Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] , що діє в інтересах дитини [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: - перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; - наближення на 100 м. до місця проживання (перебування), навчання та інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] , а саме: 1. місця реєстрації та проживання: [ADDRESS] ; 2. Комунального закладу «Харківська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 11 з поглибленим вивченням окремих предметів Харківської міської ради Харківської області» за адресою : м. Харків, вул. Василя Мельникова буд.7; - особисто, або через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними; - вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що заявниця, зареєстрована разом з неповнолітньою донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить їй на праві спільної часткової власності. Співвласником цієї ж квартири є [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично в теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є батьком неповнолітньої доньки. На теперішній час між сторонами склалися неприязні стосунки, яким передувало самовільне змінення замків на вхідних дверях квартири де проживають вони з донькою. Після втручання адвоката та застосування заходів медіації, [PERSON] перестав перешкодити до неї та донки, користуватися житлом, сам виселився та вивіз все майно з квартири, в тому числі й особисті речі та документи заявниці, залишивши голі стіни. Заявниця зазначає, що вони домовились з [PERSON] , що [PERSON] викупить належну йому 1/2 частину належної на праві спільної сумісної власності квартири, оскільки спільне проживання з [PERSON] в одній квартирі не можливе через його агресивну та неадекватну поведінку, однак останній домовленостей не виконує. [PERSON] постійно телефонує їй, погрожує розправою та насильством, знущається повідомляючи, що зараз прийде пити чай в пізній час доби приблизно о 22:00 [PERSON] , при цьому постійно погрожує їй, а саме: обіцяє облити кислотою, знищити належний автомобіль, та інше. [PERSON] висловлює побоювання за себе та за свою доньку. 01.09.2021 року не відомо з якою метою [PERSON] викликав поліцію до школи де навчається неповнолітня донька. 15.09.2021 року влаштував скандал, зіпсував дверний замок, забивши невідомою речовиною замок, кидав порожніми пляшками в її автомобіль, намагаючись пошкодити його. На прохання припинити чинити такі дії не реагував. На звернення до поліції, виклик за коротким номером «102» відповідного реагування не відбулося. Поліція навіть не приїхала, не зважаючи на ту обставину, що нею на адресу відділу поліції скерована заява, про вжиття термінового заборонного припису стосовно [PERSON] , яка отримана поліцією 03.09.2021 року. [PERSON] зверталась на урядову гарячу лінію з приводу бездіяльності поліції та не припинення насильства відносно мне та її доньки з боку [PERSON] . Відповідне звернення зареєстроване 16.09.2021 року за номером 17735. Також заявниця зазначила, що на прохання припини протиправні насильницькі дії, [PERSON] тільки знову погрожує фізичною розправою, погрожує облити заявницю кислотою, викрасти дитину, погрожує знищити належне їй на праві власності майно, тощо. На думку заявниці своїми самовільними та протиправними діями [PERSON] вчиняє насильство стосовно неї, матері його дитини, та фактично стосовно неповнолітньої дитини, яка позбавлена можливості вести нормальний спосіб життя. Крім того зазначає, що [PERSON] має стійкий психічний біполярний афективний розлад (БАР) раніше відомий як маніакально-депресивний психоз та нещодавно знаходився на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні номер 3 міста Харкова. Ухвалою суду від 04.10.2021 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала викладені обставини в заяві, надала відповідні пояснення, просила заяву заовольнити. В судовому засіданні надала додаткові письмові пояснення, які також підтримала в повному обсязі. Крім того пояснила, що [PERSON] лікувався в лікарні та має психічне захворювання. В зв*язку з його поведінкою, вона була змушена залишити квартиру. Коли брав доньку до себе, то донька скаржилася, що батько кидався з ножем. 01.09.2021 він виїхав з квартири але забрав усі речі, навіть дитини. Після цього почав шкодити майно, поцарапав машину, зламав замок до квартири. В зв*язку з чим, просила суд винести обмежувальний припис. Представник заявника Яковлєва Л.І. підтримала викладені обставини, крім того зазначила, що 06.10.2021 року було отримано відповіді на запит до поліції, з якої вбачається, що заявниця неодноразово зверталася до органів поліції, в зв`язку з спричиненням насильства відносно заявниці. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, надав до суду письмові заперечення на позовну заяву. Крім того вказав, що усі дії [PERSON] направлені на обмеження його в праві користування квартирою та іншим спільним майном, оскільки на даний момент гостро стало питання розділу майна, так як він майже все майно записав на цивільну дружина та квартиру разом купували. Доньку свою любить, але дружина не завжди дає можливості з нею спілкуватися, тому він звернувся з відповідно заявою до органів у справах дітей. Також вказав, що посилання заявниці на наявне у нього нібито психічне захворювання є невірною інформацією, оскільки він дійсно проходив лікування з приводу травми голови, яка була отримана у 19 років при дорожньо-транспортної пригоді. Ніяких антидепресантів або інших ліків щодо психічної хвороби він ніколи не вживав та вони йому не призначались. Також зазначив, що він літом був разом з донькою, яка розповідала йому про негарну поведінку матері і про той факт, що матір застосовує до своєї доньки фізичне насильство, що вимусило його звернутись до правоохоронних органів та донька цей факт підвередила робітникам поліції. Представник заявника адвокат Щит І.А. підтримав пояснення [PERSON] . Представник Служби у справах дітей по Немишлянському району м. Харкова Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просили рішення ухвалити на розсуд суду з урахуванням прав дитини. В судовому засіданні були допитані свідки. Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю заявниці.[PERSON] це ї онука. Свідок зазначила, що дитина боїться батька, боїться брати слухавку коли дзвоне [PERSON] 11.07.2021 року онучка приїхала вся в садинах. З телефонних розмов з донькою свідку відомо, що [PERSON] щось напхав у замок та донька не змогла попасти до квартири. Онучка розповідала, що батько одного разу брав ніж у руки та ходив по битому склу. Сама свідком насилля свідок не була. Свідку невідомо про зраду її доньки. Також вказала, що з 05.09.2021 мешкає разом з донькою, онука навчається в школі, будь які агресивні дії з боку [PERSON] у вересні не відбуваються. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в місті Красноград. [PERSON] її подруга. Свідку відомо, що [PERSON] погрожував спалити дома та машини батьків [PERSON] . З розмов з [PERSON] їй відомо, що вона боїться батька, бо він погрожував її мамі. Коли був написаний протокол щодо [PERSON] , їй відомо, що пояснення попрохав написати батько. Свідок особисто бачила як він побив машину [PERSON] , але після цього відремонтував її. Вони разом їздили до лікарні у 2020 року. Зі слів у [PERSON] , проблеми з нервовою системою. Свідок вказала, що всі спори у цієї родині відбуваються через поділ майна та на фоні суперечки через дитину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] останні 3 місяці не мешкала вдома. Свідку відомо, що одного разу [PERSON] забрала дитину зі школи та не змогла попасти додому, щось було у замку, якесь сміття. Донька [PERSON] , казала, що боїться батька, що він лається, погано себе веде, погрожує їй та її матері. Психіка дитини порушена. Також він погрожував їй, чіпав її автомобіль. На думку свідка, [PERSON] не подобаються всі подруги [PERSON] та він бажає, щоб вона постійно перебувала тільки з ним. На думку свідка конфлікт між [PERSON] та [PERSON] почався із-за ревнощів. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, суд встановив наступне. [PERSON] , зареєстрована разом з неповнолітньою донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вказаний факт підтверджується сторонами в судовому засіданні. [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де і проживає фактично з вересня 2021 року. до цього часу мешкав за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з свідоцтва про народження виданого 11 серпня 2012 року серії [NUMBER] , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2196 вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] . На праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] . На сьогодні [PERSON] з донькою мешкає окремо від [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не мешкає в зазначеній квартирі, як пояснили сторони по справі. Згідно відповіді Управління організаційно - аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП в Харківській області від 05.10.2021 № 190оу/119-25/03-2021 - Управлінням організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, за дорученням керівництва Головного управління Національної поліції в Харківській області, розглянуто Ваш запит від 27.09.2021 в рамках виконання договору від 09.08.2021 (б/н) про надання правової допомоги гр. [PERSON] . За наявними даними інформаційно- телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» в період з 19.08.2021 по 30.09.2021 з номеру [NUMBER] від громадянки, яка представлялась як [PERSON] , [INFO] , на спецлінію «102» надійшли наступні повідомлення: о 14.52 05.09.2021 про те, що за адресою: [ADDRESS] співмешканець [PERSON] змінював замки вхідної двері, здійснив крадіжку речей та меблі заявниці (зареєстровано в Єдиному обліку відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 за № 17272 від 05.09.2021); о 16.09 13.09.2021 про те, що за адресою: [ADDRESS] неадекватний співмешканець щось запхав у замки вхідної двері, заявниця не може потрапити до квартири, також постійно погрожує (зареєстровано в Єдиному обліку відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 за № 17735 від 13.09.2021); о 20.54 15.09.2021 про те, що колишній співмешканець [PERSON] ломиться до квартири за адресою: [ADDRESS] (зареєстровано в Єдиному обліку відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 за № 17895 від 15.09.2021); о 21.54 15.09.2021 щодо неприбуття наряду поліції за попереднім викликом заявниці (зареєстровано в Єдиному обліку відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 за № 17899 від 15.09.2021). Звертаючись до суду з заявою про застосування обмежувального припису, [PERSON] покликалась на те, що її чоловік систематично застосовує насильство до неї та їх дитини (1 вересня 2021 року, 15 вересня 2021 року, 16 вересня 2021 року), у зв`язку з чим вона просила застосувати обмежувальний припис до [PERSON] . Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству". Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З`ясовуючи наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] , суд виходить з такого. Частиною 2, ст.3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей). Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо заявника психологічне та фізичне насильство. За приписами ст.1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст.21 ЦПК України постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Як пояснила [PERSON] у судовому засіданні [PERSON] , систематично вчиняє відносно неї психологічне насильство в сім`ї та їх доньки, постійно погрожує, висловлювався нецензурною лайкою в її адресу та ображав її. [PERSON] декілька разів викликала поліцію та скаржилася на пошкодження та викрадення майна. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Заявник вважала випадком домашнього насильства, що [PERSON] влітку без дозволу матері хотів вивезти доньку на море. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Малолітні [PERSON] не досягла десяти років, її батьки мешкають окремо, вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти. Стаття 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, зважаючи на те, що спір щодо місця проживання дитини не вирішений уповноваженим органом, підстави стверджувати, що [PERSON] не мав права забрати дитину з місця її постійного проживання, відсутні. Твердження заявника з приводу того, що [PERSON] вчинив економічне насильство, відмовляючись передати [PERSON] її особисті речі та речі дітей, зазначені у вимозі від 19.08.2021 року, надісланій представником заявника адвокатом Яковлєвою Л.І, суд відхиляє, оскільки не доведено факту перебування цих речей у заінтересованої особи. Також заявник, стверджувала, покликаючись на наданий суду відеозапис та звукозаписи, що [PERSON] вчинив щодо неї домашнє насильство, однак на указаному відео не зафіксовано протиправної поведінки заінтересованої особи. Відеозапис та звукозаписи подій, наданий заявником, не дозволяє достовірно з`ясувати факт застосування [PERSON] фізичного насильства чи словесних образ, погроз, принижень чи інших дій, які свідчать про вчинення психологічного насильства щодо [PERSON] та доньки [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] , заперечував щодо будь-яких протиправних дій до [PERSON] та їх доньки, вказав, що дуже любить свою доньку, намагається приймати участь у її вихованні, чому перешкоджає [PERSON] але сімейні відносини не склались, сторони розійшлися та на даний час тривають перемови з підстав поділу майна. Дана заява викликана саме тим, що на цей час є спори щодо майна подружжя. Працівники поліції дійсно викликались заявницею, але ніякого документу складене не було, оскільки відсутні були підстави для цього. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Зазначене заявником про наявність психічної хвороби у [PERSON] , не може слугувати доказом про застосування з боку [PERSON] психологічного та фізичного насильства. Судом досліджувалась смс-переписка сторін з приводу розподілу майна, а також відео та аудіо файли, які відображають напружені відносини у родини, висловлювання сторін один до одного щодо сумісного майна та виховання дитини та не свідчать про застосування з боку [PERSON] психологічного та фізичного насильства. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] вчиняв неодноразово щодо неї та дитини психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Водночас будь-яких даних про притягнення [PERSON] за вказаною заявою його дружини до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять. Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів щодо користування спільною власністю свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] , вчинив щодо колишньої дружини та дитини домашнє психологічне або фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Крім цього, матеріали справи містять протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.07.2021 року від [PERSON] , в якому він просить прийняти міри до [PERSON] , яка постійно б`є їх доньку [PERSON] , а також пояснення [PERSON] від 22.07.2021 року, які були надані начальнику ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківської області, згідно яких остання вказувала, що її матір [PERSON] вживає алкогольні напої, після чого влаштовує з нею скандал та може застосувати фізичне насилля, з матір`ю мешкати не хоче. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки психологічне насильство з боку [PERSON] відносно [PERSON] та їх доньки не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не надано з цього приводу доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України, тому у задоволенні заяви необхідно відмовити. В силу ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed