Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

09 березня 2016 року позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі-ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що між позивачем та [PERSON] 15 червня 2012 року був укладений договір про надання кредиту № 165А/10120615001-ВКЛ, згідно з яким [PERSON] було надано у користування грошові кошти. Відповідно до п. 1.1 надання кредиту здійснювалося окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом в сумі 14609,13 грн. зі сплатою 24% річних на перший річний період, а на наступні періоди відсоткова ставка плаваюча. 15 червня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 165А/10120615001-П, згідно з умовами якого [PERSON] зобовязалася перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, в строки та в порядку, передбачених кредитним договором № 165А/10120615001-ВКЛ від 15.06.2012 р. Зобовязання позивача, визначені у договорі кредиту, а саме у п. 3.1.1., були виконані належним чином та в повному обсязі. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення [PERSON] строків сплати відсотків, визначених п.1.1, п.2.4, п.2.7, п.2.9 кредитного договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1 кредитного договору, [PERSON] сплачує ПАТ «Укрсоцбанк» пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, у разі порушення відповідачем [PERSON] п.п.3.3.2,, 3.3.4, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.39-3.3.17 кредитного договору, відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 0,5 відсотків від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованим відсотками за кожний випадок. Відповідно до п.3.3.16 договору кредиту, відповідач [PERSON] зобовязаний достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.2.7.4, п.3.2.3, 3.3.18. п.5.14 кредитного договору. Станом на 29 січня 2016 року загальний розмір заборгованості [PERSON] складає 8228,23 грн., з них: сума заборгованості за кредитом 2981,11 грн.; сума заборгованості за відсотками 1660,69 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1568,56 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 451,64 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 1216,29 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 349,93 грн. ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість в сумі 8228,23 грн., а також судові витрати в сумі 1378,00 грн. У судове засідання представник позивача не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На позові наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися. Виклик відповідачів здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області, оскільки територія, де знаходяться відповідачі, є тимчасово окупованою, і поштове сполучення з ним не здійснюється. Суд, отримавши згоду позивача, постановив, ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд встановив, що 15 червня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 165А/10120615001-ВКЛ. Відповідно до п. 1.1 надання кредиту здійснювалося окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості за кредитом в сумі 14609,13 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 14 червня 2014 року зі сплатою 24% річних за перший річний період користування кредитом, тобто строком до 01 червня 2013 року. На кожний наступний річний період процентна ставка за кредитом, встановлюватиметься в порядку, визначеному п. 2.11 цього договору. Пунктом 1.1.3 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту буде здійснюватися в наступному порядку: до 15 числа (включно) кожного місяця впродовж наступних 9 місяців. Пунктом 4.1 кредитного договору зазначено, що у разі порушення позичальником прострочення строків погашення кредиту та/або сплати процентів в порядку та в розмірі, визначеному п.п.1.1, 3.3.13, 2.3.2, 2.11 кредитного договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно виплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно п. 4.2. кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.4-3.3.15 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,5 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованим процентами, за кожний випадок. Суд встановив, що відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти, але не виконував належним чином умови договору щодо погашення кредиту і процентів за ним, станом на 29 січня 2016 року виникла заборгованість у загальній сумі 8228,23 грн., з них: сума заборгованості за кредитом 2981,11 грн.; сума заборгованості за відсотками 1660,69 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1568,56 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 451,64 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 1216,29 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 349,93 грн. Судом встановлено, що 15 червня 2012 року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 15.06.2012 року, було укладено з відповідачем [PERSON] договір поруки № 165А110120615001-П. Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту № 165А/10120615001-ВКЛ від 15 червня 2012 року. Пунктом 6.2 договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, виманених п.2.1 цього договору. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення дій з реалізації прав та обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це реально існуючі право відносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Сторони (боржник і поручитель) первинно взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 14 червня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Аналіз частини 4 статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-436цс15 від 23 грудня 2015 року. Остаточне виконання зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] повинен був здійснити не пізніше 14 червня 2014 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів. Вимогу до поручителя [PERSON] про виконання нею солідарного з боржником зобовязання за договором повинно було предявлено в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання кредитного договору, тобто до 14 грудня 2014 року. В зазначений строк позивач не звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу з [PERSON] Тому суд вважає, що договір поруки, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] О.С.15.06.2012 року, є припиненим, і з відповідача [PERSON] не підлягає примусовому стягненню заборгованість за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] від 15.06.2012 року № 165А/10120615001-ВКЛ. Суд встановив, що позивач нарахував та просить стягнути з відповідачів пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 1568,56 грн. та пеню за прострочення сплати процентів у сумі 4510,64 грн. за період з 28 січня 2015 року по 28 січня 2016 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до пункту якого було включено с-ще Ласточкіне Ясинуватського району. На час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, тому суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування пені за прострочення сплати основної суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, в даному випадку, с-ще Ласточкіне Ясинуватського району. Суд встановив, що відповідач [PERSON] на момент початку антитерористичної операцій був зареєстрований на території, де вона проводилась, зокрема, у с-щі Ласточкіне Ясинуватського району Донецької області. Виходячи з цього, суд вважає, що нарахування позивачем пені за прострочення сплати основної суми кредиту у розмірі 1568,56 грн. є безпідставним, і тому позовні вимоги в частині стягнення цієї суми не підлягають задоволенню. Оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII встановлений мораторій на нарахування пені за прострочення сплати тільки основної суми заборгованості, то суд вважає, що пеня, нарахована за несвоєчасне погашення процентів, підлягає стягненню. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до цієї статті позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат за неповернення кредиту та відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитом, процентами, пені за несвоєчасне повернення процентів, інфляційних витрат в загальному розмірі 6659,66 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пропорційно до задоволених вимог (81%) з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1116,18 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial