Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

07 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 грудня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуХарою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №28226, яким запропоновано звернути стягнення заборгованості зі [PERSON] кредитним договором № R53100198296B від 17.02.2012 рокуна користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" в розмірі 21 153, 88 (двадцять одна тисяча сто п`ятдесят три) гривні88 копійок. Позовна заява мотивована тим, що 02 грудня 2019 року за заявою ТОВ "ФК "Аланд"приватний нотаріус Київського міського нотаріального округуХара Н.С.вчинив виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором№ R53100198296B від 17.02.2012 рокуукладеним між нею та Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК", правонаступником якого є ТОВ "ФК "Аланд" у розмірі 21 153, 88 грн,яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 14739,44 грн. та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 6114,44 грн.Строк, за який проводиться стягнення: з 24 липня 2017 року по 23 жовтня 2019 року. Позивач вказувала, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. не було усіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а також нотаріусом не були дотримані вимоги законодавства, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів на документах, які свідчать про безспірність заборгованості. На підставі вказаного [PERSON] просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 02 грудня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за №28226, яким звернуто стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛАНД" в розмірі 21 153, 88 грн. за Кредитним договором № R53100198296B від 17.02.2012 року. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 заяву [PERSON] про забезпечення позову \~задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим написом № 28226 від 02.12.2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про звернення стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в розмірі 21 153,88 грн. за кредитним договором № R53100198296В від 17.02.2012 року - до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження. \~ \~ \~ \~Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. копії документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису 02 грудня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 2826, яким звернуто стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», в розмірі 21\~153,88 грн. за кредитним договором № R53100198296В від 17.02.2012 року.\~\~ На виконання вимог ухвали суду третьою оосбою 10.11.2020 року надано завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 28226 від 02.02.2019 року. До судового засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. до судового засідання також не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та постановити рішення згідно чинного законодавства України з урахуванням фактичних обставин справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100198296B, за умовами якогоБанк надав Позичальнику споживчій кредит у розмірі 15000,00 грн. строком до 17.02.2015 року із сплатою 32% річних. 30 грудня 2013 року між ПАТ "ВТБ Банк" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал"(Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги за №301213кв за умовами якого до Нового кредитора перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № R53100198296B від 17.02.2012 року. 02 жовтня 2019 року між ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" (Новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА за умовами якого до Нового кредитора перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № R53100198296B від 17.02.2012 року. 02 грудня 2019 року за заявою ТОВ "ФК "Аланд" приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинив виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № R53100198296B від 17.02.2012 року укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК", правонаступником якого є ТОВ "ФК "Аланд" у розмірі 21 153, 88 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 14739,44 грн. та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 6114,44 грн. Строк, за який проводиться стягнення: з 24 липня 2017 року по 23 жовтня 2019 року. Відповідно ст.18ЦКУкраїни нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно доп.3.1.нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. 26.11.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Як вбачається із вказаної вище постанови (пункт 2), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, було доповнено новим розділом та надано можливість здійснювати стягнення заборгованості на підставі Кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"від 26.11.2014р. №662 в частині, зокрема, пункт 2 цієї постанови. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року було зупинено виконання даної постанови Київського апеляційного адміністративного суду до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року в цій справі касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року\~без змін. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, дана ухвала набрала законної сили 01.11.2017 року, проте оприлюднена вона була 13.11.2017 року. Моментом набрання чинності вказаної ухвали слід вважати дату її офіційного оприлюднення, тобто 13.11.2017 року. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При цьому, п.1 Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів. Отже, станом на 02.12.2019 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса, чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріально посвідчених договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічну позицію щодо застосування норм матеріального права висловлено Верховним Судом в постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17. Крім іншого, нотаріус при вчиненні виконавчого напису повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі\~та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати,та також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику та\~ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~шляхом надіслання перед початком процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,88 Закону\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача. В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася, зокрема, на те, що вимоги ТОВ "ФК "Аланд", зазначені у заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні. Зокрема, позивач не погоджувалася з розміром процентів за користування кредитом, який зазначений у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, зі строком їх нарахування. Крім того, вказувала, що у порушення статті 87 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Таким чином, суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Саловпроти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved