Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до АТ "Ідея Банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що на момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення у зв`язку з тим, що постанова КМУ від 26.11.2014 р. № 662, якою було внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.), визнана 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду не законною та не чинною в частині пп.1, 1-1, 2 Змін, що вносяться. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 вказану постанову залишено без змін. Крім того, позивач вважає, що нарахована відповідачем заборгованість є спірною. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2019 року позовну заяву [PERSON] до АТ "Ідея Банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов. Крім того, ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2019 року забезпечено позов [PERSON] до АТ "Ідея Банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №59562610, відкритому на підставі виконавчого напису від 13.06.2019 року, вчиненому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованому в реєстрі за №4828 про стягнення на користь ПАТ "Ідея Банк" з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № С01.120.12395 від 15.09.2016 р., а саме: з 01.10.2018 року по 02.05.2019 року, в сумі 55674,01 грн. До початку судового розгляду справи, а саме 08.01.2020 року відповідачем АТ «Ідея Банк» на адресу суду було подано відзив на позов. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що посилання позивача на ту обставину, що постанова КМУ від 26.11.2014 р. № 662 є нечинною не відповідають дійсності, оскільки виконавчий напис вчинено до втрати нею чинності на підставі рішення суду. Крім того, рішення суду (постанова) не містить відомостей про момент втрати чинності такої постанови КМУ, а разом з тим на даний час державна реєстрація постанови КМУ не скасована, про що свідчить картка вказаного нормативно-правового акту, розміщена на веб-порталі Верховної Ради України "Законодавство України", згідно якої стан останнього вказано як "чинний". Однак, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з реєстру. Крім того, наводить розрахунок заборгованості позивача перед відповідачем, на підставі якого було видано виконавчий напис. Вказує, що спір, на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, чи до цього, як вирішений, був відсутній. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. 14.01.2020 також подав відзив на позов в якому зазначив, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню оскільки банком були подані всі необхідні документи для вчинення ним виконавчого напису, що відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості. Вважає, що висновки позивача щодо втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року з моменту її прийняття суперечать дійсному змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, якою не визначено моменту втрати чинності вказаної постанови КМУ, і як наслідок вона втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів, тобто, в даному випадку відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, затверджених наказом МЮУ №32/5 від 31.07.2000 р. Згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-порталі Верховної Ради України «Законодавство України» вказаний акт зазначений як «чинний», тобто державна реєстрація постанови КМУ №662 від 26.11.2014 року не скасована . Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 15.09.2016 року між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № С01.120.12395 Про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії з доступним лімітом на момент укладання в сумі 36700,00 грн., процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 42,00 % річних (далі кредитний договір). Із довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С01.120.12395 від 16.09.2016 року вбачається, що станом на 02.05.2019 р. у позичальника виникла заборгованість у розмірі 53 774, 01 грн., яка складається з основного боргу 33804,51 грн., простроченого боргу 4656,31 грн., прострочених процентів 12874,01 грн., строкових процентів 1574,49 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 1259,07грн., штрафні санкції 864,69 грн. ПАТ «Ідея Банк» була складена вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.05.2019 року за вих. № 12.4.2/ С01.120.12395, яка була направлена на адресу [PERSON] та отримана нею 13.05.2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, в якій відповідач вимагав від позивача протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати вимоги по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. У вимозі зазначено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцяти денний строк з дня направлення цієї вимоги банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір. 13.06.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, на підставі якого нотаріус пропонує стягнути заборгованість на користь ПАТ "Ідея Банк" з [PERSON] , не сплачену в строк за кредитним договором № С01.120.12395 від 15.09.2016 р., а саме: з 01.10.2018 року по 02.05.2019 року, сума, що підлягає стягненню складає 55674,01 грн., з урахуванням: основного боргу 33804,51 грн., простроченого боргу 4656,31 грн., прострочених процентів 12874,01 грн., строкових процентів 1574,49 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 1259,07грн., штрафні санкції 864,69 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису 1900,00 грн. 17.07.2019 року постановою державного виконавця Костопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Зайцевим М.С. відкрито виконавче провадження № 59562610 на підставі виконавчого напису, виданого 13.06.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з позивача 55674,01 грн. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 цього Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат"та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону України "Про нотаріат"передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм суд приходить до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат"захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Серед іншого, позовна заява мотивована тим, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат", зокрема розмір заборгованості не є безспірним. Нотаріусом вчинено виконавчий напис без перевірки та встановлення безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, а відтак зазначений виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, тоді як ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень щодо заборгованості та її розрахунку. При цьому необхідно уникати будь-яких суперечностей у наданих документах. Між тим, поданий ПАТ "Ідея Банк" нотаріусу здійснений відповідачем розрахунок заборгованості не можна вважати доказом безспірності вимог стягувача до боржника, адже він відображає односторонні арифметичні банківські розрахунки. Крім того, у позові позивачем обгрунтовується сплата позивачем коштів на погашення кредиту, про що нею подані відповідні платіжні квитанції на загальну суму 21 100 грн., що свідчить про відсутність безспірності вимог банку. Відповідно до п.1.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 № 296/5 (надалі- Порядок) наказом Мінюсту, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п. 5.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Із наданих нотаріусом копій документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, такого документа, на якому вчинений виконавчий напис, не вбачається. Що стосується заперечень відповідача у відзиві стосовно чинності постанови КМУ від 26.11.2014 р. № 662, якою було внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.), яка визнана 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду незаконною та нечинною в частині пп.1, 1-1, 2 Змін, що вносяться, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. У резолютивній частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. зазначено, що постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 р. визнається незаконною та нечинною в її частині, а саме: п.1, п.1-1, п.2 Змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.). А також, зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. доступна за посиланням на веб-порталі "Верховна Рада України" у розділі "Законодавство України": https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v2008805-17. Також, у розділі "Картка" вказаного документа міститься інформація про публікації документа, де зазначено: офіційне видання "Офіційний вісник України" від 21.03.2017 2017 р., № 23, стор. 156. А тому, не заслуговують на увагу доводи відповідачів з приводу чинності постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 р. в частині п.1, п.1-1, п.2 Змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.) . Доводи про те, що моментом втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 є його виключення з державного реєстру нормативних актів, відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 року № 32/5 є безпідставними. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Суд рахує, що доводи позивача про те, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушеннями чинного законодавства є обгрунтованими, оскільки зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, а також суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 13.06.2019 року застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору № С01.120.12395 Про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 15.09.2016 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» у простій письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначені вимоги закону, встановлені фактичні обставини справи та досліджені надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню грунтуються на законі і підлягають задоволенню. Згідно положень ст.141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами та відповідно до стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею при подачі позову судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved