Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

ТОВ «Центральний-1» звернулось до суду із позовом, в якому просить про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.12.2010 року по 01.11.2013 року в сумі 2812,06 грн. При цьому, позивач вказав у позові на те, що між ТОВ «Центральний-1» та [PERSON] встановилися зобов'язальні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, оскільки боржник користується послугами, які надає ТОВ «Центральний-1». Позивач вважає, що між сторонами виникли фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER]. Посилаючись на відсутність коштів для оплати судового збору при подачі позову, позивач вважав, що строк позовної давності пропущений з поважних причин. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності . Відповідач просив про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що між сторонами не укладався договір про надання послуг по утриманню будинку, а тому відповідно, між сторонами не виникли правовідносини. Посилання позивача на виникнення фактичних договірних відносин суперечить чинному законодавству України. Окрім того, вказав, що позивач позбавлений права на стягнення заборгованості за три роки, оскільки порушено строк позовної давності. [PERSON] заявив про застосування судом позовної давності відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності учасників процесу. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON]зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі ТОВ "Центральний-1», яке надає послуги з утримання будинків та при будинкових територій на підставі договору на утримання будинків, споруд та при будинкової території, який укладено 06.09.2010 року між Миколаївською міською радою в особі Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради, Департаментом ЖКГ та ТОВ «Центральний-1». ТОВ «Центральний-1» на підставі особового рахунку [NUMBER] нараховувала щомісяця з 01.12.2010 року до 01.11.2013 року відповідачу плату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у відповідності до встановлених тарифів ,однак останній не сплачував кошти за вказані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Разом із тим , законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача. Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача. Отже, позивач у цій справі є належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За такого, заперечення відповідача в цій частині не заслуговують уваги. Доказів, які б стверджували не надання таких послуг не надано. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. За такого, заперечення відповідача не заслуговують уваги, і на нього слід покласти цивільно-правовий обов*язок щодо сплати фактично наданих послуг. Однак, позивач звернувся до суду з даним позовом 05.12.2013 року, та просив про стягнення заборгованості за період з 01.10.2010 року по 01.11.2013 року. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК України). За такого, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення боргу за надані послуги в сумі 153,34 грн. (76,67 грн.+76,67 грн.)за період 01.10.2010 року по 01.12.2011 року задоволенню не підлягають, як такі що знаходяться за межами строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги в сумі 2658,74 грн. (2812,06 грн.-153,34 грн.). У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial