Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що житловий будинок [ADDRESS], 1966 року побудови, належав до майна колгоспного двору, членами якого на час його припинення 15 квітня 1991 року були [PERSON] та [PERSON], які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON] Остання померла [INFO]. Спадщину за заповітом після її смерті прийняв він (позивач). Журавлиська сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлих не видала, що позбавляє його можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Вказаний будинок загальною площею 41,2 кв. метри житловою площею 27,6 кв. метри вартістю 44635 грн. розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на вказаний житловий будинок. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, позивач подав до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача Журавлиської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а.с. 48). Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, до суду подала заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, справу просять розглядати у їх відсутність (а.с. 46). Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача Журавлиської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Журавлиської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки (а.с. 15-18) та довідки Журавлиської сільської (а.с. 12), рішення 4-ї сесії 7-го скликання Журавлиської сільської ради від 22.01.2016 р. № 43 „Про перейменування вулиць" (а. с. 14) житловий будинок [ADDRESS], 1966 року побудови, відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні [PERSON] - голова двору, та його дружина [PERSON], які набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору, в рівних частках, кожен на 1/2 його частину. [INFO] помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON], яка постійно проживала із спадкодавцем до дня смерті і фактично вступила у володіння та управління спадковим майном відповідно до ст. ст. 524 ч. 2, 529 ч. 1, 548, 549 ч. 1 п. 1 ЦК України (1963 р.) (а.с. 30-33). [INFO] померла [PERSON], після смерті якої спадщину за заповітом, посвідченим 27 липня 2006 року Журавлиською сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №39, прийняв позивач [PERSON] шляхом подання до Ставищенської районної держнотконтори відповідної заяви у встановлений законодавством строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269, ст. 1270 ч. 1 ЦК України. (а. с. 34-39). Вказаний житловий будинок загальною площею 41,2 кв. метри житловою площею 27,6 кв. метри вартістю 44653 грн. (а.с. 19-23). Будинок розташований на земельній ділянці, яка не приватизована (а. с. 10). Журавлиська сільська рада свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок не видавала (а. с. 13), право власності на даний будинок в КП КОР Південне БТІ станом на 01.01.2013 р. не зареєстроване (а. с. 9) та державна реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно на вищевказаний спірний житловий будинок не проводилась . Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON], за життя, набули право власності на вищевказаний будинок, як члени колгоспного двору відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) в рівних частках, кожен на ? його частину. Після смерті 4 серпня 1995 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину будинку набула його дружина [PERSON], а після смерті [INFO] останньої право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок набув позивач, і оскільки представником відповідача Журавлиської сільської ради позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки Журавлиська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved