтепломережа" про стягнення заборгованості з [PERSON], вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, на підставі такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи, доказуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.20,21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.п.29,30 та п.3 ч.31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ №630 від 21.07.05, споживачі зобов"язані оплачувати послуги у строки, установлені договором або законом, а виконавець послуг має право вимагати від споживачів дотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, у тому числі, щодо своєчасної їх оплати. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З рішення Білоцерківської міської ради №388 від 23 грудня 2005 року судом встановлено, що позивач визнаний виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання холодної та гарячої води. Відповідачем не заперечується, що вона є споживачем послуг Коммунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" з централізованого опалення та підігріву води в квартирі [ADDRESS]. Згідно з розрахунковим листом абонента, заборгованість відповідача за спожиті послуги з опалення та підігріву води утворилась у сумі 1467,03 грн. станом на 01.09.2012 року. Як вбачається з пояснень відповідача, розрахунок заборгованості оспорюється ним виключно з тих підстав, що він містить абонентську плату при наявності у будинку лічильника теплової енергії. Однак, відповідно до ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", встановлення ці та тарифів на житлово-комунальні послуги входить до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно з матеріалами справи, тарифи на послуги з опалення та підігріву холодної води затверджені рішеннями Білоцерківської міської ради №333 від 12.08.08, №67 від 24.02.09, №627 від 28.12.2010 та №451 від 11.10.2011, згідно з якими абонентська плата є складовою частиною зазначених тарифів, у тому числі, при наявності у будинку лічильника теплової енергії. Як вбачається з рішення Білоцерківської міської ради №646-27-УІ від 21.06.2012 року, рішення Білоцерківської міської ради №451 від 11.10.2011 в частини включення абонентської плати до тарифу на надання послуг з опалення при наявності у будинку лічильника теплової енергії змінено, і з 01.09.2012 р. абонентська плата споживачам у таких будинках не нараховується. Згідно з розрахунком, нарахування позивачем сум, належних до сплати за послуги з опалення та підігріву води з урахуванням абонентської плати проводилось ним тільки до 01.09.2012 р., після чого плата за спожиті послуги нараховувалась без включення абонентської плати на підставі змінених тарифів. Тому суд вважає, що позивач, визначаючи заборгованість відповідача за спожиті послуги, діяв відповідно до чинних нормативно-правових актів, а тому його вимоги ґрунтуються на законі. Між тим доказів на підтвердження жодного зі своїх заперечень відповідач суду не надав. Однак, відповідно до ст.ст.257, 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідач заявив про застосування позовної давності, а тому, згідно з ч.3 ст.267 того ж Кодексу, суд вважає, що вимоги позивача поза межами трирічного строку задоволенню не підлягають. Враховуючи, що заборгованість у сумі 1467,03 грн. утворилась станом на 01.08.2012 р., суд задовольняє позов, починаючи з 01.10.2010 року та по зазначену дату, та стягує з відповідача 717,55 грн. (1467,03-749,48=717,55). На підставі наведеного,

Outcome: partial