Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому зазначає, що 14.06.2008 р. між сторонами було укладено кредитний договір № DNQJRU 13910255 (далі - договір). Згідно договору позивач зобов"язався надати відповідачу кредит у розмірі 6029 грн. на термін до 15.06.2010 р. , а відповідач зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором . Згідно договору у випадку порушення зобов"язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць , нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов"язання за даним кредитом виконав у повному обсязі , а саме - надав відповідачу кредит у розмірі , передбаченому умовами Кредитного договору . Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом , відсотками , комісією , а також іншими витратами відповідно до умов договору , що має відображення у Розрахунку заборгованості за даним договором . Таким чином , відповідач у порушення умов кредитного договору , а також ст. ст. 509,526,1054 ЦК України , зобов"язання не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями , відповідач станом на 26.10.2015 р. має заборгованість 15019.36 грн. , яка складається з наступного: - 34.42 грн . заборгованість за кредитом; - 14984.94 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором . Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3113.37 грн. , яка була задовлена рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 р. з відповідача - [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ " Приватбанк " , різниця становить 11905.99 грн. А також штрафи, відповідно до Договору : - 500.00 грн. штраф (фіксована частина) - 595.30 грн. штраф (процентна складова). Розрахунок суми додається . Просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ " КБ " Приватбанк" : - заборгованість у розмірі 13001.29 грн . за вищезазначеним кредитним договором № DNQJRU 13910255 від 14.06.2008 р. ; - стягнути з відповідач судові витрати . - в разі неявки в судове засідання відповідача , ПАТ КБ " Приватбанк " не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винести заочне рішення судом. Представник позивача у судове засідання не зявився. Надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала , надала суду письмові заперечення . В даних запереченнях основну увагу акцентує на строках позовної давності , які пропущені позивачем. Просить суд відмовити у задоволенні позову , справу розглянути без її участі з урахуванням зазначених заперечень. . Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню . Судом встановлено, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір № DNGJRU 13910255 . Предметом договору є грошовий кредит в розмірі 6029 грн.10 коп. на термін до 15.06.2010 р. Позивач зазначає , що у звязку з невиконанням відповідачем кредитних зобовязань, згідно розрахунку за відповідачем числиться вищезазначена сума заборгованості . Позивач , звертаючись до суду з даним позовом , виходив з того , що позивач , як позичальник зобовязаний повернути Кредитору надані грошові кошти ( кредит) та сплатити заборгованість за кредитом в сумі 34.423 грн. , пеню за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором , а також штрафи , тобто посилається на норми ст. 526,527,530 та 104 ЦК України. Суд погоджується з даними обґрунтуваннями. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином , суд вважає, що позивач надав достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог щодо суму заборгованості за кредитом , а тому позов цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо позовних вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів: а саме штрафу (фіксована частина) - в сумі 500 .00 грн. , та штрафу (процентна складова) в сумі 595.30 грн. суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.5.3 кредитного договору , при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань , передбачених Договором більше ніж на 30 днів , Позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф у розмірі 500.00 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Щодо стягнення пені в розмірі 14984.94 грн. ? В своїх заперечення відповідач акцентує увагу суду на тій обставині , що позивач звертаючись до суду з даним позовом пропустив строки позовної давності. Зазначає , що останній платіж було здійснено 17.08.2009 р. і позивач звернувся до суду тільки через шість років після здійснення останнього платежу. Суд з даною позиціє відповідача частково не погоджується з огляду на наступне . В заяві позичальника від 14.06.2008 р. вбачається, що банк надає позичальнику кредит на строк 24 місяці з 14.06.2008 р. по 14.06.2010 р. включно . Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам - терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків та користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років . Позивач звернувся до суду з даним позовом 20.11.2015р. ( відтиск поштового штампу ) , тобто тоді як 5-річний строк позовної давності сплинув 14.06.2013р. В своїй позовній заяві позивач зазначає , що загальна сума заборгованості станом на 26.10.2015 р. становить 15019.36 коп. Від цієї суми заборгованість віднімається сума у розмірі 3113.37 грн. , яка була задоволена рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 р. і різниця становить 11905.99 грн. , а також вищезазначені штрафи. В матеріалах справи є рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 р. за позовом ПАТ КБ " Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Судом прийнято наступне рішення : - позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково. - стягнути [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № DNQJRU 13910255 від 14.062008 р. в сумі 3113 ( три тисячі стотринадцять ) грн. 37 коп. - стягнути [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк » судові витрати , а саме - судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. Суд вважає , що дане рішення стосується вищезазначеним обставинам та відноситься до одного предмету спору. Відповідно до ст.ст. 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Крім того , відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.2, ч.3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тобто враховуючи дану норму та враховуючи вищезазначене рішення суду , суд вважає , що строк позовної давності по даній справі не закінчився. Дана позиція суду відноситься до позовної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 34.42 грн. В той же час суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо строків позовної давності про стягнення пені в розмірі 14987.94 грн. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність один рік. Таким чином , період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік. При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, тобто до 20.11.2015 р. ( до дня подачі позову ). Однак , позивач звертаючись до суду зазначив пеню у розмірі 14984.94 грн. , розмір якої нараховано поза межами строку позовної давності . В той же час суд позбавлений можливості визначитися з розміром пені , яка підлягає стягнення в межах вищезазначеного терміну , так як наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірним договором має суперечливий та незрозумілий характер. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості по пені також не підлягає задоволенню , так як відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного ,

Outcome: partial