Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 1. Позиція позивача. Гайсинська окружна прокуратура в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради Вінницької області звернулася до Ладижинського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих незаконним виловом цінних видів водних біоресурсів в сумі 7 837 грн. На обґрунтування свої позиції посилалися на те, що 29.02.2020 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області головним спеціалістом державного екологічного нагляду (контролю) тваринного світу та біоресурсів Шпирко П.В. складено протокол №011036 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , про те, що останній о 03 год. 00 хв на Ладижинському водосховищі в м. Ладижин біля лодочної станції, в порушення вимог ст.ст. 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», п. 3.15.1 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 №19 (далі - Правила любительського та спортивного рибальства), грубо порушив правила рибальства, а саме: здійснював незаконний вилов риби забороненим сіткоснастевим знаряддям лову - сіткою (кількість 1 шт, довжина 55 м, висота 2,5 м, вічко 25х25), в результаті чого виловив цінний вид риби, а саме «плітка» в кількості 71 шт. та «верховодка» в кількості 106 шт., чим завдав рибному господарству збитків на суму 7 837 грн. Таким чином, [PERSON] грубо порушуючи п. 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства та ст. 17, 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», здійснював вилов водних живих біоресурсів забороненим знаряддям лову. Унаслідок наведених незаконних дій, [PERSON] виловив із природного середовища водні живі біоресурси: виду «плітка» в кількості 71 шт. та «верховодка» в кількості 106 шт. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення № 135/379/20 Ладижинським міським судом Вінницької області 31.03.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу (вказані обставини підтверджуються копією постанови Ладижинського міського суду у справі № 135/379/20). Зазначена постанова [PERSON] не оскаржувалась та набрала законної сили 10.04.2020. Штраф [PERSON] сплачено 31.03.2020. На підставі вказаної постанови старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області здійснено розрахунок шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Відповідно до додатка № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» за незаконне видобування одного екземпляра такого виду водних біоресурсів як «плітка» нараховується шкода в розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а одного екземпляра такого виду водних біоресурсів як «верховодка» - 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Отже, за незаконне видобування відповідачем 71 шт. «плітки» підлягає стягненню шкода на загальну суму 6035 грн (71 х 5 х 17= 6035), а 106 шт. «верховодки» - 1802 грн (106 х 1 х 17=1802). Відтак, загальний розмір шкоди, завданий відповідачем тваринному світу внаслідок незаконного видобування водних біоресурсів, складає 7 837 грн (6 035 + 1 802 = 7 837). Однак, станом на 26.12.2020 [PERSON] шкоду в добровільному порядку не відшкодував. У зв`язку з чим просять стягнути з [PERSON] на користь держави шкоду, заподіяну внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів в розмірі 7 837 грн. Окрім того, прокурор зазначає, що відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесенні відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про відшкодування державі завданої шкоди. Відповідно до наданої Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області інформації від 16.08.2020, неподання позову про стягнення з [PERSON] шкоди до суду викликано відсутністю коштів на рахунках інспекції для оплати судового збору. Отже, Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області з часу завдання [PERSON] шкоди (29.02.2020) належні заходи для стягнення заподіяних державі збитків, у тому числі шляхом подання позовної заяви до суду, не вживались, що свідчить про її бездіяльність, не використання повноважень, визначених Положенням про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції від 07.04.2020. У постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 Верховний Суд дійшов до висновку, що нездійснення суб`єктом владних повноважень упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом є підставою для подання прокурором до суду позовом в інтересах держави. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 26.05.2020 (справа № 912/2385/18), бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Гайсинською окружною прокуратурою вживалися заходи щодо інформування Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради (листи від 28.08.2020 вих. №31/2-589вих-20, 18.12.2020 вих. №02.31/2-780вих-20 та 18.12.2020 вих. №02.31/2-779вих-20) щодо наявності порушення закону та наміру прокуратури вжити представницьких повноважень у разі невжиття заходів суб`єктом владних повноважень. Таким чином, Державній екологічній інспекції у Вінницькій області та Ладижинській міській раді стало відомо про наявність наведених порушень у серпні - вересні 2020 року, а відтак ці органи мали достатнього часу для використання наданих їм повноважень по зверненню до суду із позовною заявою про стягнення завданої шкоди. Усе вказане вище свідчить, що у прокурора наявні достатні підстави для звернення до суду з даним позовом в інтересах Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради. 2. Позиція відповідача. 12.03.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бодачевської М.В. надійшов відзив на позов, у якому остання просила позов Гайсинської окружної прокуратури в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради Вінницької області до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих незаконним виловом цінних видів водних біоресурсів, - залишити без розгляду. Таку позицію представник відповідача обґрунтувала тим, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Зазначила, що як вбачається з матеріалів позову, а також доданих до нього додатків, виконувач обов`язків керівника місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів в розмірі 7 837 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що неподання позову Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області про стягнення з [PERSON] шкоди до суду викликано відсутністю коштів на рахунках інспекції для оплати судового збору. Однак, в правових позиціях Верховного Суду, які викладені постанові, від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 23 жовтня 2018 року справі № 906/240/18, від 01 листопада 2018 у справі № 910/18770/і зазначено, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єкт звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень який може і бажає захищати інтереси держави. Враховуючи зазначене, просила залишити позов без розгляду. 3. Відповідь на відзив представника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області. 19.03.2021 від представника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області І. Бойчука надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що дійсно 29.02.2020 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області головним спеціалістом державного екологічного нагляду (контролю) тваринного світу та біоресурсів Шпирко П.В. складено протокол №011036 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] відповідальність за ч.4 ст. 85 КУпАП. Ладижинським міським судом Вінницької області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Інспекцією проведено розрахунок збитків за порушення законодавства. Незаконними діями [PERSON] державі заподіяно збитки у розмірі 7 837 грн. Щодо заперечень відповідача стосовно суті позовних вимог зазначив, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, Конституцію України доповнено статтею 131-1, пункт З частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Стаття 56 ЦПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. Відповідно до частини четвертої статті 53 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 сформулювала правовий висновок, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 04.04.2019 у справі № 924/349/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Зазначена позиція, як і відсутність необхідності подавати прокурором докази на підтвердження бездіяльності органу чи його неможливості самостійно звернутися до суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Державна екологічна інспекція у Вінницькій області в листі № 2585/12/20 від 27.07.2020 повідомила Прокуратуру Вінницької області про те, що Інспекція не зверталася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення збитків в зв`язку із відсутністю достатнього фінансування на сплату судового збору. Матеріалами справи стверджується, що прокурор звернувся до позивача із повідомленням № 31/2-589вих-20 від 28.08.2020 про намір звернутися до суду із даним позовом, чим дотримано вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Оскільки позивачем не вчинено жодних дій з даного приводу, а також ним не оспорюються в ході розгляду спору підстави для представництва, позивач підтримав позов прокурора, суд приходить до висновку про обґрунтованість звернення прокурора до суду із даним позовом. Вважає, що викладеним вище спростовуються відповідні доводи відповідача у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 4. Відповідь на відзив керівника Гайсинської окружної прокуратури Гирби В.В. 22.03.2021 від керівника Гайсинської окружної прокуратури Гирби В.В. надійшла відповідь на відзив, у якій останній повідомив, що у зв`язку з реформуванням органів прокуратури України та згідно наказу Генерального прокурора №40 від 17.02.2021 «Про день початку роботи окружних прокуратур», 15.03.2021 створено окружні прокуратури та ліквідовано місцеві прокуратури, у зв`язку з чим повноваження прокурорів Бершадської місцевої прокуратури припинено, а повноваження передано Гайсинській окружній прокуратурі. До Гайсинської окружної прокуратури 16.03.2021 поштовим зв`язком надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] через представника адвоката Бодачевську М.В. на виконання ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 18.02.2021 у справі № 135/159/21. Вважає відзив представника [PERSON] адвоката Бодачевської М.В. необґрунтованим, не мотивованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач стверджує, що позов поданий прокуратурою слід залишити без розгляду, оскільки прокуратурою неправомірно, без дотримання вимог чинного законодавства, пред`явлено позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради Вінницької області. Однак, з таким твердженням Гайсинська окружна прокуратура не погоджується категорично. Так, 29.02.2020 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області головним спеціалістом державного екологічного нагляду (контролю) тваринного світу та біоресурсів Шпирко П.В. складено протокол №011036 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , про те, що останній о 03 год. 00 хв на Ладижинському водосховищі в м. Ладижин біля лодочної станції, в порушення вимог ст.ст. 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», п. 3.15.1 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 №19 (далі - Правила любительського та спортивного рибальства), грубо порушив правила рибальства, а саме: здійснював незаконний вилов риби забороненим сіткоснастевим знаряддям лову - сіткою (кількість 1 шт, довжина 55 м, висота 2,5 м, вічко 25х25), в результаті чого виловив цінний вид риби, а саме «плітка» в кількості 71 шт. та «верховодка» в кількості 106 шт., чим завдав рибному господарству збитків на суму 7837 грн. Таким чином, [PERSON] , грубо порушуючи п. 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства та ст. 17, 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», здійснював вилов водних живих біоресурсів забороненим знаряддям лову. Унаслідок наведених незаконних дій, [PERSON] виловив із природного середовища водні живі біоресурси: виду «плітка» в кількості 71 шт. та «верховодка» в кількості 106 шт. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення № 135/379/20 Ладижинським міським судом Вінницької області 31.03.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу (вказані обставини підтверджуються копією постанови Ладижинського міського суду у справі № 135/379/20). Зазначена постанова [PERSON] не оскаржувалась та набрала законної сили 10.04.2020. Штраф [PERSON] сплачено 31.03.2020. Згідно з підпунктом 8 п. 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 (далі - Положення про Державну екологічну інспекцію України), Державна екологічна інспекція України відповідно до покладених на неї завдань пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами. Відповідно до п. 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України, Державна екологічна інспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Згідно з п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 №312, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується та відповідно до п. 7 вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря,водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Зазначені положення також містяться в ст. 324 ЦК України. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно з інформацією державного казначейства у місті Ладижин від 15.12.2020 за №02-08-08/852 контроль за справлянням надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 здійснює Держекоінспекція, яка забезпечує відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платежів. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які функціонують у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди. Таким чином, у стягненні вказаних збитків також зацікавлена Ладижинська міська рада як орган місцевого самоврядування, на території якого вчинено правопорушення та природним ресурсам заподіяно збитки, оскільки до його повноважень також віднесено здійснення захисту інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища. У даній справі органами, до повноважень яких віднесено здійснення захисту порушених інтересів, є орган місцевого самоврядування - Ладижинська міська рада Вінницької області та Державна екологічна інспекція у Вінницькій області. Даний позов заявлено Гайсинською окружною прокуратурою в інтересах Ладижинської міської ради Вінницької області, оскільки порушення вимог природоохоронного законодавства вчинено на території зазначеної міської ради, вказані платежі (сума шкоди) зараховуються на спеціальний бюджетний рахунок міської ради, а несвоєчасна сплата їх відповідачами призводить до недонадходження коштів в місцевий бюджет. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, окрім іншого, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч. 3-5 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. За змістом п. п. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. З огляду на вказане, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.07.2018 (справа № 926/1111/15), 13.11.2018 (справа № 910/2989/18), 17.01.2019 (справа № 923/241/18), 21.01.2019 (справа № 909/516/18), погодившись з доводами прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційного Суду України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17). Отже, наведені вище норми законів та рішення Конституційного Суду України дають прокурору право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, у чому саме полягає їх порушення. Таким чином, інтерес держави у даній справі полягає у відновленні порушених вимог природоохоронного законодавства, відшкодуванні шкоди, завданої природним ресурсам, та стягненні вказаних збитків за вчинення правопорушення. Відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду. Відповідно до наданої Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області інформації від 16.08.2020, неподання позову про стягнення з [PERSON] шкоди до суду викликано відсутністю коштів на рахунках інспекції для оплати судового збору. Отже, Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області з часу завдання [PERSON] шкоди (29.02.2020) належні заходи для стягнення заподіяних державі збитків, у тому числі шляхом подання позовної заяви до суду, не вживались, що свідчить про її бездіяльність, не використання повноважень, визначених Положенням про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції від 07.04.2020. У постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 Верховний Суд дійшов до висновку, що нездійснення суб`єктом владних повноважень упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом є підставою для подання прокурором до суду позовом в інтересах держави. