Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] подав суду позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, знесення самовільно побудованих допоміжних приміщень. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що йому на праві власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами 5310436500:08:003:0881 та 5310436500:08:003:0879, розташовані в районі будинку [ADDRESS]. Цільове призначення земельних ділянок - будівництво гаражу. Але позивач не може вільно володіти та користуватися належними йому земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення, оскільки на них розташовані самовільно побудовані індивідуальні дерев'яні сараї відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином відповідачі протиправно використовують належні позивачу земельні ділянки, чим порушують його право власності. Тому позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просив зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та повернути [PERSON] земельні ділянки з кадастровими номерами 5310436500:08:003:0881 та 5310436500:08:003:0879, розташовані в районі будинку [ADDRESS]. Зобов'язати відповідачів знести індивідуальні дерев'яні сараї з вказаних земельних ділянок. Зобов'язати відповідачів за власний рахунок відновити стан цих земельних ділянок та привести їх у придатний стан для використання за цільовим призначенням. Стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалами Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.05.2014 року та від 14.07.2014 року до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - Комунальне підприємство "Міжміське бюро технічної інвентаризації", Комунальне госпрозрахункове житлово-експлуатаційне підприємство "Крюківське", Управління Держкомзему у м. Кременчуці Полтавської області, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Крюківську районну раду м. Кременчука Полтавської області, Кременчуцьку міську раду Полтавської області. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з наведених вище підстав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, що будинок з допоміжними приміщеннями господарського призначення (сараями) [ADDRESS] було побудовано в довоєнні роки. [PERSON], як мешканець будинку, користується вказаними сараями з 1952 року. Але в 2010 році [PERSON] протиправно отримав право власності на земельні ділянки, оскільки вони не були вільними від забудов інших осіб. Відповідач [PERSON] самовільно не будувала сарай, легально набула право користування цим сараєм, а тому не порушувала прав та інтересів позивача [PERSON] В судове засідання не з'явився відповідач [PERSON] хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Письмових заперечень не подав. В судове засідання не з'явився відповідач [PERSON], оскільки помер.[INFO]. Представник третьої особи Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області не з'явився в судове засідання, хоча був повідомлений належним чином про місце і час розгляду справи. Подав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що за наявними у справі матеріалами постає очевидним факт існування допоміжних приміщень господарського призначення, розташованих на земельних ділянках позивача. Проте відсутні відомості щодо прав власності на ці приміщення у відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Отже з наданих позивачем документів не вбачається вини відповідачів у порушенні прав позивача і тому вони безпідставно визнані особами, до яких має бути звернено позовні вимоги. Разом з тим, в порушення вимог ст.118 ЗК України, орган місцевого самоврядування при передачі земельної ділянки у приватну власність не впевнився у відсутності перешкод у використанні земельних ділянок за цільовим призначенням. Передача органом місцевого самоврядування у приватну власність земельних ділянок з розташованими на ній спорудами створила умови, за яких позивач не в змозі реалізувати своє право на забудову. Тому відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають нести відповідальність за перешкоди, що виникли у позивача у зв'язку з його намірами використати земельні ділянки для будівництва гаража. Інші учасники процесу не з'явились в судове засідання. Не подали письмових заперечень проти позову. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, які подані сторонами та зібрані під час розгляду справи, встановив наступне. Відповідач [PERSON] помер [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про смерть, виданим [INFO] Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, актовий запис №457. (а.с.38). В ст. 30 ЦПК України встановлено, що відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до вимог ст.25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З огляду на наведене, на момент розгляду справи цивільна правоздатність [PERSON] припинена у зв'язку зі смертю, а тому він не може бути відповідачем у справі. Позивач [PERSON] не скористався правом замінити відповідача [PERSON] на належного в порядку ст. 33 ЦПК України. Отже позовні вимоги [PERSON] в частині покладення обов'язків на померлого [PERSON] - не підлягають задоволенню. Також суд встановив наступне. КГ ЖЕП «Крюківське» листом №01-05/378 від 19.08.2013 року повідомило, що згідно інвентарних справ житловий будинок [ADDRESS] побудовано в 1941 році. Житловий будинок [ADDRESS] побудований в 1965 році. (а.с.43). В інвентарній справі на домоволодіння [ADDRESS] при проведенні технічної інвентаризації станом на 05.10.1983 року зареєстровано житловий будинок літ. А та сараї літ.Д, д1, Г, г1, г2, В, в1, в2, Б, б1, Е, е1, е2, е3, е4, розташовані у дворі будинку. Цей факт підтверджено зведеним оціночним актом по домоволодінню від 05.10.1983 року, схематичним планом прибудинкової ділянки від 05.10.1983 року, оціночним актом на будівлі, службові прибудови та внутрішньодворові споруди від 05.10.1983 року, оціночним актом на будівлю літ. А по [ADDRESS], побудовану в 1941 році. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] визнала, що в користуванні [PERSON] знаходиться сарай літ.Д, частина сараю літ.Г, зазначені на схематичному плані прибудинкової ділянки в інвентарній справі на будинок [ADDRESS]. Також вказаним сараєм літ Г. користуються й інші мешканці будинків [ADDRESS], [ADDRESS]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є мешканцями будинків [ADDRESS] та [ADDRESS], підтвердили, що [PERSON], як й інші мешканці їх будинків, користується допоміжними приміщеннями господарського призначення до будинку [ADDRESS], які були відбудовані після війни приблизно в 1952 році. Користувачі не перебудовували вказані сараї з моменту їх побудови, лише ремонтували. Відповідно до витягів з рішення Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 20.07.2010 року [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площі 25 кв. м. для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS] при умові дотримання вимог державних будівельних норм, а також з врахуванням прав та інтересів суміжних землекористувачів. Зобов'язано замовити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та подати його для розгляду та затвердження у встановленому законом порядку (а.с.12, 14). При розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Полтавської області листом №0396 від 08.07.2010 року повідомляло Крюківську районну раду м. Кременчука, що на земельних ділянках, які проектуються до відведення, знаходяться об'єкти господарського призначення (дерев'яні сараї), інформація щодо власників яких в управління відсутня. (а.с. 200, 210) Також Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Полтавської області листом №0380 від 23.06.2010 року при вирішенні питання щодо відведення земельної ділянки [PERSON] повідомляло Крюківську районну раду м. Кременчука, що Рішенням Кременчуцької міської ради від 30.06.2009 року "Про призупинення надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів в житловій забудові м. Кременчука" призупинено розгляд заяв про погодження вибору місця розташування земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів в житловій забудові, яка визначена генеральним планом міста, до затвердження правил забудови м. Кременчука. До того ж, відповідно до державних будівельних норм розміщення даного гаражу є неможливим, оскільки недотримані протипожежні вимоги. (а.с.218). З планів місця розташування земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS]. вбачається, що на земельних ділянках, які проектуються до відведення [PERSON] та [PERSON], розташовані дерев'яні сараї. (а.с. 121, 198, 206). Разом з тим, в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та [PERSON], виконаного ТОВ Теодоліт", встановлено, що земельна ділянка, що проектується до відведення, не надавалась в оренду або в постійне користування в межах населених пунктів. Відведення земельної ділянки суттєво не вплине на використання суміжних земельних ділянок. (а.с. 154, 181). Висновками №01-0604/10к від 09.12.2010 року та № 01-0605/10к від 09.12.2010 року комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації з землеустрою в м. Кременчуці, погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] для будівництва індивідуального гаража в [ADDRESS]. Зазначено, що земельна ділянка надається за рахунок земель, не наданих у власність та користування в межах населених пунктів. Земельна ділянка вільна від споруд та будівель, інженерних комунікацій та насаджень. (а.с. 147-149, 174-176). На підставі рішення Крюківської районної ради м. Кременчука від 21.12.2010 року. [PERSON] видано державний акт серії НК № 270924 про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5310436500:08:003:0881, розташовану в районі будинку [ADDRESS], з цільовим призначенням будівництво індивідуального гаража. (а.с. 13). Також на підставі рішення Крюківської районної ради м. Кременчука від 21.12.2010 року. [PERSON] видано державний акт серії НК № 224977 про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5310436500:08:003:0879, розташовану в районі будинку [ADDRESS], з цільовим призначенням будівництво індивідуального гаража. (а.с.15). [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0025 га., кадастровий номер 5310436500:08:003:0879, розташовану в районі будинку [ADDRESS]. Цей факт підтверджено договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцької міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за №7368; витягом з Державного реєстру правочинів №10638984 від 12.11.2011 року. (а.с.16-18). [PERSON] зверталася до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з проханням знести сараї, які розташовані на її земельних ділянках. Цей факт підтверджено листами від 01.07.2013 року. (а.с.24-27). [PERSON] померла [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим 05.08.2013 року Крюківським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ у Полтавській області актовий запис №206 (а.с.11). [PERSON] отримав право власності в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами 5310436500:08:003:0879., 5310436500:08:003:0881, розташованими за адресою [ADDRESS]. Цей факт підтверджено свідоцтвами про право на спадщину за законом, посвідченим 13.02.2014 року приватним нотаріусом Кременчуцької міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №528, №530, витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі №36615064 та №36616236 від 13.02.2014 року; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17747493 та №17751698 від 13.02.2014 року (а.с. 5-10). Відповідно до ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 4 ЦПК України визначає, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших громадян. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просив зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та повернути [PERSON] земельні ділянки, належні йому на праві власності. Зобов'язати відповідачів знести їх індивідуальні сараї, розташовані на його земельних ділянках, привівши їх у стан, придатний для використання за цільовим призначенням за власний рахунок. Підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] посилався на той факт , що відповідачі самовільно побудували на його земельних ділянках індивідуальні сараї. Але з матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 5310436500:08:003:0881 та 5310436500:08:003:0879, розташовані в районі будинку [ADDRESS], які на даний час належать [PERSON], були приватизовані з розташованими на них допоміжними приміщеннями господарського призначення, які є приналежністю до будинку [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS] з приналежними допоміжними приміщеннями (сараями) по [ADDRESS] побудовано в 1941 році. Допоміжні приміщення - сараї літ Д, д1, Г, г1, г2, вказані в матеріалах технічної інвентаризації, проведеної 05.10.1983 року, і не зазначені як самочинні (самовільні). В листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24753/04-13 для правозастосовчої діяльності з метою однакового застосування нормативно-правових актів дано роз'яснення, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу президії Верховної Ради Української РСР від 22.01.1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель", і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, - не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Таким чином допоміжні приміщення господарського призначення (сараї літ Д, д1, Г, г1, г2) є належністю до будівлі [ADDRESS] Полтавської області, не мають статусу самовільного (самочинного) будівництва. В ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Рішенням Конституційного Суду України від 09.11. 2011 року N 14-рп/2011 встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Також Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року N 4-рп/2004 встановлено, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так: - Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. - Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. - Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Отже наймачі та власники квартир у будинку [ADDRESS] легально набули право користуватися допоміжними приміщеннями господарського призначення (сараями), розташованими на земельних ділянках з кадастровими номерами 5310436500:08:003:0881 та 5310436500:08:003:0879. Відповідно до змісту ст. 33 ЦПК України, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд має право замінити відповідача на належного або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача, лише за клопотанням позивача. Відповідно до ст.ст.33, 10, 11 ЦПК України, суд роз'яснив позивачу [PERSON] право заявити клопотання про заміну відповідачів на належних або залучення до участі у справі співвідповідачів (наймачів та власників квартир у будинку [ADDRESS]). Але позивач не заявив відповідного клопотання, що позбавило суд можливості провести розгляд справи за участі належних відповідачів. Доводи позивача про те, що відповідачі самовільно побудували на його земельних ділянках індивідуальні сараї, які протиправно використовують, а також про те, що саме з вини вказаних відповідачів він не може використовувати належну йому земельну ділянку, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду зазначені обставини не знайшли свого підтвердження. Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження вказаних доводів. Суд критично відноситься к твердженням позивача [PERSON] про те, що вказані сараї побудовані без дотримання вимог протипожежної безпеки, а підставою для їх знесення є відповідні вимоги КГ ЖЕП "Крюківське". Так, з матеріалів справи вбачається та визнав сам позивач, що КГ ЖЕП "Крюківське" не уповноважувало його представляти свої інтереси в суді. З огляду на наведене, враховуючи, що позивачу належить право власності на земельні ділянки, які були приватизовані з розташованими на них допоміжними приміщеннями господарського призначення (сараями) будинку [ADDRESS]; вказані допоміжні приміщення не є самочинним будівництвом; наймачі та власники квартир будинку [ADDRESS] легально набули право користуватися зазначеними сараями, а позивач відмовився залучити їх в якості співвідповідачів у справі, позивач не навів жодних доказів на підтвердження факту, що вказані ним відповідачі самочинно побудували сараї на його земельних ділянках, а також про те, що саме з вини вказаних відповідачів він не може використовувати належну йому земельну ділянку, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed