Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

В лютому 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення три відсотка річних заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 17 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/8711/82/14059, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит за програмою кредитування «Кредит на споживчі цілі» у сумі - 45 000 дол. США строком до 16.04.2013р., а Позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. 21.06.2007р. між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р, відповідно до умов якої Сторони домовилися внести такі зміни до кредитного договору: 1.1. Пункт 1.1. Розділу «Предмет договору» викласти у наступній редакції: Кредитор на положеннях та умовах цього Договору надає Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом - 79 000,00 дол. США. 11.04.2008р. між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р., відповідно до умов якої Сторони домовилися внести такі зміни до кредитного договору:1.1. Пункт 1.1. Розділу «Предмет договору» викласти у наступній редакції: Кредитор на положеннях та умовах цього Договору надає Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом -102 700,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 17 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір поруки №011/8711/82/14060, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Позичальника - гр. [PERSON] , що виникають з умов Кредитного договору № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р. в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р., що є додатком до позовної заяви розрахунок 3% річних визначений за період з 20.10.2017р. по 20.10.2020 р. (календарні 3 роки) становить - 19147,66 дол. США (еквівалентно - 543337,94 грн.), яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також понесені судові витрати в сумі 8150,07 грн. в рівних частках з кожного. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву, заяви про розгляд справи без їх участі не надсилали. За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/8711/82/14059, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит за програмою кредитування «Кредит на споживчі цілі» у сумі - 45 000 дол. США строком до 16.04.2013р., а Позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. 21.06.2007р. між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р, відповідно до умов якої Сторони домовилися внести такі зміни до кредитного договору: 1.1. Пункт 1.1. Розділу «Предмет договору» викласти у наступній редакції: Кредитор на положеннях та умовах цього Договору надає Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом - 79 000,00 дол. США. 11.04.2008р. між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р., відповідно до умов якої Сторони домовилися внести такі зміни до кредитного договору:1.1. Пункт 1.1. Розділу «Предмет договору» викласти у наступній редакції: Кредитор на положеннях та умовах цього Договору надає Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом -102 700,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 17 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір поруки №011/8711/82/14060, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Позичальника - гр. [PERSON] , що виникають з умов Кредитного договору № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р. в повному обсязі цих зобов`язань. 06.02.2009р. Приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Стець О.М. вчинено Виконавчий напис зареєстр. №267, яким встановлено звернути стягнення на заставне нерухоме та рухоме майно гр. [PERSON] [INFO] , гр. [PERSON] [INFO] які є Майновими поручителями Позичальника - гр. [PERSON] . За рахунок отриманих коштів від примусової реалізації майна, у спосіб встановлений нормами ЗУ «Про виконавче провадження», задовольнити вимоги Стягувана - АТ «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р. у розмірі - 91485,85 дол. США. З наданого банком розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 014/8711/82/14059 від 17.04.2007р., що є додатком до позовної заяви розрахунок 3% річних визначений за період з 20.10.2017р. по 20.10.2020 р. (календарні 3 роки) становить - 19147,66 дол. США (еквівалентно - 543337,94 грн.) Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконав своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. Разом з тим відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим 06.11.2008 року банк звернувся до [PERSON] із попередженням (вимогою) про погашення простроченої заборгованості, а у разі не погашення вказаної заборгованості протягом 30 (тридцяти) днів з дати надіслання банком цього листа, відповідно до п. 6.5 кредитного договору та ст. 49 Закону України "Про банку та банківську діяльність" банк має намір достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки та штрафні санкції шляхом вчинення виконавчого напису на нерухоме та рухоме майно, яке перебуває у заставі банку. В подальшому 04.02.2009 року Хмельницька обласна дирекція ВАТ " Райффайзен Банк аваль", правонаступником якої є АТ «Райффайзен Банк аваль» звернулась до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, щодо звернення стягнення на іпотечне та заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 17.04.2007 року по 27.01.2009 року, і станом на 27.01.2009 року заборгованість за кредитним договором складала 91485,85 доларів США. Так, згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому, згідно ізст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України). Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність виконавчого напису про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу,за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі,не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання(коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Таким чином, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, з ухваленням виконавчого напису про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває і на даний час, тобто до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, оскільки на підставі вимоги банку про дострокове повернення всієї суми позики, поданої у 2009 році настав строк виконання зобов`язань за кредитними договорами і банк після вчинення виконавчого напису в лютому 2009 року не мав права нараховувати проценти, визначені умовами договору й відповідно має право на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про стягнення з боржника 3 процентів річних, визначених ст. 625 ЦПК України. При цьому, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Як вбачається із наданого банком розрахунку 3% річних визначено за період з 20.10.2017р. по 20.10.2020 р. (календарні 3 роки) в сумі 19147,66 дол. США (еквівалентно - 543337,94 грн.). При цьому банк продовжував нараховувати проценти після вчинення виконавчого напису та станом на 20.10.2017 року нараховував проценти в сумі 145 605, 99 доларів США. Враховуючи вищевикладене, для розрахунку 3% річних в даному випадку слід брати суму заборгованості за кредитним договором в сумі 91485,85 доларів США, яка визначена банком станом на 27.01.2009 року, тобто дату вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом. Розрахунок 3% річних буде складати за період з 20.10.2017 по 20.10.2020 року 8511,19 доларів США (91485,85х3%х1096:365:100). На підставі заяви АТ "Райффайзен Банк Аваль" приватним виконавцем Лабчуком Р.М. відкрито виконавче провадження ВП № 5847625 з примусового виконання виконавчого напису № 267 від 06.02.2009 для задоволення вимог банку в сумі 91485,85 доларів США. Також слід зазначити, що, право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. Виходячи з наведених вище положень закону, відповідач [PERSON] зобов`язана відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями ст.625 ЦК України, тобто сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми. Відповідач [PERSON] не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», не довела відсутність заборгованості. За таких обставин та враховуючи те, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, вимоги АТ "Райффайзен банк Аваль" до [PERSON] підлягають задоволенню частково, оскільки кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Щодо стягнення 3% річних солідарно з поручителя [PERSON] . Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду.. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань. За змістом ст.ст.553,554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2ст. 554 ЦК України). Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору. В даному випадку, умовами п. 1.2 договору поруки сторонами конкретизовано зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором, а саме: за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст.6,554,628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник. Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Проте в будь-якому випадку встановлена положеннями ст. 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою. Таким чином, за наявності при вчиненні правочину поруки факту відступу від загального правила щодо визначення обсягів відповідальності поручителя перед кредитором (за Законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі) та унормування за власною волею в умовах такого договору чіткого переліку відповідного обсягу відповідальності, сторони, маючи намір встановити обов`язок поручителя по сплаті на користь кредитора за боржника в т.ч. передбаченої ст. 625 ЦК України цивільно-правової відповідальності, зобов`язані відобразити забезпечення такого зобов`язання в умовах договору поруки не залежно від того, що таке зобов`язання боржника виникає в силу Закону. Разом з цим, визначаючи обсяги відповідальності відповідача (поручителя) перед Банком (кредитором) сторонами в умовах договору поруки не встановлено, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст. 625 ЦК України. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] за договором поруки 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя тощо. Крім того, положеннями ст.141ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевказані положення процесуального законодавства, оскільки в частині вимоги про стягнення заборгованості із поручителя [PERSON] відмовлено, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3364,17 грн.

Outcome: partial