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 26.05.2020 (справа № 912/2385/18), бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Гайсинською окружною прокуратурою вживалися заходи щодо інформування Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради (листи від 28.08.2020 вих. №31/2-589вих-20, 18.12.2020 вих. №02.31/2-780вих-20 та 18.12.2020 вих. №02.31/2-779вих-20) щодо наявності порушення закону та наміру прокуратури вжити представницьких повноважень у разі невжиття заходів суб`єктом владних повноважень. Таким чином, Державній екологічній інспекції у Вінницькій області та Ладижинській міській раді стало відомо про наявність наведених порушень у серпні - вересні 2020 року, а відтак ці органи мали достатнього часу для використання наданих їм повноважень по зверненню до суду із позовною заявою про стягнення завданої шкоди. Усе вказане вище свідчить, що у прокурора наявні достатні підстави для звернення до суду з даним позовом в інтересах Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради. Підсумовуючи викладене, вважають, що прокурором мотивовано позовні вимоги в повному обсязі, а твердження відповідача необґрунтовані. А тому просив позовну заяву виконувача обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради Вінницької області про відшкодування збитків, завданих незаконним виловом цінних видів водних біоресурсів, задовольнити у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Представник Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник Державної екологічної інспекції у Вінницькій області Бойчук І.О. в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити. ІІІ. Пояснення сторін. В судовому засіданні прокурор Гайсинської окружної прокуратури Білодід П.В. позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві та відповідях на відзив і просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Бодачевська М.В. просила позов залишити без розгляду, посилаючись на свою позицію викладену у відзиві. Окрім того, додатково наголосила на тому, що Гайсинською окружною прокуратурою в інтересах держави було передчасно подано позов до суду, оскільки Державна екологічна інспекція у Вінницькій області могла протягом двох років після виявлення правопорушення звернутися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків за порушення вимог природоохоронного законодавства. При цьому розміру завданих незаконним виловом цінних видів водних біоресурсів матеріальної шкоди в розмірі 7 837 грн та вини [PERSON] в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП не оспорювала. ІІI. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відносно [PERSON] . Державною екологічною інспекцією складено протокол про адміністративне правопорушення № 011036 від 29.02.2020 (а.с. 16-17). На підставі вказаного протоколу Ладижинським міським судом Вінницької області була винесена постанова по справі № 135/379/20, відповідно до якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн (а.с.13-14,15). Відповідно до розрахунку розміру шкоди заподіяної державі від 02.03.2020, загальна сума заподіяної шкоди [PERSON] становить - 7 837 (а.с. 18). Претензією направленою [PERSON] було запропоновано відповідачу надати в строк до 27.06.2020 Державній екологічній інспекції квитанцію про сплату суми завданих збитків, однак сума збитків не була сплачена (а.с. 19). Згідно з інформацією, наданою Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області по заборгованості по сплаті збитків нарахованих впродовж 01.09.2017-01.07.2020 вбачається, що у відповідача [PERSON] сума заборгованості складає 7 837 грн. Державна екологічна інспекція у Вінницькій області не зверталася до суду із позовними заявами про стягнення збитків у примусовому порядку у зв`язку з відсутністю достатнього фінансування на сплату судового збору (а.с.22-25). Гайсинською окружною прокуратурою вживалися заходи щодо інформування Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради, що вбачається з листів від 28.08.2020 вих. №31/2-589 вих-20 (а.с. 26-29) 18.12.2020 вих. №02.31/2-780 вих-20 (а.с. 36-37) та 18.12.2020 вих. № 02.31/2-779 вих-20 (а.с. 39-40) щодо наявності порушення закону та наміру прокуратури вжити представницьких повноважень у разі невжиття заходів суб`єктом владних повноважень. З копії повідомлення від 27.01.2021 № 02.31/2-32 вих-21, надісланого Гайсинської окружної прокуратури начальнику Державної екологічної інспекції у Вінницькій області Дубовому Ю.В. та Ладижинському міському голові Коломєйцеву В.І. вбачається, що їх було повідомлено про намір прокуратури на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернутися до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради Вінницької області до [PERSON] про стягнення збитків за порушення вимог природоохоронного законодавства (а.с. 42). Відповідно до наданої Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області інформації від 16.08.2020 неподання позову про стягнення з [PERSON] шкоди до суду викликано відсутністю коштів на рахунках інспекції для оплати судового збору (а.с. 30). Державна екологічна інспекція у Вінницькій області на лист прокуратури від 18.12.2020 №02.31/2-779вих-20 повідомила, що [PERSON] станом на 22.12.2020 не сплатив збитку у розмірі 7 837 грн. Зазначили, що інспекція не зверталася до суду у зв`язку з відсутністю достатнього фінансування на сплату судового збору (а.с.41). З копії повідомлення, наданого Виконавчим комітетом Ладижинської міської ради на лист в.о. керівника місцевої прокуратури І. Кічук № 02.31/-789 вих.20 від 18.12.2020 вбачається, що за даними міського фінансового управління в період з 29.02.2020 по 21.12.2020 кошти в сумі 7 837 грн від відповідача [PERSON] до місцевого бюджету не надходили. Окрім того, повідомили, що Ладижинською міською радою будь-яких заходів, відносно громадянина [PERSON] щодо відшкодування шкоди, завданої незаконним використанням природних ресурсів не вживалося (а.с.38). ІV. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Щодо відшкодування збитків, завданих незаконним виловом цінних видів водних біоресурсів. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Аналогічні положення закріплено ст.ст.3,5 Закону України «Про тваринний світ», ст. 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». Згідно з п.9 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1998 року №1126, вимоги щодо здійснення любительського і спортивного рибальства та застосування знарядь і способів лову (добування), норми, заборонені місця і його терміни, встановлюються правилами любительського і спортивного рибальства за басейно-територіальним принципом, які затверджуються Держкомрибгоспом за погодженням з Мінекобезпеки. Пунктом 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, визначено, що забороняється лов водних живих ресурсів, зокрема: із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм; без наявності відповідних документів, що дають право на здійснення лову в окремих водоймах. Відповідно до ст.63 Закону України «Про тваринний світ», ч.4, ч.5 ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» встановлено, що посадові особи органів рибоохорони мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками. За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вина відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 31.03.2020 у справі №135/379/20, що набрала законної сили. З огляду на викладене та враховуючи, що судом встановлена протиправність дій [PERSON] , якими завдано шкоду, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування такої шкоди шляхом компенсації останнім вартості виловлених незаконним виловом цінних видів водних біоресурсів у розмірі 7 837 грн, розмір якої розраховано у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів №1209 від 21 листопада 2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Щодо тверджень представника відповідача про неналежного позивача та залишення позову без розгляду. Як встановлено судом, з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконним виловом цінних видів водних біоресурсів Гайсинська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, Ладижинської міської ради Вінницької області звернулася 15.02.2021. Заява ґрунтується на приписах ст. 66 Конституції України, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, ст. 27, 52-1, 63 Закону України «Про тваринний світ», ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України та мотивована порушенням інтересів держави щодо відшкодування шкоди, завданої незаконним виловом цінних видів водних біоресурсів в сумі 7 837 грн. Підставою звернення до суду Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, Ладижинської міської ради Вінницької області зазначено те, що уповноважені органи на захист інтересів держави не звертались до суду з відповідним позовом про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вилову цінних видів водних біоресурсів, що порушує права та інтереси держави. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, окрім іншого, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»). Як вбачається з матеріалів справи, Гайсинською окружною прокуратурою вивчено стан додержання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якого виявлено факт наявності невідшкодованих збитків, завданих незаконним виловом риби. Встановлено, що 29.02.2020 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області головним спеціалістом державного екологічного нагляду (контролю) тваринного світу та біоресурсів Шпирко П.В. складено протокол №011036 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , про те, що останній о 03 год 00 хв на Ладижинському водосховищі в м. Ладижин біля лодочної станції, в порушення вимог ст.ст. 