Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про збільшення боргу у зв»язку з інфляційними процесами. В позові вказував, що згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2012 року вирішено стягнути борг з [PERSON] 29014,60 гривень і судовий збір 290,15 гривень. До грудня 2014 року відповідач виплатив йому 3000 гривень і його борг на даний час становить 26304,75 грн., отже відповідач не виконав рішення Вижницького районного суду. З наведених норм чинного законодавства України випливає те, що [PERSON] повинен мені сплатити три відсотки річних і індекс інфляції за весь час утримуваних ним коштів належних до сплати мені згідно рішення Вижницького районного суду від 21 листопада 2012 року. Відповідач майже цілий рік працював у Росії, а отже він має всі кошти для виплати боргу. Індекс інфляції НБУ з жовтня 2012 року по грудень 2014 року включно становить по місяцях. 100,0; 99,9; 100.2; 100,2; 99,9; 100,0; 100,0; 100,1; 100,0: 99.9; 99,3; 100,0; 100,4; 100,2; 100,5; 100,2; 100,6; 102,2; 103,3; 103,8; 101,0; 100.4; 100,8; 102,9; 102,4; 101,9; 100,0, а разом 2720,1 грн. Три відсотки за цей період складає 26304,75 грн. /12= 2192,06 грн. * 27= 59185,68 * 3%= 1775,57 грн. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму індексів інфляцій з жовтня 2012 року по грудень 2014 року включно у розмірі 2720,10 грн. і трьох відсотків річних від суми боргу у розмірі 1775, 57 грн., а разом 4495,67 грн. та судовий збір. Позивач в судовому засіданні збільшив позовні вимоги просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму індексів інфляції у розмірі 6747,08 грн. і трьох відсотків річних від суми боргу у розмірі 1775, 57 грн., та суму в розмірі 400 гривень потрачену ним на юридичну допомогу, а разом 8922,65 грн. та судовий збір. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав на нього свої заперечення, просив в позові відмовити. Суд, заслухавши доводи позивача. Представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), ці підстави зазначені в статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) у відповідності до положень постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 р. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою задоволено. Та стягнуто борг з [PERSON] в сумі 29014,60 гривень і судовий збір 290,15 гривень. Рішення набрало законної сили 02 грудня 2012 року. Крім того судом встановлено,що станом на день подачі позову заборгованість становить 26304,75 грн., отже відповідач не виконав рішення Вижницького районного суду. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. З урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та відповідно до роз'яснення Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 6.2.- 97 р. "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 02 грудня 2012 року по 31 грудня 2014 року становить 6771,65 (шість тисяч сімсот сімдесят одну гривню шістдесят п»ять копійок). Крім того, відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що складає 1640,98 (одна тисяча шістсот сорок гривень дев'яносто вісім копійок ), із наступного розрахунку: Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, В нашому випадку сума заборгованості складає 26304,75 грн. Кількість днів прострочення складає: з 02.12.2012 р. по 31.12.2014 р. - 759 дні. Сума санкції =26304,75 х 3 х 759 : 365 : 100 Сума санкції = 1640,98 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. За таких обставин, стягненню підлягають сума індексу інфляції, яку просить стягнути позивач у позові у розмірі 6771,65 грн. та три відсотки річних у розмірі 1640,98 грн. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу то суд приходить до висновку , що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. На підставі вимог ч 1 ст.89 ЦПК України, якщо відповідач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред»явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним витрат з відповідача. На підставі вимог ч1 ст.84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно з ч 2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Оскільки не надано жодного доказу про надання правової допомоги позивачу та акту виконаних робіт із зазначенням витраченого часу на надання адвокатських послуг , то вимога щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 400 гривень не підлягає. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial