Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить зобов'язати Корольовський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції звільнити з-під арешту предмет іпотеки квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON]. При цьому посилається на те, що Відкрите акціонерне товариство «Ерсте-Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк», та [PERSON] 22.09.2008 р. уклали кредитний договір №014/17847/2/23331, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит в сумі 65 000,00 дол. США. зі строком користування до 21 вересня 2033р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і [PERSON] 22 вересня 2008 року уклали договір іпотеки №.014/17847/2/23331/1., згідно якого в іпотеку позивачу була надана квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідачем Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ 11.06.2012р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] Окремою постановою 11.06.2012р. Відповідач накладає арешт на все майно боржника. Проведенними виконавчими діями щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] результату не було досягнуто. На підставі заяви банку Корольовський ВДВС Житомирського МУЮ 29.01.2015р. виносить постанову про повернення виконавчого документу на підставі п.1.ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі з проханням задовольнити позов. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що Відкрите акціонерне товариство «Ерсте-Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» та [PERSON] 22.09.2008 р. уклали кредитний договір №014/17847/2/23331. Відповідно до кредитного договору Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит в сумі 65 000,00 дол. США. зі строком користування до 21 вересня 2033р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач [PERSON] 22 вересня 2008 року уклали договір іпотеки №.014/17847/2/23331/1., згідно якого в іпотеку позивачу була надана квартира що розташована за адресою: [ADDRESS]., та належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу", банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до ч.6 ст.3 Закону України „Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Судом встановлено, що Корольовським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції 11.06.2012 року винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника [PERSON] , а 29.01.2015р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Відповідно ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Таким чином, оскільки позивач має пріоритетне право на звернення стягнення на майно, що перебуває під заставою, арешт та заборона на відчуження такого майна є неправомірними та такими, що порушують права позивача як заставодержателя, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved