Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Керівник Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області А. Лапко в інтересах держави в особі Омельницької сільської об`єднаної територіальної громади в особі Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] на користь Омельницької об`єднаної територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області в особі Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 397 999,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 вересня 2020 року у справі №536/695/1, який набрав законної сили 20 січня 2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 Кримінального кодексу України. Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №12019170220000021 та під час судового розгляду цього кримінального провадження установлено, що 08 січня 2019 року [PERSON] , з метою незаконної порубки дерев, заручившись підтримкою для спільної фізичної праці знайомих [PERSON] та [PERSON] , який заздалегідь повідомив, що має дозвіл на спилювання деревини, прибув до лісозахисної смуги, що розташована на території Омельницької об`єднаної територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області, поблизу с. Демидівка Кременчуцького району з лівої сторони автошляху Омельник-Радочин, між полями ДП-13 та ДП-8. [PERSON] діючи всупереч вимогам статті 69 Лісового кодексу України, пункту 2.3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №761 від 23 травня 2007 року «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів», згідно яких використання лісових ресурсів проводиться за спеціальним дозволом ? лісорубним квитком/ордером, не маючи лісорубного квитка/ордера на здійснення лісорубних робіт, протягом 08 та 09 січня 2019 року вчинив порубку сироростучих дерев породи ясен у кількості 27 штук, гледигія ? 2 шт. та в`яз ? 1 шт., у загальній кількості 30 штук, різними діаметрами у пнях, до ступеня припинення росу дерев. Позивач також вказує, що згідно висновку інженерно-екологічної та економічної експертизи №5799/6372 від 17 квітня 2019 року вказаними злочинними діями [PERSON] спричинив істотну шкоду довкіллю, оскільки внаслідок рубки дерев погіршилася якість захисних, ґрунтозахисних та водоохоронних властивостей лісу, яка призвела до розрідження захисних насаджень, що в подальшому у разі вітроломів може негативно вплинути на інші насадження, може призвести до прискорення ерозії родючих ґрунтів та вивітрювання верхнього шару ґрунту (настання вітрової ерозії ґрунту). Розмір шкоди, що заподіяна державі внаслідок незаконної порубки сироростючих дерев у кількості 30 штук становить 397 999,39 грн. На даний час відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано заподіяну шкоду, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Прокурор зазначив, що даний позов ним заявлено саме в інтересах Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, оскільки порушення вчинено на її території та вказана шкода підлягає зарахуванню на спеціальний бюджетний рахунок сільської ради, а тому несвоєчасна її сплата відповідачем призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету. Так, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Омельницька сільська об`єднана територіальна громада Кременчуцького району Полтавської області в особі Омельницької сільської ради, яка заходи щодо стягнення коштів у примусовому порядку за вказаним фактом не вжила, тобто ці інтереси залишаються незахищеними, що є підставою для звернення Кременчуцької окружної прокуратури на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 липня 2021 року відкрито провадження у справі №536/585/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Прокурор Шайдук В. В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду невідомі. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Щодо підстав представництва Кременчуцькою окружною прокуратурою Полтавської області інтересів держави в особі позивача шляхом звернення до суду з вказаним позовом, суд зазначає наступне. Як зазначає прокурор, підставою для звернення до суду з цим позовом стала бездіяльність органу, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ? Омельницькою сільською радою, яка не вжила жодних заходів для стягнення шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, що утворює передбачений Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру" винятковий випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженими органами функцій з їх захисту, що призводить до виникнення у прокурора обов`язку вжити заходи із представництва інтересів держави в суді. Листами №32-1306вих21 від 11 лютого 2021 року та №52-820вих21 від 07 квітня 2021 року Кременчуцька окружна прокуратура у порядку частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомили про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення у сумі 397 999,39 грн. Одночасно просили вжити заходів, спрямованих на усунення зазначених порушень законодавства шляхом скерування відповідної позовної заяви не пізніше 11 березня 2021 року. Листом №01-27/345 від 02 березня 2021 року у відповідь виконавчий комітет Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області зазначив, що у зв`язку з надмірною завантаженістю працівників сільської ради, відсутністю будь-яких матеріалів щодо обставин даної справи, сільська рада не має можливості вчасно та належно звернутися до суду з відповідним позовом, а тому не заперечують проти здійснення захисту інтересів територіальної громади прокурором у встановленому законодавством порядку. Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положеннями статті 56 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Згідно із частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. З урахуванням викладеного, суд вважає, що прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі позивача, підстав для залишення позовної заяви без розгляду після відкриття провадження у справі судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом установлено, що [PERSON] відповідно до вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 вересня 2020 року у справі №536/695/19 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 246 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі. Згідно вказаного вироку [PERSON] реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на незаконну порубку дерев, незаконно, не маючи відповідних дозволів на вирубку деревини, діючи всупереч вимогам статті 69 Лісового кодексу України, підпункту 2.3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №761 від 23 травня 2007 року «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів», згідно яких використання лісових ресурсів проводиться за спеціальним дозволом ? лісорубним квитком/ордером, не маючи лісорубного квитка/ордера на здійснення лісорубних робіт, протягом 08 та 09січня 2019 року незаконно використовуючи дві бензопили, які заздалегідь взяв із собою, вчинив порубку сироростучих дерев породи ясен у кількості 27 шт., гледигія ? 2 шт. та в`яз ? 1 шт., у загальній кількості 30 шт. з різними діаметрами у пнях, до ступеня припинення росту. Вказаними злочинними діями [PERSON] згідно висновку інженерно-екологічної та економічної експертизи №5799/6372 від 17.04.19 року спричинив істотну шкоду довкіллю, оскільки внаслідок рубки дерев погіршилися якість захисних, ґрунтозахисних та водоохоронних властивостей лісу, призвела до розрідження захисних насаджень, що в подальшому у разі вітроломів та вітровалів, може негативно вплинути на інші насадження та може призвести до прискорення ерозії родючих ґрунтів та вивітрювання верхнього шару ґрунту (настання вітрової ерозії ґрунту). Внаслідок незаконної порубки сироростучих дерев у кількості 30 (тридцяти) штук, згідно висновку інженерно-екологічної та економічної експертизи №5799/6372 від 17 квітня 2019 року розмір шкоди, що заподіяна державі становить 397 999,39 грн. Вказаний вирок суду вступив у законну силу 20 січня 2021 року. Згідно довідки №03-1438 від 02 квітня 2021 року державної установи «Сумська виправна колонія (№116)» Старчик С. С. звільнений 24 лютого 2021 року з державної установи «Сумська виправна колонія (№116)» по відбуттю строку покарання. Вибув за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вирок суду є преюдиційним лише щодо вказаних обставин, а не щодо того, кому завдано шкоди, тобто державі в особі якого органу. Таким чином, майнова шкода у сумі 397 999,39 грн була спричинена державі з вини відповідача внаслідок скоєного ним кримінального правопорушення, що установлено вироком суду, який набрав законної сили та є обов`язковим для суду при розгляді даної справи. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини другої статті 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (стаття 107 Лісового кодексу України). Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №364/1080/16-ц. Ураховуючи, що вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 вересня 2020 року у справі №536/695/19 доведено вину [PERSON] у незаконній вирубці дерев у кількості 30 шт. у зв`язку із чим завдано шкоди державі на суму 397 999,39 грн, а тому саме на відповідача покладено зобов`язання її відшкодувати. Спричинені збитки на даний час ні повністю, ні частково відповідачем не відшкодовані, докази зворотного у матеріалах справи відсутні. Відповідно до статті 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Згідно положень статті 13 Конституції України, статті 324\~Цивільного кодексу\~України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 15\~Закону України\~«Про охорону\~навколишнього природного\~середовища»визначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Статтею 47\~Закону України\~«Про охорону\~навколишнього природного\~середовища»передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством. Пунктом 7 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України визначено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Пунктом 4 частини 1 статті 69-1\~Бюджетного кодексу\~Україниустановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Згідно довідки Міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та м. Кременчуці, м. Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №99/122-19 від 04 лютого 2019 року у відповідності до проекту роздержавлення та приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Кременчуцьке» Омельницької сільської ради народних депутатів Кременчуцького району Полтавської області, полезахисна лісосмуга розташована на землях колективної форми власності на території Омельницької сільської ради. Таким чином, збитки, завдані унаслідок незаконної порубки дерев в адміністративних межах Омельницької сільської ради, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області на розподільчий казначейський рахунок зазначеної сільської ради. З огляду на викладене, Омельницька сільська об`єднана територіальна громада Кременчуцького району в особі Омельницької сільської ради Кременчуцького району є належними позивачами у цій справі, оскільки відповідач здійснив незаконну порубку дерев на їх території та розподілення коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів здійснюватиметься згідно вимог статей 29, 69-1 Бюджетного кодексу України. Ураховуючи, що вина [PERSON] у незаконній порубці дерев установлена вироком суду, в якому визначена сума шкоди у сумі 397 999,39 грн, який набрав законної сили, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved