Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду із позовом у якому просить стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 23 064,24 дол. США та судовий збір. Вимоги мотивує тим, що 03.08.2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 406-021/06Р, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 47 000,00 дол. США із строком користування коштами до 03.08.2028 року. Банк свої зобов'язання за укладеним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кошти у розмірі передбаченому договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] 03.08.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 406-021/06Р, відповідно до якого остання зобов'язалася перед ПАТ КБ «Правекс-Банк» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договром. [PERSON] допустив порушення зобов'язаннь за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07.04.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 23 064,24 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 19 468,92 дол. США та заборгованості за процентами у розмірі 3 595,32 дол. США. Представник позивача в судове засідання не з'явився, представником ПАТ КБ «Правекс-Банк» Мельником В.С. до суду подано заяву у якій просить розглядати справу у відсутності представника банку, зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається із матеріалів справи, 03.08.2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 406-021/06Р, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 47 000 дол. США строком користування коштами по 03.08.2028 року зі сплатою 12 % річних (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 7-10). Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 179 (сто сімдесят дев'ять) доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Згідно із п. 4.2. кредитного договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент повернення кредиту, зазначений в п. 1.2 даного договору. Відповідно до п. 6.1.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується використовувати кредит на передбачені в даному Договорі цілі і забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків. За положеннями статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України, використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 р. № 15-93 та Закон України "Про банки та банківську діяльність", на підставі яких діяв банк при укладенні кредитного договору. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент, а статтями 47, 49 даного закону визначено, що банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Судом встановлено, що на час укладення кредитного договору АКБ «Правекс-Банк» мало банківську ліцензію видану Національним банком України № 7 від 03.12.2001 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», дозвіл Національного банку України № 7-1 від 03.12.2001 року та додаток до дозволу № 7-1 від 03.12.2001 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором 03.08.2006 року між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 406-021/06Р (а.с. 11-12). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п. 1.1 договору поруки, поручитель у порядку та на умовах передбачених даним договором, зобов'язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 406-021/06Р від 03 серпня 2006 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 03 серпня 2028 року у розмірі 47000 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного Договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. За умовами п. 2.1 договору поруки, поручитель зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені кредитним договором, зазначеним у пункті 1.1. даного договору, зі змінами і доповненнями до нього. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушує, внаслідок чого станом на 07.04.2016 року виникла заборгованість у розмірі 23 064,24 дол. США, що включає: заборгованість за кредитом у розмірі 19 468,92 дол. США та заборгованість за процентами у розмірі 3 595,32 дол. США, що підтверджується розрахунком боргу (а.с. 4-6). У спростування наведеного будь яких доказів відповідачами не надано. При розв'язанні спору, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, суд приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15, згідно якого якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 4 322 грн. 05 коп. з кожного.

Outcome: approved