Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Альфа банк", треті особи: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" про визнання кредитного договору удаваним правочином. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.03.2008 року між нею та ПАТ "Сведбанк" було укладено кредитний договір №0705/0308/46-007, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти у у розмірі - 67 000 доларів США на споживчі потреби. Зазначені кредитні кошти були призначені для споживчих потреб, а саме на здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу будинку [ADDRESS]. Як зазначає позивач, фактично їй потрібно було отримати - 338 350 грн. для розрахунку за квартиру, а натомість відповідач видав їй ці кошти, тільки в іноземній валюті по курсу НБУ на дату укладення договору. Кошти в іноземній валюті не могли бути використані позивачем за цільовим призначенням, а саме для купівлі квартири, тому позивач вважає, що кредитний договір є удаваним, приховував дійсний правочин, а саме договір укладений в національній валюті. Крім того, позивач вважає, що при укладенні даного договору не були дотримані вимоги чинного законодавства, оскільки кредит був наданий в іноземній валюті (доларах США) з виплатою процентів також в іноземній валюті (доларах США), а грошовою одиницею на всій території України є гривня, в зв'язку з чим просила визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину договору укладеного в національній валюті України гривні та зобов'язати правонаступника відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань за кредитним договором у гривні України за курсом НБУ встановленим на час укладення сторонами кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача та третьої особи: ПАТ "Сведбанк" в судове засідання не з"явились, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечення не надали та не просили розглядати справу у їх відсутність. Представник третьої особи ПАТ "Дельта-банк" в судовому засіданні позов не визнав, підтримавши свої письмові заперечення, вважав його безпідставним та необґрунтованим, оскільки при укладенні договору воля кредитора була спрямована на надання кредиту позичальнику саме в доларах США на споживчі цілі, воля позичальника була спрямована на отримання коштів саме в цій валюті, що знайшло підтвердження в підписаному сторонами кредитному договорі. Крім того, у третьої особи наявна банківська ліцензія і відповідний дозвіл на здійснення банківських операцій з іноземною валютою, а тому при укладенні даного договору були дотримані всі вимоги чинного законодавства України і тому відсутні підстави для визнання договору удаваним. Крім того, просив застосувати строки позовної давності оскільки оспорюваний правочин було укладено в 2008 році, а позовна заява була подана лише в 2014 році. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представників сторони позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 13.03.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" було укладено кредитний договір №0705/0308/46-007, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти в розмірі - 67 000 доларів США на споживчі потреби, а саме за п.1.4 для розрахунків за купівлю будинку [ADDRESS]. Згідно листа від 06 червня 2012 року ПАТ "Сведбанк" повідомив позивача, що між ним та ПАТ "Дельта Банк" було укладеного договір, за яким Первісним кредитором на користь Нового кредитора було здійснено відступлення своїх прав вимоги за Кредитним договором. За змістом листа від 18 червня 2012 року ПАТ "Альфа-Банк" повідомив позивача, що між ним та ПАТ "Дельта-банк" на його користь було відступлено право вимоги за Кредитним договором, де він як Новий кредитор є єдиним власником всіх вимог за Кредитними документами починаючи з 15 червня 2012 року. Пред"являючи позов до нового кредитора і правонаступника щодо права вимоги заборгоності за кредитом - ПАТ "Альфа-банк", позивач зазначила, що їй фактично було потрібно кредитних коштів в розмірі - 338 350 грн., тобто суми якої не вистачало для розрахунку за вказаний будинок, але ПАТ "Сведбанк" видав їй ці кошти тільки в іноземній валюті, які не можуть бути використані позивачем за цільовим призначенням, а саме для розрахунку за будинок, тому позивач вважає, що кредитний договір є удаваним, приховував дійсний правочин, а саме договір укладений в національній валюті. За змістом ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин. який вчинено сторонами для приховання іншого правочину. який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину. який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за № 9 від 06 листопада 2009 р.. за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті. що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з мстою приховані інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин. та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин. який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення йото нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин. який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач була ознайомлена з умовами кредитного договору, що підтверджується її особистим підписом (а.с.16). Відповідно до умов 1.2 договору, воля кредитора була спрямована на надання кредиту позичальнику кредиту з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України за здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу, зазначеному у п.1.4 вказаного договору. Таким чином, воля позичальника була спрямована на отримання коштів саме в доларах США, що знайшло підтвердження в підписаному сторонами кредитному договорі. Крім того, між позивачем та ПАТ "Сведбанк" було укладено та підписано договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 13.03.2008 року, а саме 29.10.2008 року, 29.10.2009 року, 18.02.2010 року, 30.03.2010 року, 14.03.2012 року. За умовами вказаних договорів про внесення змін і доповнень позивач неодноразово підтвердила та надала свою згоду на погашення заборгованості за кредитом саме в доларах США зі зміною щомісячних платежів (а.с.17-22). Таким чином, позичальник підтвердила наявність своїх обов"язків перед банком, здійснюючи перекладання кредитного договору на нових умовах і погашення відсотків та кредиту саме у валюті кредитування в доларах США. З огляду на наведене, у суду відсутні підстави для визнання укладеного сторонами кредитного договору удаваним правочином. Що стосується посилання позивача на невідповідність договору вимогам закону, в зв'язку з наданням кредиту в іноземній валюті, слід зазначити наступне. Ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України "Про банки і банківську діяльність" не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Таким чином, чинним законодавством України, не встановлено жодного обмеження щодо валюти кредиту і відповідно відсутнє посилання на те, що грошові кошти (кредит) надаються тільки у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, чинне законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит (грошові кошти в яких видано кредит) та сплатити проценти за їх користування. Ст.ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Отже, банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті. Представником позивача у відповідності до вимог ст.ст.10,57,60 ЦПК України не доведено, що ПАТ "Сведбанк" на момент укладення оспорюваного договору кредиту не мав банківської ліцензії, чи дозволу на здійснення банківських та інших операцій в іноземній валюті. Згідно з підпунктами в, г ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" індивідуальної ліцензії потребують операції, в тому числі щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Крім того, позивачем не доведено, що їй кредит видавався з перевищенням встановлених законодавством меж, які на даний час Кабінетом Міністрів України не визначені. У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦІ ІК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність, обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не було доведено того, що укладений між позивачем та третьою особою ПАТ "Сведбанк" кредитний договір від 13.03.2008 року є удаваним, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. В судовому засіданні представником третьої особи - АТ "Дельта-банк" було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у відповідності до вимог ст.257 ЦК України, оскільки оспорюваний правочин було укладено 13.03.2008 року. Згідно вимог ч.5 ст.261 ЦК України за зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, за умовами вказаного кредитного договору від 13.03.2008 року визначено строк виконання зобов"язання - до 13.03.2018 року, який на час подачі позову ще не настав. Крім того, ч.1 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Вказані обставини наявні у цій справі, оскільки між позивачем та ПАТ "Сведбанк" неодноразово підписувались договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 13.03.2008 року, що свідчать про визнання нею свого боргу і необхідності сплати кредиту в доларах США, а саме в останньому договорі із датою в межах строку позовної давності - 14.03.2012 року. З врахуванням наведених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника ПАТ "Дельта-банк" про застосування строку позовної давності.

Outcome: dismissed