Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], в якій просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітнього сина, стягнути в рівних частинах з відповідачів аліменти на користь позивачки на утримання малолітнього [PERSON], в розмірі 1286,00 грн., щомісячно, із наступною індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідачі є батьками неповнолітнього [PERSON], який проживає разом з позивачкою. Позивачка вказує, що відповідачі не приймають участі у вихованні та утриманні свого неповнолітнього сина, взагалі не цікавляться життям дитини, тобто ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав та стягнення з відповідачів на користь позивачки аліментів на утримання їхньої дитини. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі у судове засідання також не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідачі за зазначеною адресою не проживають, що свідчить про неможливість вручення відповідачам судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачам належним чином. Крім того, відповідачка на 10.03.2016р., 30.03.2016р., 11.04.2016р. повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судової повістки про виклик до суду, підпис в довідковому листі про день та час слухання справи, однак до суду не з'явилася, клопотання про розгляд справи у її відсутність не подавала, про причини неявки також не повідомляла. Представник третьої особи Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування, представник залученої судом до участі у справі в якості третьої особи Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області, як органу опіки та піклування в судовому засіданні, вважаючи позов позивачки обґрунтованим та заснованим на законі, підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити його повністю. В судовому засіданні представник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Конюшенко М.В. позов не підтримав, просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, а також вислухавши думку малолітнього [PERSON], дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, надані сторонами, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з ухиленням батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO], в свідоцтві про народження батьками зазначені [PERSON], відповідач по справі та [PERSON]., відповідачка по справі, яка внаслідок укладення шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на наявне «[PERSON]», що підтверджується копією актового запису про шлюб № 8 від 15.02.2011р. (а.с. 7, 82, 84). Рішеннями Арцизького районного суду Одеської області від 01.12.2010р., від 17.01.2011р. шлюб між відповідачами [PERSON] та [PERSON] розірвано; з [PERSON], відповідача по справі, стягнуто на користь [PERSON], відповідачки по справі, аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]., в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону (а.с. 8, 13). Крім того, рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 01.12.2010р. з [PERSON], відповідача по справі, стягнуто на користь [PERSON], відповідачки по справі, аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 200,00 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, до досягнення повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. (а.с. 85). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 21.07.2015р., виданого відділом державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції, заборгованість по аліментам боржника [PERSON] станом на 30.06.2015р. складає 12226,64 грн. (а.с. 14). Згідно висновку Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 13.01.2016р. про доцільність позбавлення батьківських прав Павлівська сільська рада Арцизького району Одеської області, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх дитини [PERSON] (а.с. 56, 101). Як вбачається з витягу з рішення ради опіки та піклування Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 22.12.2015р. рекомендовано виконкому Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області розглянути питання про позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх дитини [PERSON] (а.с. 57). Рішенням виконавчого комітету Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 7 від 12.01.2016р. вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх дитини [PERSON] (а.с. 59). Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов малолітнього [PERSON] від 11.08.2014р., 08.09.2014р., 08.04.2016р. проведеного представниками Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області, зобов'язано [PERSON] створити всі умови для проживання дітей. [PERSON], [PERSON], які є відповідачами самоусунулися від виконання батьківських обов'язків (а.с. 10, 11, 102). [PERSON], [PERSON] за місцем проживання характеризуються негативно, зловживають спиртними напоями, не працюють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується відповідними характеристиками (а.с. 9, 12, 58). Згідно цивільно-правового договору № 1 від 15.10.2015р., укладеного між [PERSON], відповідачкою по справі, та [PERSON] відповідачка надає послуги по веденню домашнього господарства, приготування обіду і вечері (а.с. 87-91). З довідки з місця реєстрації, про склад сім'ї і реєстрацію від 20.07.2015р. (а.с. 15), акта від 22.07.2015р. (а.с. 16), акта обстеження умов проживання на підставі заяви [PERSON] від 29.07.2015р. (а.с. 17), листа КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» № 1103 від 11.08.2015р. (а.с. 20), довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 8 «Пролісок» м.Білгород-Дністровського Одеської області № 37 від 17.08.2015р. (а.с. 21), довідки дитячої поліклініки Білгород-Дністровської міської лікарні від 22.07.2015р. (а.с. 60), довідки Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Одеської області № 9 від 03.02.2016р. (а.с. 86), листа служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 08/04-353 від 29.03.2016р. (а.с. 103), листа КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» № 297 від 22.03.20156р. (а.с. 104), листа Білгород-Дністровської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів № 9 Одеської області від 22.03.2016 (а.с. 105) вбачається, що дитина [PERSON], який доводиться внуком [PERSON], позивачці по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження дитини та [PERSON], відповідача по справі, (а.с. 7, 25) проживає з бабусею в [ADDRESS], власником якого є [PERSON] - чоловік позивачки, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 18), договором купівлі-продажу зазначеного будинку (а.с. 22-24). [PERSON], відповідач по справі, не цікавиться дитиною. [PERSON], позивачка по справі, яка є бабусею дитини зверталася в дитячу поліклініку з приводу обстеження дитини, влаштувала дитину до дитячого садка, школи. Батьки не відвідують школу, де навчається [PERSON] Дитина [PERSON] перебуває на обліку у службі у справах дітей. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив суду, що він проживає разом з бабусею, а батьки його не відвідують, з ним не спілкуються. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до норми ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини. При вирішенні спору між сторонами судом також взяті до уваги роз'яснення, що викладені у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України у п. 18 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, де судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно ст. ст. 111, 112 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 114 вищенаведеного Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьківських прав відповідачів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки [PERSON], [PERSON] та їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно сина [PERSON], а отже й відсутні підстави позбавлення їх батьківських прав. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON], [PERSON] перебували на обліку в службі у справах дітей як особи, що ухиляються від виконання батьківських прав та відносно них проводились профілактичні заходи. Відповідачі не попереджалися про наслідки ухилення від виконання батьківських обов'язків, не притягувалися до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків щодо виховання дитини, не перебувають на обліку у нарколога, тощо. Отже позивачка [PERSON] не довела суду, що відповідачі ухиляються від виховання дитини і не надають матеріальної допомоги на її утримання. А та підстава, що відповідачі не спілкуються з дитиною та дитина проживає з позивачкою не може розцінюватися, як винна поведінка по ухиленню від виховання дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На підставі ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується із висновком Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 13.01.2016р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх дитини [PERSON], який міститься в матеріалах справи (а.с. 56, 101), оскільки він суперечить інтересам неповнолітньої дитини, є недостатньо обґрунтованим та у висновку не зазначено жодного документу на обґрунтування висновку. Тому цей висновок не може бути беззаперечно прийнято судом до уваги. Таким чином, виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, дослідивши надані сторонами докази, перевіривши їх відповідність вимогам належності та допустимості, враховуючи обставини, на які позивачка посилалася як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не подано достатніх доказів на підтвердження позовних вимог. Разом з тим, згідно роз'яснень, що викладені у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, судам роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідачі хоча і недостатньо належним чином ставляться до своїх обов'язків щодо утримання та виховання дитини, однак рішення щодо позбавлення їх батьківських прав стосовно дитини не буде направлено на здійснення принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї, як то передбачено статтею 3 «Конвенції про права дитини». Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням характеру винної поведінки відповідачів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення [PERSON], [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] та вважає за необхідне попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на Павлівську сільську раду Арцизького району Одеської області, як орган опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов'язків. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з аліментів, слід звернути увагу на наступне. На підставі ч. 2 ст. 166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак відповідач від виконання цих обов'язків ухиляється, у зв'язку з чим з нього мають бути стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У зв'язку з тим, що позивачці відмовляється в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, беручи до уваги, що в судовому засіданні хоча і встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, однак нею на підтвердження вимоги про стягнення аліментів на її користь не надано суду доказів знаходження неповнолітньої дитини на її утриманні, стану здоров'я та матеріального становища дитини, відповідачів, можливості відповідачів сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачкою, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дитини. В супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачка не довела суду обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку про необхідність відмови позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі. На підставі ст. ст. 15, 141, 150, 152, 155, 164, 166, 180-184, 191 СК України,

Outcome: dismissed