Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

30.04.2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. 24.09.2014 року позивачка подала уточнюючу позовну заяву, в якій просила суд стягнути з відповідача: - 29247 грн. 46 коп. заборгованості по заробітній платі; - грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів державному службовцю у зв'язку з виходом на пенсію - 24830 грн.; - середній заробіток за час затримки заробітної плати - 44606 грн. 46 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.02.2014 року вона була звільнена з посади районної газети «Перемишлянський край». На день звільнення заборгованість районної газети по заробітній платі позивачки становила 30347 грн. Дана заборгованість була погашена лише частково і на 24.09.2014 року заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі (в т.ч. за невикористані дні відпустки) складає 29247 грн. 46 коп. Оскільки, повний розрахунок з позивачкою так і непроведено, позивачка просить,на підставі ст.117 КЗпП України, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачці сум за 222 дні. Також позивачка вважає, що вона має право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів (як для державних службовців). Дані вимоги позивачка обґрунтовує статтями 12, 14, 16 ЗУ «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст.37 ЗУ «Про державну службу». Представники відповідача, проти позовних вимог заперечили. Вважали, що позивачка, як керівник газети (уповноважена роботодавцем особа) своїми діями сама привела газету до такого стану, що постійно мала місце затримка з виплати заробітної плати. Крім того, представники відповідача стверджували, що Золочівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією було виявлено ряд фінансових порушень, які допустила позивачка (як керівник) та бухгалтер районної газети, що призвело до втрати фінансових та матеріальних ресурсів на загальну суму 64335 грн. 47 коп. Саме такі втрати згодом і стали причиною неможливості проведення розрахунку з позивачкою. Також, представники відповідача вважали, що позивачка не може претендувати на отримання грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів (як для державних службовців), оскільки така допомога передбачена лише для державних службовців, а ЗУ «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» передбачає лише право на оплату праці (ст.14) та на пенсійне забезпечення (ст.16) за правилами встановленими для державних службовців. В судовому засіданні також була заслухана позиція представника управління Пенсійного фонду України у Перемишлянському районі Данильченко К.С. (в якості спеціаліста), яка пояснила, що відповідно до ст.16 ЗУ «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» позивачці була призначена пенсія як журналісту, однак в порядку передбаченому для державних службовців. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив такі юридичні факти та правовідносини: 1. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. 12.08.2008 року позивачка згідно рішення №228 Перемишлянської районної ради була призначена на посаду районної газети «Перемишлянськийкрай». Статутом районної газети передбачено, що з редактором газети після його призначення на посаду укладається контракт строком на 5 років. Як було визнано сторонами - такого контракту укладено не було. При цьому, позивачка була фактично допущена на роботу і здійснювала керівництво редакцією газети аж до звільнення 14.02.2014 року. На день звільнення позивачці слід було виплатити 30347 грн. 46 коп., що складається з: заборгованості із заробітної плати попередніх періодів; заробітної плати за лютий 2014 року та компенсації за невикористані дні відпустки. Дана сума також зазначена в таблиці заробітної плати позивачки за 2014 рік. (а.с.96). До вересня 2014 року заборгованість частково погашена і становить 29247 грн.46 коп. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 29247 грн.46 коп. підлягають до задоволення. 2. Щодо виплати середнього заробітку за час затримки проведення повного розрахунку. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з ВИНИ власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як випливає з листа Золочівської міжрайонної державної фінансової інспекції (а.с.23) інспекцією була проведена ревізія редакції районної газети «Перемишлянський край» за період з 1 серпня 2008 року по 30 вересня 20013 року, якою встановлено фінансових порушень, що призвели до втрат фінансових та матеріальних ресурсів, допущених внаслідок порушення законодавства на загальну суму 64335 грн. 47 коп. Дані обставини представник позивачки в судовому засіданні не спростував.Як вбачається з даних трудової книжки позивачки, саме позивачка в даний період і була керівником районної газети (редактором). Згідно з наданої суду розшифровки надходжень та витрат Редакції районної газети «Перемишлянський край» (а.с.94) на кінець 2013 року фінансовий результат діяльності газети складав «-77132,38 грн.». Згідно п.3.7.1. Статуту (а.с.80) редактор газети «забезпечує ефективну фінансово-господарську діяльність газети».Як вбачається з результатів проведеної ревізії позивачка не впоралась з даним обов'язками, що призвело до значних втрат фінансових ресурсів, які можна б було скерувати в т.ч. на своєчасну виплату заробітної плати самій же позивачці. За трудовим законодавствам, саме на позивачку також було покладено обов'язок забезпечити вчасну виплату заробітної плати та сум належних при звільненні (в т.ч. щодо самої себе). Суд, вважає, що значною мірою несвоєчасна виплата заробітної плати та невиплата сум належних позивачці мали місце саме з вини самої позивачки, як керівника районної газети. Тому, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки заробітної плати (44606 грн. 46 коп.) не підлягають до задоволення. 3. Щодо виплати отримання грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів (як для державних службовців). Відповідно до ст.ст. 14 та 16 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" журналісти державних та комунальних ЗМІ прирівнюються до державних службовців в умовах і порядку оплати праці та нарахуванні пенсії. Умова щодо виплати передбаченої для державних службовців грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів на таких журналістів не поширюється. Пенсійне забезпечення працівників засобів масової інформації здійснюється відповідно до принципів та норм, встановлених пенсійним законодавством. Статтею 10 Закону України від 5 листопада 1991 р. № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до норм цього ж Закону обчислення стажу роботи, який дає право на отримання пенсії, здійснюється також органами Пенсійного фонду України. Абзацом другим пункту 1 Порядку оплати праці журналістів державних і комунальних засобів масової інформації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.03.99 N 377, визначено, що розміри посадових окладів журналістів державних або комунальних засобів масової інформації встановлюються на рівні розмірів посадових окладів керівних працівників і спеціалістів відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який є засновником (співзасновником) друкованого засобу масової інформації чи теле- і радіомовної та телерадіомовної організації, Українського національного інформаційного агентства "Укрінформ". При цьому, посадові оклади журналістів державних і комунальних засобів масової інформації підвищуються на суму доплати за ранг державного службовця, визначену на рівні нижчого рангу в межах категорії, до якої віднесені посади, які займають відповідні працівники органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Переліком посад журналістів державних і комунальних засобів масової інформації, які прирівнюються до посад керівних працівників, спеціалістів секретаріату (апарату) відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.03.99 N 377, встановлено, що у друкованих засобах масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, районні, районні у містах Києві та Севастополі ради, посада головного редактора (редактора) прирівняна до посади заступника голови ради, посада заступника редактора - посаді завідуючого відділом, начальника відділу, посада кореспондента - посаді головного спеціаліста, спеціаліста І і ІІ категорії. Крім того, відповідно до статті 16 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" при нарахуванні пенсії журналісту державного або комунального засобу масової інформації застосовуються норми, методика та порядок нарахування пенсії державному службовцю. Вказане означає, що журналісти державних та комунальних засобів масової інформації прирівнюються до державних службовців лише в умовах і порядку оплати праці та нарахуванні пенсії, а не є державними службовцями, на яких поширюється дія Закону України "Про державну службу". Таким чином, редактор комунальної газети, засновником якої є відповідна районна рада, фактично не є державним службовцем і ця посада не відноситься до виборної посади, а ні до посади заміщення якої відбувається на конкурсній основі. Тому, норми щодо прийняття Присяги, присвоєння рангу, надання відпустки та інші, передбачені для посадових осіб органів місцевого самоврядування, на журналістів державних та комунальних засобів масової інформації не поширюються. Виплата будь-яких інших додаткових, грошових виплат, передбачених діючим законодавством для державних службовців під час виходу на пенсію - журналістам комунальних ЗМІ можлива у разі наявності такої норми у колективній угоді чи контракті. Оскільки, контракт з позивачем не було укладено, а колективний договір суду не наданий, - тому суд вважає, що позовні вимоги в частині виплати грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів (як для державних службовців) є безпідставними та не підлягають до задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved