Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.04.2014 року між ним та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів в розмірі 12 800 доларів США, що на день укладення договору відповідало еквіваленту 172 800 грн. 11.04.2014 року між сторонами укладений договір застави, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу належний йому на праві власності автомобіль марки Тойота, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, відповідач [PERSON] належнимчином не виконує взяті на себе зобов'язання. Станом на 11.05.2014 року утворилась прострочка заборгованості на суму 21 600 грн., що по курсу НБУ становить 1 600 доларів США. У зв'язку з порушенням зобов'язання позичальнику було направлено вимогу 22 липня 2014 року про погашення заборгованості, якою вимагалось повне повернення позики в строк до 21 серпня 2014 року та попереджено про можливе звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет застави. Лист відповідачем отримано 25 липня 2014 року, однак йому кошти не повернуто. На підставі наведеного просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 167 400 грн., звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки Тойота, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 11.04.2014 року шляхом передачі його [PERSON], визнати за ним право власності на даний автомобіль, стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, а подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що 11.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, а саме [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 12 800 доларів США, які зобов'язувався повернути до 11.04.2015 року, що підтверджується договором позики. 11.04.2014 року між сторонами укладений договір застави, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу належний йому на праві власності автомобіль марки Тойота, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позикодавець свої зобов'язання перед позичальником виконав, передав останньому грошові кошти в розмірі 12 800 доларів США. Вказаний факт підтверджується договором позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] грошові кошти не повернув, основна заборгованість за отримані кошти згідно розписки складає 167 400 грн., а тому з нього слід стягнути в користь позивача суму позики. Статтею 589 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про заставу", ст. 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, також за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи те, що заборгованість за договором позики та договором застави у встановлений строк не сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет застави. Статтею 590 ч. 1 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, оскільки [PERSON] не виконав умови договору позики та умови договору застави, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Що ж стосується вимоги про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки Тойота, то ні Законом України "Про заставу, ні самим договором застави це не передбачено, а тому дана вимога позивача до задоволення не підлягає. Відповідно до змісту ст. 79 ЦПК, до судових витрат відносяться витрати сторін на правову допомогу, а ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Штогрін В.С., що стверджується договором від 03.07.2014 року (а.с. 21), а тому вимога про стягнення коштів за юридичну допомогу не суперечить Постанові КМ від 27.04.2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави" та підлягає до задоволення Крім того, слід стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 3000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial