Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

16.04.2020 року судом зареєстровано позов КП «Вінницяміськтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 12 718, 58 грн. (а.с. 1-5). Позов мотивований тим, що відповідачі проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», але в зв`язку з тим, що відповідачі вчасно не розраховувались за надані послуги, за період з 01.04.2017 року по 29.02.2020 року виник борг в сумі 11 622, 16 грн. Крім того, за весь час прострочення сплати платежів відповідно до ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні в розмірі 667,68 грн. та 3% річних в розмірі 428,74 грн. КП «Вінницяміськтеплоенерго» просило стягнути солідарно з відповідачів суму боргу з врахуванням 3% річних і інфляційних в загальному розмірі 12 718, 58 грн.тасудовий збір. В судове засідання представник позивача Мандер М.О. не з`явився, надав письмову заяву з проханням розглянути дану справу без його участі. Позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] підтримав частково та просив стягнути з відповідачів солідарно основний борг в сумі 9 771,64 грн., інфляційні в розмірі 667,68 грн. та 3% річних в розмірі 428,74 грн. Не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судові засідання неодноразово не з`являлись, з невідомих причин, про день та час розгляду справи були повідомлені рекомендованими листами за адресою місця реєстрації проживання. Відзивів на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності не подавали. Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи відповідають зобов`язальні правовідносини, що склались між сторонами в сфері житлово-комунальних послуг, тому при обґрунтуванні рішення суд застосовує норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та норми ЦК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є споживачами послуг централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" відповідно до Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року та Закону України "Про житлово-комунальні послуги", предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктами 1, 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 9 вищезазначеного закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в ухвалі у справі № 6-59цс13 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Споживаючи послуги, надані КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго", відповідачі не оплатили отримані послуги у встановленому порядку. За період з 01.04.2017 року по 29.02.2020 року виник борг в сумі 11 622, 16 грн. За весь час прострочення сплати платежів відповідно до ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні в розмірі 667, 68 грн. та 3% річних в розмірі 428, 74 грн. Представник позивача Мандер М.О. частково підтримав позов щодо стягнення основної суми боргу, на суму 9771,64 грн., оскільки решту суми відповідачі погасили, а також інфляційні 428,74 грн. і 3% річних на суму 667,68 грн., всього 10 868,06 грн. Розрахунок боргу відповідачами не спростований. Враховуючи наведені обставини, а також те, що позивач не підтримує частину вимог в зв`язку з частковим погашенням боргу, суд вважає, що солідарному стягненню з відповідачів підлягає сума в розмірі 10 868,06 грн. Позивачем при подачі позову до суду були понесені витрати на оплату судового збору - 2 102, 00 грн. (платіжне доручення від 18.03.2020 року на а.с. 12). Відповідно до ст. 141 ЦПК України дана сума підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках - по 1 051, 00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved