Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

10 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 березня 2006 року, станом на 31 серпня 2013 року в сумі 23219,75 грн. та судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 04 березня 2006 року відповідачу надано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Однак зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 31 серпня 2013 року заборгованість за кредитним договором склала - 23219,75 грн., з якої 3083,97 - заборгованість за кредитом, 8112,00 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користуванням кредитом. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Додатково звернув увагу суду на п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг. Зазначив, що строк позовної давності не пропущено, оскільки термін дії кредитної картки лонгувався, відповідач здійснював погашення заборгованості за договором. В судове засідання 05 грудня 2014 року представник позивача не з`явилась, згідно заяв, наявних в матеріалах справи, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Вказувала на те, що кредитний договір особисто вона не підписувала. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений кредитний договір № б/н, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Згідно умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту у розмірі 2000,00 грн. з встановленням місячної процентної ставки 3 % на місяць з розрахунку 360 днів на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії кредитної картки - 02/08. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого станом на 31 серпня 2013 року за ним утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 23219,75 грн., яка складається з наступного: 5326,67 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 13311,19 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1081,89 грн. - процентна складова штрафу. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком, долученим до позову. Однак, згідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Водночас, згідно заяви клієнта про відкриття карткового рахунку передбачено, що строк дії Кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову, а тому право позивача на отримання цих коштів було порушено. Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Згідно із п. 3.1.3 правил користування платіжною карткою після закінчення строку дії відповідна картка пролонгується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і за умови дотримання інших умов пролонгування, передбачених договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У відповідності до умов Договору, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. строк дії картки - лютий 2008 року. Доказів пролонгації кредитного ліміту шляхом видачі нової картки матеріали справи не містять. Докази, надані представником позивача щодо зміни кредитного ліміту 24 грудня 2008 року не є такими. Крім того, статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Таким чином, умова договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку про те, що строк дії картки не визначений та те, що договір діє на невизначений період часу не свідчить про те, що цей договір не має строку виконання. Крім того, відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30 березня 2012 року зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Судом встановлено, що остання транзакція за платіжною карткою відповідача, тобто поповнення карткового рахунку, було здійснено позичальником 26 листопада 2008 року. Разом з цим, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із даним позовом лише 10 жовтня 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed