Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" 18.06.2014 року звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приват Банк" заборгованість по кредитному договору № HAE5RX12780038 у розмірі 19 901, 59 грн. та судовий збір у розмірі 243, 60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 09.10.2006 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено договір № HAE5RX12780038, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 537, 78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24, 00 % річних. Згідно умов договору [PERSON] зобовязався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.08.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 901 грн. 59 коп. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. харкова від 20.10.2015 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.08.2014 року скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні 17.11.2015 року представником ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк" заборгованість по відсоткам по кредитному договору № HAE5RX12780038 від 09.10.2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 18.06.2009 року по 18.06.2014 року у розмірі 10103,34грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог банк посилається на те, що відповідно до п.п. 4.1, 4.7 Умов, за користування кредитом у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у Заяві. При непогашенні кредиту в строки, установлені у Заяві й п.3.2.2 Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, а тому, оскільки договір (Заява) № НАЕ5РХ12780038 не є розірваним чи припиненим відповідно до правових підстав, визначених ст. ст. 599. 651. 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника на користь банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 18.06.2009 р. по 18.06.2014 р. за наступним розрахунком: сума простроченої заборгованості по кредиту*розмір% ставки в день*кількість днів прострочення/100. Так, строк прострочення за тілом кредиту за період 18.06.2009 р. по 18.06.2014 р. становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 1537,80 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,36 %, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 1537,80 грн.*0,36 %*1825 днів прострочення/100= 10103,34 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечує, просить в задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що на цей час її син [PERSON] - відповідач по справі, є громадянином [PERSON] Білорусь. Банк жодного разу не повідомив відповідача про наявність заборгованості. У 2009 році нею особисто в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту було внесено в касу банку 1600грн., однак банк, ввівши її в оману, зарахував ці кошти в рахунок сплати пені. Крім того, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій вона наполягає на відмові в задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що 09.10.2006 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено договір № HAE5RX12780038, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 1537,80грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць з кінцевим терміном повернення 08.10.2007 року. Згідно умов договору [PERSON] зобовязався здійснювати погашення суми заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 3 по 8 число кожного місяця відповідач зобов'язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 166,42грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість, зокрема в межах цієї справи позивачем пред'явлено до стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом за період 18.06.2009 р. по 18.06.2014 р. у розмірі 10103,34грн. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В обґрунтування наявності заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18.06.2009 р. по 18.06.2014 р. у розмірі 10103,34грн. представником позивача [PERSON] у судовому засіданні 09.12.2015 року до матеріалів справи додано завірений розрахунок заборгованості за договором № HAE5RX12780038 від 09.10.2006 року за період з 18.06.2009 р. по 18.06.2014 р. З розрахунку заборгованості (колонки 8, 9) вбачається, що проценти нараховувались банком по 27.12.2010 року, з 28.12.2010 року нарахування процентів банком не проводилось. У судовому засіданні представник банку [PERSON] пояснив, що згідно розрахунку останній раз проценти нараховувались 27.12.2010 року, з 28.12.2010 року нарахування процентів припинено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем в межах даної справи заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28.12.2010 року по 18.06.2014 року, а тому відсутність підстав для задоволення позову в зазначеній частині. Щодо пред'явлених до стягнення процентів за період з 18.06.2009 року по 27.12.2010 року у розмірі 3143,08грн. суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності (а.с. 45). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 зазначив, що, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з матеріалів справи, згідно заяви позичальника [PERSON] зобовязався здійснювати погашення суми заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 3 по 8 число кожного місяця відповідач зобов'язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 166,42грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 3 по 8 число кожного місяця у сумі 166,42грн., початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Враховуючи, що з даним позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось 18.06.2014року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18.06.2009 року по 27.12.2010 року у розмірі 3143,08грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено поважність причин пропуску позовної давності. Щодо доводів представника позивача про збільшення терміну позовної давності до 5 років суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього, частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались, а тому доводи представника позивача про збільшення строку позовної давності є необґрунтованими. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.02.2015 по справі № 6-240цс14. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо доводів представника відповідача про те, що [PERSON] станом на момент пред'явлення позову до суду вже був громадянином [PERSON] Білорусь суд зазначає наступне. Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (частина перша статті 414 ЦПК). Відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, серед іншого, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] повідомила, що відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], а тому суд дійшов висновку про підсудність цієї справи Комінтернівському районному суду м. Харкова. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed