Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Магазин Віконт» про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя та виселення з житлового приміщення, в якому просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 1999 року; визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири СТ ЖБК «Малишевець-2001» яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати право власності [PERSON] на автомобіль Renault Dokker 2013 року випуску; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,031 га за адресою: [ADDRESS] ; усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном [PERSON] в інтересах якого як законний представник діє [PERSON] , шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та позбавити його права користування і виселити з житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 1999 року по вересень 2018 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні витрати, придбавали майно за спільні кошти в інтересах сім`ї, проживали за однією адресою. За час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання позивачем та відповідачем за спільні кошти та спільною працею було набуто наступне майно: - квартира, СТ ЖБК «Малишевець-2001», загальна площа 48,7 кв.м., житлова площа 20,2 кв.м, знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована на [PERSON] , свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.08.2007 р. автомобіль Renault Dokker 2013 року випуску, дата реєстрації 06.09.2013, Витяг з Єдиного державного реєстру МВС, який отриманий адвокатом Шерстюком Р.В. 27.07.2018 р. - придбана за спільні кошти сім`ї, але оформлена на ТОВ «Магазин Віконт» земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що вона з 02.10.2000 року працювала у ТОВ «МАГАЗИН ВІКОНТ», корпоративні права якого повністю належать відповідачу, як бухгалтер, а з 30.03.2011 року як директор, що підтверджується записами у її трудовій книжці та інформацією про юридичну особу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, при цьому доглядала дитину, вела спільне з відповідачем домашнє господарство. Ще до початку роботи на ТОВ «Магазин Віконт » позивач та відповідач вже проживали однією сім`єю і відповідач вмовив [PERSON] працювати на мінімальну заробітну плату на його підприємстві, так як завірив її, що всі спільно зароблені кошти будуть направлені на купівлю нерухомого та рухомого майна, яке буде належати їм обом порівну. Проте, під час купівлі вищевказаного майна за спільні кошти, відповідач все оформляв на себе. Згодом після сварки вона забрала свої речі та пішла від відповідача. Крім того зазначила, що її син [PERSON] є єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] , яке є єдиним житлом у якому може проживати малолітня дитина та його мама [PERSON] . Зважаючи на неприязне відношення до позивача, відповідач перешкоджає позивачу та її сину проживати за адресою своєї реєстрації та у власнику будинку. Так відповідач не надає можливості мешкати з сином у будинку не пускає їх до нього, не відчиняє двері, не дає можливості навіть забрати свої речі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2019 року справу прийнято до провадження та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд частково відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме, відмовити в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період із 1999 року до серпня 2008 року та у період із травня 2014 року по теперішній час. В решті задоволення позовних вимог відмовити у повному обсязі. Від відповідача у встановленому законом порядку надійшов відзив на позовну заяву в якому він вказує, що у 2000 році відповідач звернувся до позивача з пропозицією працювати у нього на платній основі та здійснювати допомогу у догляді за його старою матір`ю ( [PERSON] , [INFO] ), яка потребувала стороннього догляду. Позивачка погодилась на пропозицію позивача та з 2000 року стала неофіційно працювати на платній основі у відповідача, здійснюючи догляд за старенькою матір`ю відповідача. Крім того, у зв`язку із проханням позивачки мати офіційний трудовий стаж, відповідач оформив з 02.10.2000 р. позивачку на посаду бухгалтера до ТОВ "Магазин Віконт". Після смерті матері відповідача, яка померла [INFO] , позивачка, яка не мала постійного місця проживання у м. Харкові, не маючи бажання повертатись до дому у селище Шарівка, Харківської області, всіляко намагалась залишитись проживати у м. Харкові. Одним із способів залишитись було - періодична близькість з відповідачем, який важко переживав смерть рідної матері. Внаслідок чого наприкінці серпня 2005 року позивачка завагітніла та в подальшому народила дитину - [PERSON] , [INFO] , батьківство якого відповідач в подальшому визнав та був записаний його батьком. До смерті матері відповідача, оточуючи люди, а це сусіди, близькі родичі сприймали позивачку [PERSON] не інакше як хатню робітницю Після народження сина - [PERSON] , відповідач дозволив позивачці, як матері їх дитини, мешкати разом із спільною дитиною у себе вдома. Після спливу, майже двох з половиною років, відповідач звик до позивачки, як матері його сина та вони в період з серпня 2008 року почали проживати з позивачкою однією сім`єю але без реєстрації шлюбу між собою. В кінці вересня 2008 року, за згодою власника будинку - рідної сестри відповідача [PERSON] , у якому відповідач постійно проживав, було зареєстровано позивачку [PERSON] . За час спільного проживання відповідача із позивачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу та їх малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , у 2013 році відповідач придбав за особисті власні кошти у своєї рідної сестри та зареєстрував на ім`я свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому вони разом проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу по квітень 2014 року. З квітня 2014 року відповідач та позивач перестали проживати однією сім`ю та вести спільне господарство, мати спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, хоча продовжували проживати за однією адресою, але кожний своїм особистим життям до кінця 2018 року. Вказує, що позивач не надала суду доказів наявності фактичних шлюбних відносин з Відповідачем [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в якості свідка [PERSON] зазначив, що позивачка з 1999 року була хатнею робітницею, так її сприймали всі сусіди та родичі. Після народження сина [PERSON] він дозволив [PERSON] , як матері його дитини мешкати разом з сином у себе вдома. Після спливу майже двох років, з серпня 2008 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Допитаний в якості свідків [PERSON] пояснив, шо він є сином [PERSON] та зазначив, що його батько разом із [PERSON] почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1999 року та до вересня 2018 року. Крім того [PERSON] зазначила, що [PERSON] причинив їй тілесні ушкодження внаслідок чого вона зібрала свої речі та пішла та пішла від нього. Згідно з висновками судово-медичної експертизи від 03.08.2018 року виконаними КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи [PERSON] має синці на тулобі, руках та правій нозі, садно на голові, які утворились від ударної дії тупих предметів та могли бути отримані в строк за 1-2 дні до проведення огляду, що становить легкі тілесні ушкодження. Допитані в судовому засідання в якості свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно зі статтю 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналіз зазначених положень законодавства свідчить, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідна сукупність таких ознак як спільне проживання, пов`язаність побутом і наявність взаємних прав і обов`язків. Частиною 2 статті 6 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Лише з набранням чинності 01 січня 2004 року Сімейним кодексом України, пунктом 2 статті 3 вказаного Кодексу було визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пункт 4 даної статті зазначає, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України та статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. До 1 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, який не передбачав правової можливості встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та не встановлював юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. З огляду на це, суд вважає за можливе вийти за межі доводів та вимог позивача в частині визначеного періоду проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу, змінивши початок перебігу встановленого періоду з 1999 року по вересня 2018 року на "з 1 січня 2004 року до вересень 2018 року".. Згідно договору №Д3-А від 23.04.2004 року ЖБК «Малишевець -2001» та [PERSON] (далі пайовик) домовились про наступне. П.1.1. договору кооператив є замовником будівництва ж/б по [ADDRESS] . п.1.2. Пайовик зобов`язується покласти на себе долю фактичних витрат по фінансуванню будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , замовник будівництва якого є Кооператив, який зобов`язується по завершенню будівництва об`єкта та введення в експлуатацію передати у власність пайовика одну однокімнатну квартиру , будівельний № 121 загальною площею 50,2 кв.м. в 3 секції на 3 поверсі по акту прийому-передачі. Відповідно до квитанції прибуткового касового ордеру №43 від 29.10.2004 року 100% пайового внеску за договором від 23.04.2004 року було сплачено 29.10.2004 року Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в м. Харкові ради від 17.07.2007 року за №180-21 належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до трудової книжки [PERSON] 02.10.2000 року прийнята до ТОВ «Магазин Віконт», 29.03.2011 року призначена на посаду директора ТОВ «Магазин Віконт». Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 4 кварталу 2000 року по 1 квартал 2018 року отримувався дохід з ТОВ «Магазин Віконт» Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Норми статті 74 СК України, які є правовою підставою виникнення права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю але не перебувають у шлюбі між собою, набрала чинності 01 січня 2004 року, а Кодекс про шлюб та сім`ю, який діяв на той час, коли [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати, вказані відносини не врегульовував. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Квартира [ADDRESS] була придбана за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON] за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином позовна вимога про визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Відносно позовної вимоги про визнання права власності за [PERSON] на автомобіль Renault Dokker 2013 року випуску, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. [PERSON] не звертався до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а позивач не наділена повноваженнями представляти інтереси [PERSON] в суді. За таких обставин вимога про визнання права власності за [PERSON] на автомобіль Renault Dokker 2013 року випуску, задоволенню не підлягає. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею право власності на земельну ділянку яка розташована за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу від 02. 04. 2015 року Товариство з обмежено відповідальністю «Магазин Віконт» придбав Харківської міської ради земельну ділянку площею 0,031 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до детальної інформації про юридичну особу засновником ТОВ «Магазин Віконт» з статутним капіталом у 22005,00 грн є [PERSON] . Таким чином земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] є власністю ТОВ « Магазин Віконт» засновником якого є [PERSON] . Так, спірна земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язу з чим позовні вимоги [PERSON] про про визнання не нею право власності на земельну ділянку яка розташована за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. Позовні вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном [PERSON] в інтересах якого як законний представник діє [PERSON] , шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та позбавити його права користування і виселити з житлового будинку [ADDRESS] , задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2013 року [PERSON] продала, а [PERSON] що діяла в інтересах малолітнього [PERSON] 61/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2013 року [PERSON] продала, а [PERSON] що діяла в інтересах малолітнього [PERSON] 39/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про застосування до відповідача заходів попередження та громадського впливу за порушення правил співжиття, які не дали результату, що у свою чергу є підставою для виселення. Також не є підтвердженням факту здійснення заходів попередження відповідача про його виселення, у разі продовження останнім порушення правил співжиття, факт притягнення його до адміністративної відповідальності. Позовні вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до положень ст.. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Частиною 1 ст. 7 вищевказаного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial