Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: виконавчий комітет Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття реєстрації місця проживання , посилаючись на те, що у їх власності перебуває житловий будинок №362 в с. Косівська Поляна Рахівського району Закарпатської області. В цьому будинку з 29 січня 2013 року, окрім членів його сім"ї зареєстрована їх колишня невістка [PERSON]. З жовтня 2016 року відповідач в зазначеному житловому будинку не проживає. Договору житлового найму між позивачами, як власниками нерухомого майна та відповідачем не укладалося. Знятися з реєстрації місця проживання відповідач в добровільному порядку відмовляється, а свою відмову аргументує відсутністю коштів. У зв"язку з тим, що в даний час відповідач зареєстрована в будинку №362 в с. Косівська Поляна, порушується право приватної власності позивачів на житло, як на саму власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження, яке проявляється в неможливістю одержанні ними певних документів для нарахування допомоги, отримання соціальних пільг. Членом їхньої сім"ї відповідач не являється, не проживає в будинку з жовтня 2016 року. На підставі наведеного просили визнати [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], мешканку с. Рогізне, вул. Видамка, 18 Демидивського району Рівненської області, такою, що втратила право користування будинком №362, що знаходиться за адресою: с. Косівська Поляна Рахівського району Закарпатської області та примусово зняти її з реєстраційного обліку в житловому будинку. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Причини її неявки суду невідомі. Суд, заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, прийшов до такого висновку. Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право. З матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.2007 року, виданого виконкомом Косівсько-Полянської сільської ради на підставі рішення від 04.09.2007 року №123 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18586290 від 21.04.2008 року, позивачі, [PERSON] та [PERSON] являються власниками, кожний в 1/2 частині житлового будинку №362, розташованого в с. Косівська Поляна Рахівського району Закарпатської області. Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, згідно пояснень представника позивача, наразі у житловому будинку № 362, розташованому в с. Косівська Поляна Рахівського району Закарпатської області зареєстрована відповідач [PERSON], при цьому остання фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, а проживає в [INFO]. Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку, доказів про вселення його у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено. При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самовправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачами, [PERSON] та [PERSON] право власності, розпорядження нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позов з наведених підстав слід задовольнити. Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачами не ставилося.

Outcome: approved