Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення № 27641599 від 29.12.2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект». Вказана квартира належала на праві власності [PERSON]. Позивач зазначає, що про дане рішення довідалася лише 12.04.2016 року при незаконному вторгненні у належну їй квартиру представників ТзОВ «Кей-Колект». Позивач вважає, що зазначене рішення відповідача протиправним, посилаючись на наступне. Так дійсно, 30.12.2005 року між нею та ПАТ «УкрСибБанк» було укладено кредитний договір № 638/143-05, в якості забезпечення якого між нею та ПАТ «УкрСибБанк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. У кінці 2014 року , незважаючи на виконання умов договору кредиту, позивач дізналася про те, що 13.12.2012 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 2, за яким право вимоги кредитної заборгованості за кредитним договором № 638/143-05 від 30.12.2005 року відступлено ТОВ «Кей-Колект». 14.10.2014 року відповідач звернувся з позовом до суду про стягнення з позивача заборгованості. 29.12.2015 року були внесені зміни до Державного реєстру іпотек, якою вилучено запис про іпотеко держателя - ПАТ «УкрСибБанк» та внесено запис про іпотеко- держателя - ТОВ «Кей-Колект». Позивач зазначає, що жодних документів чи інших доказів відступлення прав за договором іпотеки від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» їй не надавалось. В зв'язку з чим, позивач вважає, що у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відсутні права за договором іпотеки від 03.01.2066 року, а у неї відсутні жодні зобов'язання перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Позивач вказує на те, що письмова вимога згідно з приписами ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» їй не направлялася та жодних окремих договорів вона не укладала. Позивач вважає, що відповідачем було безпідставно зареєстровано право власності на вказану квартиру. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати дії ТзОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно, неправомірними., скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. № 27641599 від 29.12.2015 р. про державну реєстрацію за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS], зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву А.М. внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву А.М. поновити запис про право власності [PERSON] на квартиру, нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач - приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник ТзОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, викладені в запереченні на позов та додаткових поясненнях до заперечення на позов (а.с.31-36, 162-167), в якому зазначається, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення відповідних вимог законодавства при укладенні договору факторингу в частині передачі права грошової вимоги до ТОВ «Кей-Колект». Позивачем не оспорюється договір іпотеки від 30.12.2005 року, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п. 4.2 договору іпотеки, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Таким чином, сторони скористалися передбаченим законом правом та включили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя до іпотечного договору. Щодо твердження позивача про наявність арешту предмету іпотеки на момент прийняття оскаржуваного рішення, відповідач зазначає, що під час здійснення державної реєстрації 02.10.2015 року нотаріус відкривав відповідний розділ в Державному реєстрі , що свідчить про те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки, відповідно до договору купівлі-продажу була проведена до 2013 року. А у відповідності до п. 10 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який був чинний на момент державної реєстрації, Державна реєстрація обтяжень прав на нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване у Державному реєстрі прав, іпотеки майнових прав на об"єкт незавершеного будівництва проводиться у спеціальному розділі Державного реєстру прав. При державній реєстрації права власності на таке майно записи про обтяження переносяться до відповідної частини відкритого розділу Державного реєстру прав, а отже, наявність арешту не було і не могло бути перешкодою для проведення державної реєстрації суб'єктом владних повноважень. Щодо вимоги про усунення порушень, то така вимога була надіслана позивачу, що підтверджується нотаріально посвідченим свідоцтвом від 18.12.2015 року. Щодо порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майн громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивачем не надано жодного доказу відсутності іншого житла. Договір іпотеки був укладений позивачем добровільно, отже позивач надав згоду на перехід права власності до іпотеко держателя. Крім того, посилається на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] (а.с.8). 30.12.2005 року між [PERSON], з однієї сторони та ПАТ «УкрСиббанк» з другої сторони було укладено договір іпотеки, згідно якого позивач, як власник передає в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 49,6 кв.м. Квартира передана в іпотеку у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 638/143-05 від 30.12.2005 р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с.9-11, 12-13, 116-117). 29.12.2015 року приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. прийнято рішення № 27641599 від 29.12.2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект» (а.с.112). У відповідності до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як вбачається ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя». Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" - договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-1851 цс 15 і вона судом застосована правильно. Згідно з п.6, п.9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кобінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, редакція яких діяла на момент проведення державної реєстрації, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Положенням п.57 вказаного Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до п.п.4.2 та 5 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. У разі настання обставин, зазначених в п.4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцеві повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. В повідомленні, про яке йдеться в п.5.1, іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1 цього договору іпотеки. У разі застосування права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п.5.1, вважається повідомленням іпотекодавця про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки. ТОВ «Кей-Колект» в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надав до суду доказів про направлення та отримання листа повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Враховуючи, що ТОВ «Кей-Колект» при зверненні до відповідача із заявою про реєстрацію права власності, не було надано належних документів, які б підтвердили належність у товариства права вимоги за договором іпотеки від 03.01.2006 року, суд приходить до висновку, що відповідачем при державній реєстрації права власності на нерухоме майно не перевірено факт наявності документів про передачу права власності та неправомірно прийнято рішення про державну реєстрації права власності. Крім того, ТОВ «Кей-Колект» надав нотаріусу свідоцтво від 18.12.2015 року (а.с. 115) про усунення порушення кредитного договору від 30.12.2005 року та погашення заборгованості, передані [PERSON], про усунення порушень кредитних договорів та сплати заборгованості за кредитом, проте не надав відомостей стосовно надсилання цих вимог на поштову адресу [PERSON] та отримання їх вказаною особою. Посилання у свідоцтвах на те, що заява про вимогу погашення заборгованості була передана цінним рекомендованим листом із описом вкладення 03.11.2015 року не підтверджуються наявними в матеріалах справи документами. Судом направлялась ухвала (а.с. 181-182) про витребування у приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. копію заяви на вимогу ТОВ «Кей-Колект», яка була передана цінним рекомендованим листом із описом вкладення та зворотнім повідомленням через Державне підприємство «Укрпошта» 03.11.2015 року, однак дані докази нотаріусом не надані. Як вказує ст. 36 Закону України «Про іпотеку», позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Твердження відповідача, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є необґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Стаття 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відтак, закон прямо передбачає такий спосіб захисту прав як визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Пунктами 1, 7 статті 3 КАС України, редакція якої діяла на момент звернення до суду з позовом, передбачено, що справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 ЦПК України, редакція якої діяла на момент звернення до суду з позовом, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У справі, що розглядається, спір випливає із договірних відносин, позов заявлений з підстав порушення права власності певної особи на конкретне майно, тобто даний спір не є публічним і має приватно-правовий характер. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 року (справа № 21-41а16). Таким чином суд приходить до висновку щодо задоволення позову [PERSON] в чатині визнання дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], неправомірними, скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни № 27641599 від 29.12.2015 року про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS], зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву Аллу Михайлівну внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву Аллу Михайлівну поновити запис про право власності [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER], на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial