Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

15 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що з 24 липня 2009 року перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO]. 08 липня 2014 року вона народила дитину жіночої статі на тимчасово окупованій території в с. Дрофино Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, про що свідчить відомості про народження з обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні, а також свідоцтво про народження, видане виконавчим комітетом Дрофинської сільської ради Нижнєгірського района Автономної Республіки Крим. Але, [PERSON] Крим є тимчасово окупованою територією, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Заявник звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження їй було відмовлено, оскільки свідоцтво про народження дитини серії І-АП № 325792 від 16.07.2014 року видане на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Зазначає, що бажає зареєструвати дитину та отримати свідоцтво про народження на території України, задля чого змушена звернутися до суду. Просить встановити факт народження її дитини. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтвердила викладені в заяві обставини, та суду пояснила, що 08 липня 2014 року народила дитину жіночої статі на тимчасово окупованій території в с. Дрофине Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, про що отримала свідоцтво про народження. Однак, позбавлена можливості зареєструвати народження дитини на території України, оскільки документи, які свідчать про народження дитини, видані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Просить встановити факт народження її дитини. Представник заінтересованої особи\~Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив справу розглянути без участі представника (а.с.20). Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши заявника, свідка, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, серії І-АП № 082693, виданого 24 липня 2009 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної [PERSON] Крим, актовий запис № 122 (а.с. 9). [PERSON] та [PERSON] мають сумісних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.10,11). Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії ВК № 748394, виданого 30 жовтня 2010 року Микитівським РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] Крим (а.с. 5). 08 липня 2014 року [PERSON] народила дівчинку вагою 3680 г, що підтверджується відомостями з пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого з обмінної карти (а.с. 15). Також заявниця отримала свідоцтво про народження [PERSON], яке видане16 липня 2014 року Виконавчим комітетом Дрофинської сільської ради Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, на тимчасово окупованій території, непідконтрольній державній владі України (а.с.12). Заявник підтверджує факт народження дитини копією виписки з медичної картки дитини щодо первинного патронажу до новонародженого (а.с. 13), історії розвитку дитини (а.с. 14). Крім того, факт народження [PERSON] дитини підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка суду пояснила, що заявниця з 2009 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. 08 липня 2014 року в с. Дрофине Нижньогірського району АРК [PERSON] дійсно народила дівчинку, про що отримала свідоцтво про народження. Відповідно до ч.1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров"я про народження дружиною дитини. Згідно\~ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч. 1\~ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Заявник вказує, що вона народила дитину в с. Дрофине Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією. Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», від\~15 квітня 2014 року № 1207-VII [PERSON] Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Заявник зверталася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати народження дитини, але в проведенні державної реєстрації народження їй було відмовлено, оскільки свідоцтво про народження дитини видане на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження (а.с. 4). Відповідно до п. 7 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до\~ст. 317 ЦПК України\~заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі\~ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Суд сприймає надане заявником свідоцтво про народження, видане 16 липня 2014 року Виконавчим комітетом Дрофинської сільської ради Нижньогірського району Автономної Республіки Крим,як носій конкретної інформації факту народження [PERSON] 08 липня 2014 року дитини жіночої статі, при цьому не може визнати його належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «[PERSON] проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку\~статті 317 ЦПК України. Суд вважає, що досліджені судом докази: надані заявником копія свідоцтва про народження [PERSON], яке видане 16 липня 2014 року Виконавчим комітетом Дрофинської сільської ради Нижньогірського району Автономної Республіки Крим, копія виписки з медичної картки дитини щодо первинного патронажу до новонародженого та історії розвитку дитини, покази свідка, у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду заявником обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, а також про неможливість одержання свідоцтва про народження дитини іншим шляхом. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини жіночої статі, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянину України свідоцтво про народження її дитини, виданого державним органом України. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявнику не відшкодовуються.

Outcome: approved