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», п. 3.15.1 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 №19 (далі - Правила любительського та спортивного рибальства), грубо порушив правила рибальства, а саме: здійснював незаконний вилов риби забороненим сіткоснастевим знаряддям лову - сіткою (кількість 1 шт, довжина 55 м, висота 2,5 м, вічко 25х25), в результаті чого виловив цінний вид риби, а саме «плітка» в кількості 71 шт. та «верховодка» в кількості 106 шт., чим завдав рибному господарству збитків на суму 7 837 грн. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення № 135/379/20 Ладижинським міським судом Вінницької області 31.03.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу (вказані обставини підтверджуються копією постанови Ладижинського міського суду у справі № 135/379/20). Зазначена постанова [PERSON] не оскаржувалась та набрала законної сили 10.04.2020. Штраф [PERSON] сплачено 31.03.2020. Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань серед іншого уповноважена пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами. Гайсинською окружною прокуратурою вживалися заходи щодо інформування Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Ладижинської міської ради (листи від 28.08.2020 вих. №31/2-589вих-20, 18.12.2020 вих. №02.31/2-780вих-20 та 18.12.2020 вих. №02.31/2-779вих-20) щодо наявності порушення закону та наміру прокуратури вжити представницьких повноважень у разі невжиття заходів суб`єктом владних повноважень. Таким чином, Державній екологічній інспекції у Вінницькій області та Ладижинській міській раді стало відомо про наявність наведених порушень у серпні - вересні 2020 року, а відтак ці органи мали достатнього часу для використання наданих їм повноважень по зверненню до суду із позовною заявою про стягнення завданої шкоди. Однак, незважаючи на те, що шкоду відповідач добровільно не відшкодовував, до часу пред`явлення прокуратурою позову Державна екологічна інспекція у Вінницькій області протягом тривалого часу не вчиняла жодних заходів щодо її стягнення. Також після отримання позовної заяви з додатками, орган контролю та Ладижинська міська рада, які вже були повідомлені про конкретні порушення, продовжували свою бездіяльність, адже і надалі жодних дій з метою здійснення визначених законом повноважень та відшкодування шкоди, завданої навколишньому середовищу внаслідок незаконного вилову риби не вчинили. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься відзив Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, з якого слідує, що на момент подання Гайсинською окружною прокуратурою позову в Державної екологічної інспекції у Вінницькій області відсутні кошти на сплату судового збору, тому остання не могла здійснювати свої владні повноваження щодо звернення до суду із даним позовом (а.с.41). Звертаючись до суду, прокурор саме вказані обставини зазначив як підстави для представництва інтересів держави, на підтвердження яких до позовної заяви також долучені копії відповідних документів, що підтверджують час виникнення правовідносин між сторонами, які заходи вживались на відновлення порушених інтересів. Таким чином, звертаючись до суду із позовною заявою прокурором дотримано вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України та у позовній заяві обґрунтовано у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, та відповідний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Тому твердження сторони відповідача про те, що прокурор не навів чіткого і законного обґрунтування підстав здійснення представництва ним інтересів в суді, не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Фактично прокурор самостійно, у кожному конкретному випадку, обґрунтовує, наводить обставини, які вказують на нездійснення чи неналежним чином здійснення захисту інтересів держави уповноваженим суб`єктом, підстави для звернення до суду. Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на стороні однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27). Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи. Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). Положення п. 3 ч. 11 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Основним для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 806/1000/17). Крім того, відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду. Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17. Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, води та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ч. 4-5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Як вбачається з матеріалів справи, прокурором обґрунтована наявність підстав для представництва, а також попередньо, до звернення до суду, повідомлено про це відповідних суб`єктів владних повноважень Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області та Ладижинську міську раду. Тим самим представник Гайсинської окружної прокуратури у позові самостійно визначив та зазначив у позові з посиланням на законодавство та надані докази, у чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтував у позовній заяві необхідність їх захисту та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а відтак наявні підстави для представництва інтересів держави прокурором. V. Розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Тому, слід стягнути з [PERSON] на користь Вінницької обласної прокуратури 2 270 грн судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved