Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

15.08.2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким позбавити відповідачку батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно на користь її неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка веде аморальний спосіб життя зловживає спиртними напоями, висловлюється ненормативною лексикою, офіційно ніде не працює, в будинку та навколо безлад. Дівчина, якій вже 14 років, проживає сама по собі: до школи не ходить, часто не ночує дома, дитина приходить до школи із синцями, брудна, неохайна, житлово-побутові умови не задовільні. Комісія Троїцької сільської ради та служби у справах дітей не раз виїжджали до даної сім`ї та попереджали про можливість позбавлення батьківських прав, але на попередження не звертали уваги та не реагували Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не допомагає дитині, не цікавиться її життям та просила задовольнити позов. У судовому засіданні відповідачка просила не позбавляти її батьківських прав та пояснила, що вона виправиться та буде більше часу приділяти дитині та піклуватися про неї. Прокурор у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] просила не позбавляти її матір батьківських прав. Заслухавши пояснення сторін, думку неповнолітньої [PERSON], вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є матерію неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.032003 року (а.с.6). Виконком Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] відповідно до рішення Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області №93/2017 від 24.07.2017 року (а.с.4). Крім того, орган опіки та піклування Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області вражав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO], згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.5). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно характеристики з місця проживання, [PERSON] офіційно не працює, основним заробітком сім`ї являється робота по найму у жителів села, зловживає спиртними напоями, вихованням дитини не займається та не цікавиться, за час проживання [PERSON] скарг та зауважень від жителів села та сусідів до Троїцької сільської ради не надходило (а.с.8). Комісія Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області та служби у правах дітей виїжджали за місцем мешкання відповідачки та були складенні акти обстеження житлово-побутових умов від 20.04.2016 року, 02.07.2017 року (а.с.10-12), також були складенні акти попередження від 24.03.2017 року, 06.07.2017 року (а.с.13,14) та протоколи бесіди з батьками неповнолітньої [PERSON] від 28.02.2017 року (а.с.15,16,18). Зазначені вище обставини дійсно свідчать про те, що відповідачка ухилялась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї доньки. Разом з тим, як вбачається з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Абзацом 2 п. 18 вказаної постанови передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 р. наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Таким чином, враховуючи вище викладене та заслухавши пояснення відповідачки, з яких вбачається, що остання не байдуже ставиться до долі своєї доньки, та бажає її виховувати, а також заслухавши думку самої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] р.н, яка просила не позбавляти її матір батьківських прав та бажала залишатись проживати разом із матір`ю, та не хотіла, щоб її відбирали у матері, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed