Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

у квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.04.2014 року його звільнено з роботи з посади агента торговельного Приватного підприємства «Зевс» (надалі - ПП «Зевс»), за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] вважає звільнення незаконним з наступних підстав. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.09.2012 року. У грудні 2013 року з ініціативи співробітників ПП «Зевс» створено первинну профспілкову організацію працівників ПП «Зевс» Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» (надалі - ППО ПП «Зевс»), про що повідомлено відповідача письмово. Головою ППО ПП «Зевс» обрано [PERSON] За період з грудня 2013 року по лютий 2014 року доходи підприємства різко скоротилися. Керівництво ПП «Зевс» запропонувало [PERSON] написати заяву про звільнення за власним бажанням, на що позивач не погодився, мотивуючи відмову необхідністю знайти іншу роботу, для чого за погодженням написав заяву на відпустку без збереження заробітної плати з 03.03.2014 року по 03.04.2014 року. Крім позивача заяви про відпустки були написані ще декількома працівниками- членами профспілки. Після повернення позивача з відпустки 03.04.2014 року менеджер по персоналу [PERSON] повідомила його про звільнення за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. У наказі про звільнення було зазначено, що підставою звільнення є доповідна записка директору філіалу, але надати її позивачу [PERSON] відмовилась, тому [PERSON] отримав на руки трудову книжку та не став розписуватись про ознайомлення з наказом. Згоду профспілки на його звільнення відповідач не отримував. Пояснення щодо прогулу у нього не вимагали, письмових вимог він не отримував. [PERSON] вважає звільнення незаконним, таким, що було здійснено з грубим порушенням трудового законодавства та порядку звільнення, таким, що направлено на перешкоджання діяльності профспілки на підприємстві. Посилаючись на вищевикладені обставини [PERSON] просив суд визнати незаконним наказ № З/У - 19 від 10.02.2014 року про його звільнення за прогул на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити його на роботі в ПП «Зевс» на посаді торгівельного агента; зобов'язати роботодавця видати [PERSON] дублікат трудової книжки без запису про звільнення по п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов'язати ПП «Зевс» виплатити компенсацію вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15 000, 00 грн. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Суду пояснив, що у квітні 2013 року на ПП «Зевс» створено ППО ПП «Зевс», головою якої обрано його, для захисту працівників ПП «Зевс», права яких нехтуються керівництвом підприємства, зокрема, виплачується заробітна плата у вигляді бонусів, звільняються безпідставно працівники. Так працівникам виплачується оклад на карточку 1360 грн., а від 4000 до 6000 грн. виплачується як бонус. Після створення ППО ПП «Зевс», повідомлення про створення профспілки направлено ПП «Зевс» до м.Донецька. Після чого почалось переслідування працівників-членів профспілки з боку керівництва ПП «Зевс», під тиском та погрозою звільнення. В наслідок чого за власним бажанням з числа членів ППО ПП «Зевс» було виключено декілька осіб. З грудня 2013 року по березень 2014 року обсяг роботи суттєво знизився, позивачу перестали надавати замовлення та запропонували написати заяву про надання відпустки за власний рахунок, на що [PERSON] погодився. Написав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 03.03.2014 року по 03.04.2014 року, яку надав працівнику відділу кадрів, з наказом про надання відпустки не ознайомився. Повернувшись з відпустки 03.04.2014 року дізнався, що його заборонили впускати на територію підпиємства. Після ознайомлення з наказом про звільнення [PERSON] бажав ознайомитися з підставою звільнення від 10.02.2014 року, проте отримав відмову, у зв'язку із чим не став ставити підпис про ознайомлення з даним наказом. За період з 03.03.2014 року по 03.04.2014 року позивачу не телефонували представники ПП «Зевс» та він не отримував листів від відповідача, пояснення щодо причин звільнення у нього не відбирали та не зверталися до ППО ПП «Зевс» для надання згоди на звільнення. Зазначив, що номера телефону та адресу він не змінював. У квітні 2014 року відбулась масова акція працівників ПП «Зевс», направлена на захист своїх трудових прав та припинення переслідування членів ППО ПП «Зевс». Позивач зазначає, що жодних прогулів він не вчиняв, з»являвся на робоче місце відповідно до інструкції весь час до відпустки, проте роботу йому не давали, усіляко порушуючи його трудові права. З врахуванням викладеного просив суд захистити його порушені права та задовольнити позовні вимоги. Представник ПП «Зевс» в судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON] В обґрунтування заперечень зазначив, що [PERSON] працював у Київській філії ПП «Зевс» на посаді торговельного агента з 27.09.2012 року. 13.01.2014 року позивач не з'явився на роботі, не повідомив причину відсутності, на телефонні дзвінки працівників ПП «Зевс» не відповідав. Працівниками ПП «Зевс» неодноразово направлялися листи із вимогою надати пояснення відсутності на роботі з 13.01.2014 року та надати документи, які підтверджуюють поважність причин такої неявки, проте листи були проінгоровані позивачем. У зв'язку із вказаними обставинами 10.02.2014 року [PERSON] був звільнений на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Станом на 10.02.2014 року керівництву ПП «Зевс» не було відомо про створення ППО ПП «Зевс», повідомлення про створення не було отримано ПП «Зевс» в м.Донецьку, тому звільнення з профспілкою не погоджувалося. В судовому засіданні 20.02.2015 року розгляд справи було відновлено у зв»язку неповним дослідженням доказів у справі, зокрема, стосовно довідки про заробітну плату позивача та оголошено перерву до 02.03.2015 року. Представник відповідача повторно зобов»язаний надати довідку по заробітну плату позивача. В судове засіданні 02.03.2015 року представник відповідача не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Стосовно причин неявки в судове засідання зазначив про відсутність довідки про заробітну плату [PERSON] у зв»язку з тим, що роботодавець ПП «Зевс» знаходиться у м.Донецьку, де проходить анти терористична операція, та, крім того, він перебуває у відрядженні, а тому просив відкласти розгляд справи. Суд вважає причину неявки представника відповідача в судове засідання неповажною. Доказів перебування представника у відрядженні суду не надано, крім того юридична особа не позбавлена права скористатися юридичною допомогою іншого представника. Відсутність довідки не є підставою для неявки у призначене судове засідання. Враховуючи належне повідомлення представника відповідача про розгляд справи, неповажність причини неявки, та відсутність підстав для продовження строків розгляду трудового спору, враховуючи тривалий термін розгляду справи за трудовим спором, суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [PERSON] прийнятий на роботу на посаду агента торгового відділу Київської філії ПП «Зевс» наказом № з/н від 27.09.2012 року(а.с.65). Наказом №З/У-19 від 10.02.2014 року [PERSON] звільнений з займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин (а.с.67), що також вбачається із копії трудової книжки [PERSON] (а.с. 6). З доповідної записки начальника торгового відділу Київської філії Шкребтія О.В. директору філії від 13.01.2014 року вбачається, що [PERSON] був відсутній в цей день на роботі, про причини відсутності не повідомив. Начальник просив в цей день вжити заходів щодо розшуку [PERSON] В резолюції директора філії зазначено, зокрема, про актування відсутності на роботі [PERSON] щодня та вчинення ряду дій по розшуку (а.с.66). З 13.01.2014 року по 10.02.2014 року на підприємстві складалися акти про відсутність позивача на робочому місці. Підписані вони начальником торгового відділу Шкребтієм О.В., фахівцем-аналітиком [PERSON], провідним бухгалтером [PERSON](а.с.76-96). Суд не приймає дані акти як належний доказ відсутності позивача на робочому місці з наступних підстав. Так, відповідно до посадової інструкції торгового агента, затвердженої директором ПП «Зевс» 01.06.2009 року, торговий агент зобов»язаний щоденно приходити на робоче місце о 9.00 годин для отримання задач. Робоче місце - місцезнаходження відповідної філії ПП «Зевс». О 18.00 год. агент має звітувати про зроблену роботу, до якої входить, зокрема, консультативні та інші послуги клієнтам, укладення угод купівлі-продажу для підприємств, організація виконань обов»язків по укладеним угодам ( відвантаження, доставка товарів, розрахунки, мерчандайзинг на торгових об»єктах тощо) (а.с.154-155). Факт обґрунтованої відсутності позивача на робочому місці після отримання задач від керівництва о 9.00 год. підтверджується зазначеною вище інструкцією, поясненнями позивача та свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що за характером роботи торгові агенти впродовж дня знаходяться у торгових точках. Всі акти про відсутність [PERSON] на робочому місці складені виключно о 15.00, 15.30, 16.00 годин, два акти о 12.30 годин, тобто в той час, коли торговий агент виконує свої функції поза межами підприємства. Жодного акту не складено на початку або наприкінці робочого часу. Зазначене свідчить на користь пояснень позивача про його перебування на роботі у визначений інструкцією час. Крім того, відповідачем не надано суду належних доказів щодо підтвердження складання актів, зокрема, хто саме з працівників їх писав, де це відбувалось. Свідок [PERSON] пояснив суду про підписання ним актів на пропозицію керівництва, проте він не пояснив деталі підписання та яким чином кожного дня і хто саме їх складав, хто кожного дня телефонував [PERSON] і на який номер телефона. На підтвердження вимоги надати пояснення про причини відсутності на роботі [PERSON] відповідачем надано листа від 13.01.2014 року, яким представником ПП «Зевс» направлено [PERSON] лист № 09/52-8349 із вимогою надати пояснення щодо відсутності на роботі та причини обґрунтування поважності причин неявки (а.с. 68). Разом з тим, відповідачем не доведено причину неотримання пояснень у позивача про причину прогулу в той час, коли він з»явився на роботі. Як пояснив позивач йому вручили наказ, жодних пояснень не вимагали, що не спростовано відповідачем. Крім того, відсутні докази отримання позивачем вимоги про надання пояснень та листа про звільнення. Судом встановлено, що протоколом установчих зборів ППО ПП «Зевс» від 05.12.2013 року постановлено створити ППО ПП «Зевс», прийняти статут Всеукраїнської профспілкової організації «Захист Справедливості» (надалі - ВПО «Захист Справедливості»), головою ППО ПП «Зевс» обрано позивача (а.с. 7-10). 11.12.2013 року повідомлення про створення ППО ПП «Зевс» вихідний № ПОВП 051213012013 року направлено керівнику ПП «Зевс» (а.с. 4), який отримано 16.12.2013 року, що підтверджується копією рекомендованного повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 4). За отримання повідомлення розписалась Загурська. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на тому, що відповідачу взагалі не було відомо про створення профспілки на підприємстві, і відповідач вважає, що вона відсутня. На підтвердження того, що роботодавець ПП «Зевс» у м.Донецьку не отримало повідомлення про створення профспілки суду надано довідку від 08.08.2014 року № 09/7-510 ПП «Зевс» про те , що працівник на прізвище Загурська у ПП «Зевс» не працювала, обов'язки щодо приймання поштової кориспонденції виконує [PERSON] Суд критично відноситься до даних пояснень відповідача, оскільки позивачем, як головою профспілки виконано вимогу про повідомлення роботодавця про створення профспілки і він не несе відповідальність за неналежну організацію відповідачем прийняття своєї кореспонденції за місцем реєстрації юридичної особи. Оскільки позивач дізнався про звільнення його з роботи 03.04.2014 року та звернувся до суду з позовом 30.04.2014 року строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України не порушено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював у ПП «Зевс» на посаді агента торговельного, його місячна заробітна плата складала 1 360, 00 грн., яка нараховувалась на дебетну картку, решту суму грошей у розмірі 5 000, 00 грн. - 6 000, 00 грн. отримувалось на руки в кінці місяців, у вигляді бонусів. Підтвердив факт створення ППО ПП «Зевс», членом якої він є. Пояснив, що після створення ППО ПП «Зевс» на усіх членів профспілки почався здійснюватись тиск, в тому числі на нього. У випадку залишення членства профспілки погрожували зупинити виплату заробітної плати та звільненням. На даний час свідок звільнений з ПП «Зевс» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Суду пояснив, що обставини його звільнення ідентичні обставинам [PERSON], а саме: написавши заяву на відпустку позивач та свідок були відсутні на роботі з 03.03.2014 року по 03.04.2014 року. 01.04.2014 року [PERSON] отримано лист про звільнення за прогул. 03.04.2014 року [PERSON] разом з [PERSON] з'явились до ПП «Зевс», де працівник [PERSON] повідомила про звільнення позивача та свідка за прогул, пояснення не вимагалися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що є працівником ПП «Зевс», та після новорічних свят його керівник Шкребтій О.В. запропонував йому засвідчити факт відсутності агента торговельного [PERSON] на робочому місці, за адресою: м. Київ, Скляренка, 15, з яким свідок працював у одному кабінеті. Неодноразово намагався зв'язатися з [PERSON] телефоном, однак на телефонні дзвінки останній не відповідав. [PERSON] зазначив, що специфіка роботи торгівельного агента полягає в тому, що отримавши завдання у офісі підприємства він відлучався на робочі об'єкти та був фактично відсутній на робочому місці до 15-16 годин. Свідок не пояснив, на який номер телефона він здвонив позивачу і коли саме впродовж дня. На підтвердження даного факту представником відповідача не надано доказів телефонування, тому суд вважає, що працівник ПП «Зевс» є необ»єктивним свідком вчинення прогулу позивачем і його пояснення вважає неналежним доказом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 16.12.2014 року проходив двотижневе стажування, після чого 24.01.2014 року керівництво ПП «Зевс» відмовилось прийняти його на роботу та гроші не сплатило. За період стажування [PERSON] став свідком невиплати заробітної плати працівникам ПП «Зевс». Підтвердив 13-15 січня 2014 року позивач перебував на робочому місці ввечері у 17-18 годин. Суд вважає пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] логічними та послідовними, такими,що підтверджуються іншими письмовими доказами у справі, зокрема і статтею у газеті «Аспект» №16 від квітня 2014 року (а.с.75), яка містить інформацію про акцію протесту працівників ПП «Зевс» стосовно невиплати заробітної плати, незаконних звільнень та тиску на профспілку. Враховуючи викладене суд вважає, що керівництву ПП «Зевс» було обізнано про існування первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників підприємства «Зевс», проте її існування не тільки ігнорувалось, а й чинився тиск на працівників профспілки. Заперечення представника відповідача про те, що про створення профспілки не було відомо не знайшло свого підтвердження зібраними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Легалізація всеукраїнських профспілок та їх об'єднань, інших профспілок та їх об'єднань здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань. Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Згідно ч. 10 ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Відповідно до ч. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 29.10.1998 року N 14-рп/98 справа N 1-31/98 поняттям "професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації", яке вживається в абзаці шостому частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України, охоплюється будь-яка професійна спілка (профспілкова організація), яка відповідно до Конституції та законів України утворена на підприємстві, в установі, організації на основі вільного вибору її членів з метою захисту їх трудових і соціально-економічних прав та інтересів, незалежно від того, чи є така професійна спілка стороною колективного договору, угоди. Свідоцтвом № 208 ВПС «Захист справедливості» 12.12.2013 року (а.с. 105) зареєстровано ППО ПП «Зевс» (а.с. 105). Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 113) підтверджується факт реєстрації ППО ПП «Зевс» 11.06.2014 року. Відповідно п. 5.1 статуту ВПС «Захист справедливості» (а.с. 11-19) первинні профспілкові організації профспілки створюються на установчих зборах членів профспілки, які працюють на одному підприємстві або займаються індивідуальною діяльністю при наявності трьох і більше членів профспілки. Отже, суд приходить до висновку, що при створенні ППО ПП «Зевс» дотримано вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», з моменту прийняття статуту ВПС «Захист справедливості», що є реалізацією права громадян на об'єднання у профспілки. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що звільнення [PERSON] відбулося без погодження з профспілковою організацією. Слід зазначити, що представником відповідача на початку розгляду справи стверджувалось про відсутність будь-якої профспілки на підприємстві, згодом на питання про його участь у акції у квітні 2014 року представник зазначив, що можливо не пам»ятає, наприкінці судового розгляду просив перевірити організацію роботи профспілки щодо кількості членства та сплати внесків. 10.11.2014 року професійним комітетом ППО ПП «Зевс» (а.с. 128-129) відбувся розгляд звернення Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2014 року щодо погодження звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України [PERSON] від 10.02.2014 року. За наслідками звернення члени комітету одностайно вирішили відмовити у наданні згоди на звільнення [PERSON] з посади торгівельного агента [PERSON] ПП «Зевс». Згідно п. 4.4 статуту ВПО «Захист справедливості» у профспілці зберігається членство осіб, які тимчасово не працюють у зв'язку з відпусткою, зокрема, з причинами тимчасової втрати роботи. Тому суд вважає правомірним участь у проспілковому комітеті ППО ПП «Зевс» [PERSON] та [PERSON] Висновком Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» від 14.11.2014 року № 2/1 (а.с. 131-132) встановлено, що в діях ПП «Зевс» наявні ознаки порушення трудового законодавства щодо порядку накладання дисциплінарних стягнень та звільнення працівника, що полягали у процедурних порушеннях звільнення [PERSON] та не звернення для дачі висновку щодо законності звільнення до органів профспілки. Тому, звільнення [PERSON] за прогул Всеукраїнська професійна спілка «Захист справедливості» вважає незаконним. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно ст. 235 КЗпП України поновлення на роботі, зміна формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене вище та оцінюючи докази у сукупності, суд прийшов до висновку про незаконність звільнення [PERSON] з посади торгового агента ПП «Зевс» у зв»язку з порушенням порядку звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України та у зв»язку з відсутністю самого факту прогулу. Суд вважає вимоги позивача щодо визнання наказу № З/У - 19 від 10.02.2014 року про звільнення [PERSON] за прогул; виплати компенсації вимушеного прогулу та поновлення позивача на роботі, законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Враховуючи, що відповідачем не надано суду довідку про заробітну плату [PERSON], з причин місцезнаходження правління ПП «Зевс» у місці Донецьку, у зоні проведення антитерористичної операції, судом при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, взято прожитковий мінімум, встановлений Зaкoном України «Про Державний бюджет нa 2014 рік» у розмірі 1218, 00 грн., згідно з яких середньоденна заробітна плата позивача складає 55, 36 грн., проти чого позивач не заперечував. Отже, загальний розмір середнього заробітку за період з 10.02.2014 року по 02.03.2015 року становить 15 335, 68 грн., виходячи із розрахунку 14 616, 00 грн. (заробіток [PERSON] за період з 10.02.2014 року по 10.02.2015 року) + 719, 68 грн. (заробіток [PERSON] за період з 10.02.2015 року по 02.03.2015 року у розмірі 55, 36 грн.*13 днів). Згідно п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. Беручи до уваги, що згідно з положеннями інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, передбачено альтернативу у питанні внесення у трудову книжку запису про звільнення працівника та поновлення його на роботі, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання роботодавця видати позивачу дублікат трудової книжки без запису про звільнення, оскільки право позивача щодо отримання дублікату трудової книжки не було порушено відповідачем. Враховуючи, що позивачем не надано доказів визначення характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, докази запозичення у третіх осіб засобів для існування, доказів утримання малолітніх дітей, або осіб похилого віку. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову, в частині компенсації моральних збитків. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави сума судового збору у розмірі 243 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved