Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України» про зобовязання вчинити певні дії, стягнення середньомісячного доходу за час видачі неналежним чином оформленої трудової книжки та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування поданої заяви, яка в подальшому була уточнена, позивач [PERSON] зазначила, що 05.11.2014 року [PERSON] була прийнята па посаду продавець продовольчих товарів сектору гастрономія відділу ФРЕШ магазину м. Дніпропетровськ ТОВ «[PERSON] рітейлу України». Під час оформлення трудових відносин відповідачем було надано ТОВ «[PERSON] рітейлу України» оригінал трудової книжки. 10.09.2015 року її звільнено з ТОВ «[PERSON] рітейлу України» за власним бажанням. У день звільнення ТОВ «[PERSON] рітейлу України» не надало їй трудової книжки, у зв'язку із чим вона неодноразово зверталася до ТОВ «[PERSON] рітейлу України» з проханням видати їй належним чином оформлену трудову книжку. ТОВ «[PERSON] рітейлу України» неодноразово повідомляло позивача про те, що позивач може отримати трудову книжку у відділі по управлінню персоналом магазину м. Дніпропетровськ, але на її звернення у відділі по управлінню персоналом магазину м. Дніпропетровськ повідомляли, що в них відсутня належним чином оформлена трудова книжка, оскільки її втрачено при пересиланні з м. Києва. ТОВ «[PERSON] рітейлу України» листом № 319 повідомила її, що підприємством вживалися заходи по відновленню трудової книжки, але ці заходи не надали результату, у зв'язку із чим позивач може отримати дублікат трудової книжки. 27.10.2015 року вона звернулася у відділ по управлінню персоналом магазину м. Дніпропетровськ для отримання трудової книжки або її дублікату, але і у цей день отримати трудову книжку не вдалось. Дублікат трудової книжки був отриманий нею лише 29.10.2015 року. При цьому в дублікаті відсутні відомості про загальний стаж роботи позивача до влаштування у ТОВ «[PERSON] рітейлу України» в цілому та по окремих періодах роботи. Відповідач мав можливість отримати відомості про загальний та детальний стаж її роботи із Реєстру застрахованих осіб, інших джерел такої інформації, як Державний архів, колишні роботодавці тощо. 3 огляду на наведене, відповідач хоча і зобов'язаний здійснити відновлення інформації про трудовий стаж позивача у дублікаті трудової книжки, але такого обов'язку не виконав - необхідних дій для отримання інформації, загальний та детальний стаж роботи позивача до роботи у відповідача у дублікаті трудової книжки не зазначив. Відсутність належним чином оформленої трудової книжки не надає можливості позивачу почати працювати на іншій роботі. Неналежне виконання позивачем свого обовязку щодо видачі трудової книжки позивачу, втрати трудової книжки та видачі позивачу неналежним чином оформленого дублікату трудової книжки, спричинило душевні хвилювання, пов'язанні із побоюваннями щодо можливості її пенсійного забезпечення, подальшого працевлаштування, змусило постійно приходити до відповідача задля отримання трудової книжки, вона не може влаштуватись на роботу через відсутність належним чином оформленого дублікату трудової книжки. Посилаючись на ст.ст. 47, 221, 232, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 16, 22, 1167, 1172 ЦК України, Постанову Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок, затверджених спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 просить суд зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України» видати [PERSON] дублікат трудової книжки із зазначенням загального та детального стажу роботи [PERSON]\~ до роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України». Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.09.2015 року по дату видачі [PERSON] дублікату трудової книжки із зазначенням загального та детального стажу роботи [PERSON] до роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України», розмір якої станом на 23.12.2015 року дорівнює 8\~109, 92 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України» на користь [PERSON] 5\~000 грн. моральної шкоди. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України» на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 2\~850 грн. В судові засідання зявлялася [PERSON] та її представники, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судові засідання зявлявся, заперечував проти задоволення позовних вимог. Через канцелярію суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що 10.09.2015 року позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням. За обєктивними підставами видати позивачу трудову книжку в день звільнення було не можливо. При передачі трудової книжки позивача з офісу компанії (м. Київ) до відділу управління персоналом м. Дніпропетровськ службою доставки, внаслідок діяння третіх осіб, було втрачено документи, про що було повідомлено позивача. Крім того, було розяснено, що ними докладаються зусилля для того щоб її знайти, а доки буде видано дублікат трудової книжки. Поштове відправлення було втрачено (викрадено) не у відповідача (у третьої особи) та не з вини відповідача; відповідач не мав підстав та не міг передбачити їх втрату (викрадення). Нимибув направлений лист від 16.09.2015 року до служби доставки ТОВ «Грандекс». Службою доставки було надано відповідь у листі № 37 від 30.09.2015 року, що документи які пересилались ТОВ «[PERSON] України»були втрачені. Крім того, за фактом вказаної події, що має ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 КК України були внесені відомості до ЄДРДР № 12015100090009279 від 23.09.2015 року. ТОВ «[PERSON] України»06.11.2015 року було відправлено лист № 133 від 06.11.2015 року до ТОВ «ГРАНДЕКС» з проханням надати інформацію про результати розслідування. 18.11.2015 року ТОВ «Грандекс» отримав лист, однак до сьогодні відповіді не надано. Враховуючи строк наданий для видачі дублікату трудової книжки позивачу неодноразово направлялися листи на адресу її постійного проживання у м. Дніпропетровськ та за місцем її реєстрації у м. Донецьк починаючи з 23.09.2015 року, про те що необхідно зявитися до відділу управління персоналом для отримання документів. Проте, позивач зявилася за дублікатом трудової книжки лише 27.10.2015 року, однак отримати дублікат трудової книжки відмовилась, про що вона зазначила у своєму листі. Вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.09.2015 року по дату видачі дублікату трудової книжки є безпідставними, оскільки відповідач запрошував [PERSON] отримати належні їй документи починаючи з 23.09.2015 року, проте вона отримала дублікат трудової книжки лише 29.10.2015 року. Нормами п. 5.3. Інструкції передбачено, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи. З вказаною норми вбачається, що загальний стаж може бути внесений у трудову книжку тільки, якщо він підтверджений відповідними документами. У відповідності до п. 1 Постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 23.09.2015 року, з метою отримання відомостей що підтверджують трудовий стаж позивача, було відправлено листи до попередніх місць роботи позивача, які на теперішній час знаходяться на території м. Донецьк. Всі листи із запитами відповідача повернулися з відміткою «Зона АТО. Вручення не можливе». Крім того, вони звернулися до Пенсійного Фонду в Дніпропетровському районі у Дніпропетровській області з відповідним запитом про те, яким чином роботодавець може отримати інформацію про попередній стаж роботи працівника, зважаючи на те, що попередні місця роботи знаходяться в м. Донецьк, але відповіді до теперішнього часу не отримали. Вони не мали права вносити інформацію про загальний стаж роботи у дублікат трудової книжки без відповідних на те документів, у звязку із чим просять суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України» № ДП291-к від 08.09.2015 року [PERSON] звільнено з посади продавця продовольчих товарів сектору гастрономії відділу ФРЕШ магазину м. Дніпропетровськ 10.09.2015 року за власним бажанням. За вимогою ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті цього Кодексу. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Згідно листа вих. № 37 від 30.09.2015 року ТОВ «Грандекс Україна» повідомило ТОВ «[PERSON] України», що відправлення згідно накладної № 2042343 від 08.09.2015 року було втрачено компанією перевізником ТОВ «Гюнсел», втрата відправлення повязана з вчиненням протиправних дій третіми особами, за даним фактом втрати вантажу представник ТОВ «Гюнсел» звернувся до Соломянського РУ ГУМВС в м. Києві, за зверненням якого було порушено кримінальне провадження. Відповідно до абзацу 3 п. 6.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затверджених спільним наказом № 58 Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості. Відповідно до п. 5.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затверджених спільним наказом № 58 Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Відповідно до п. 5.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затверджених спільним наказом № 58 Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис. Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані. У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів того, що ними здійсненні усі можливі заходи для отримання документів, які б дали змогу внести відомості до дублікату трудової книжки, а саме: загального стажу роботи [PERSON]\~ до роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України». З встановлених судом обставин вбачається те, що відповідач був зобовязаний видати [PERSON] належним чином оформлений дублікат трудової книжки із обовязковим зазначенням загального стажу роботи, отже позовні вимоги в частині зобовязання ТОВ «[PERSON] України» видати [PERSON] дублікат трудової книжки із зазначенням загального стажу роботи [PERSON]\~ до роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «[PERSON] України» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Наданий позивачем розрахунок про стягнення з відповідача 8 109 грн. 92 коп. є обґрунтованим. Отже, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.09.2015 року по 23.12.2015 року законними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача стосовно стягнення з відповідача середнього заробітку з 10.09.2015 року по дату видачі дублікату трудової книжки із зазначенням загального та детального стажу роботи, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливості захисту прав, свобод чи інтересів на майбутнє. Відповідно до вимог\~ \~\~ст. 23, 1167 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків. \~\~ Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що в результаті протиправних дій відповідача позивач [PERSON] зазнала \~моральні страждання, які виразились в душевних хвилюваннях у звязку з протиправними діями відповідача, які також привели до втрати можливості вести звичайний спосіб життя, що викликало необхідність докладати певних зусиль для відновлення своїх прав. \~ Однак, вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, та стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди на користь позивача суму в розмірі 2 000 грн. Згідно частині 3\~\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За змістом ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.\~\~ Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу входять до витрат, повязаних з розглядом справи, а тому вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу також підлягають задоволенню. Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial