Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом в якому просила зобов`язати Козятинську міську раду Вінницької області розглянути та погодити акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що був складений 20 липня 2018 року ДП «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] згідно договору №3944 від 26.06.2018 року. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється власницею 8/25 часток житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 10.03.2017 року приватним нотаріусом І.О. Барською Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області. Користуючись своїм правом на розпоряджання майном - житловим будинком, вона має намір його відчужити. Однак, ч. 2 ст.377 ЦК України передбачено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об"єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). У зв`язку із викладеним вона звернулась до Козятинської міської ради Вінницької області щодо надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд площею 248 кв.м. за адресою [ADDRESS] , у звязку із чим 24 листопада 2017 року на 20 сесії 7 скликання було розглянуте дане питання та наданий відповідний дозвіл. Після чого вона звернулась до ДП «Вінницький науково- дослідний та проектний інститут», який розпочав виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі-технічна документація) по [ADDRESS] про що був укладений договір № 3944 від 26.06.2018 року. Розробником технічної документації був виготовлений акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 20.07.2018 року, який був погоджений із власниками суміжних земельних ділянок та направлений для погодження до Козятинської міської ради Вінницької області разом із примірником технічної документації. Однак, всупереч попередньо наданому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (віднослення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що був відображений у рішенні Козятинської міської ради № 867-VІІ від 24.11.2017, відповідач відмовився погодити та підписати вказаний Акт, з мотивів не надання відповідачем правовстановлюючих документів на інші частини житлового будинку, що розташований на земельній ділянці. Врахувавши вимоги відповідача вона повторно звернулася із заявою 22 березня 2019 року, до якої додала копію інформаційної довідки № 114397020 від 19.02.2018 року, де містилась інформація про власників будинку по [ADDRESS] та підстав виникнення права власності кожного. Однак, їй знову було відмовлено. Вважає, що відмова Козятинської міської ради Вінницької області має негативні наслідки, що відображаються на її правах та закріплені у Конституції України та законах України. Ухвалою суду від 13.08.2019 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник - адвокат Заєць Б.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача Козятинської міської ради Вінницької області в судове засідання не з"явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов у встановений судом строк суду не заявляляв. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази, вважає за необхідне позов задовольнити частково. Судом встановено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 8/25 часток житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с.12-14) Маючи намір відчужити належний їй житловий будинок [PERSON] звернулась до Козятинської міської ради Вінницької області щодо надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд площею 248 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Рішенням Козятинської міської ради №867-VІІ від 24.11.2017 року було надано дозвіл на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд площею 248 кв.м. за адресою [ADDRESS] (а.с.15) На замовлення [PERSON] , ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут», розпочав виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] (а.с.18). Крім того, розробником технічної документації був виготовлений акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 20.07.2018 року, який був погоджений із власниками суміжних земельних ділянок та направлений на погодження до Козятинської міської ради Вінницької області разом із примірником технічної документації (а.с.34). Однак, відповідач відмовився погодити та підписати вказаний Акт, з мотивів не надання відповідачем правовстановлюючих документів на інші частини житлового будинку, що розташований на земельній ділянці. Згідно п.3 ч.2 ст. 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок здійснюється шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Згідно ч.4 ст. 79-1 ЗК України , земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Частина 7 даної статті тлумачить, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Частина 1 ст. 123 ЗК України передбачає, що надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частина 2 вказаної статті передбачає, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, вертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації "обллється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Згідно п. 2.8 Інструкції, Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: - акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Згідно п.3.14 Інструкції, передача межових знаків на зберігання власнику(користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Відповідно до п. 4.3. Інструкції, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст.186 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) документації із землеустрою. Відповідно до ст. 15 Закону України « Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, у тому числі як: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка;цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; Статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачене, що Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Отже, однією з істотних умов договору, який передбачає набуття частки в праві власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Таким чином відмова Козятинської міської ради Вінницької області має негативні наслідки, що відображаються на правах позивача та закріплені у Конституції України та законах України. Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, ідо реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України « Про місцеве самоврядування », а саме п.1 ст. 26 передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України від 21.05.97 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в АР Крим також нормативно- правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів АР Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Приписами ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Також повноваження сільських, сеищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені ст. 12 Земельного кодексу України. Зокрема, до повноважень сільських, селищних міських рад в галузі земеьних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комінальної власності у власність громалян та юридичних осіб відносно цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Як зазначено в ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" що органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень приймають нормативні та інші акти у формі рішень, Відповідно до Постанови Пленуму ВС України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення смельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Враховуючи викладене, Козятинська міська рада зобов`язана була розглянути звернення [PERSON] та прийняти відповідне рішення щодо погодження акта приймання-передачі межових знаків на зберігання, що був складений на підставі виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а не обмежуватись листом за підписом голови Козятинської міської ради. Що стосується вимог про зобов`язання Козятинську міську раду погодити акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що був складений 20 липня 2018 року ДП «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] згідно договору №3944 від 26.06.2018 року, то це питання віднесено до виключної компетенціі органів місцевого самоврядування і не підлягає вирішенню судом, тому в цій частині позивачці необхідно відмовити. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-13Р. ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розгляду справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в даному випадку наявний спір немайнового характеру, позов задоволено частково, визначити пропорційно розмір судового збору не представляється можливим , тому він покладається на позивача.

Outcome: partial