Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Пулинському районі, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, мотивуючи його тим, що він є пенсіонером і отримує пенсію згідно Закону України "Про державну службу України" (1993 року). Згідно абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, у період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року, з його пенсії здійснювалося відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а саме було отримано (відраховано): податку на доходи з фізичних осіб - 64084,90 грн та військового збору - 5178,44 грн. Всього було утримано з його пенсії 69263,34 грн. Рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 року, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким запроваджено оподаткування пенсій, визнане не конституційним, втратило чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення. Отже, визнавши не конституційним положення Податкового кодексу України, Конституційний суд України припинив незаконне обмеження його права на отримання пенсії. Внаслідок дії норми Податкового кодексу України (абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу щодо оподаткування пенсії), було порушено його право на мирне володіння своїм майном та йому було завдано збитки. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 69263 грн. 34 коп. матеріальної шкоди, яка була завдана нормативно-правовим актом, який був визнаний незаконним і скасований. Ухвалою судді від 23.08.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 18 вересня 2019 р. на 10 год. 30 хв., про що повідомлені сторони. Позивач в судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 04.09.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на те, що умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, мають визначатись спеціальним законом, який на даний час не прийнятий, а до прийняття такого закону відшкодування державою шкоди відповідно до ч.3 ст.152 Конституції України на підставі загальних правил здійснюватись не може. Для застосування відповідальності за завдану майнову шкоду фізичній чи юридичній особі за приписами ст.1175 ЦК України доведення потребують такі необхідні елементи наявності складу правопорушення як протиправна поведінка особи, шкідливий результат такої поведінки (шкода) та причинний зв"язок між протиправною поведінкою та шкодою. У разі коли закони чи інші нормативно-правові акти або їх окремі положення визнаються Конституційний судом України неконституційними та у зв"язку з цим втрачають чинність, норми ст.1175 ЦК України не підлягають застосуванню. Відповідач також зазначає, що відшкодувати шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, за рахунок Державного бюджету неможливо, оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" не передбачено бюджетних призначень на відшкодування вищенаведеного виду шкоду. Оскільки Управління казначейства жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало, тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства й обов"язкових висновків Конституційного суду України відповідач не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних прийнятих рішень інших державних органів. Представник відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Пулинському районі в судове засідання не з"явився, надіслали на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в судове засдіання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв на адресу суду не надходило. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , виданого 01.07.2008 року, позивач [PERSON] є пенсіонером за віком (а.с.7). Відповідно до довідки № 460/03-03 від 20.03.2018 року, виданої Хорошівським об"єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, [PERSON] знаходиться на обліку в даному управлінні, за період з липня 2014 року по лютий 2018 року з нарахованої йому пенсії утримано податку з доходів фізичних осіб в сумі 64084,90 грн та військовий збір в сумі 5178,44 грн (а.с.6). В підпункті 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України зазначалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вказані зміни до Податкового кодексу України були внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VІІ і стали підставою для утримання при виплаті пенсії [PERSON] за період з липня 2014 року по лютий 2018 року податку з доходів фізичних осіб та військового збору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституційний Суд України констатував, що правове регулювання у сфері оподаткування пенсій певних категорій осіб спотворює сутність обов"язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, оскільки не узгоджується з принципом рівності, а також з обумовленою ним вимогою збалансування прав та обов"язків. Застосований законодавцем підхід до визначення категорій (груп) пенсіонерів, пенсії яких підлягають оподаткуванню, свідчить про порушення такого принципу. Викладене дає підстави для висновку, що оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану. Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень. Згідно ч.1 ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Як вбачається з абзацу другого пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державне казначейство України. Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Виходячи з аналізу зазначених норм закону та зважаючи на визнання неконституційними змін, внесених до Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» і втратою ними своєї чинності з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27 лютого 2018 року, суд вважає, що мало місце незаконне утримання коштів з пенсії позивача через дію вищевказаних норм з липня 2014 року по лютий 2018 року, в зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову і компенсації недоотриманих коштів за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В силу положень статті 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність та доцільність віднести судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved