Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд, з даним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт та скасувати заповіт [PERSON] від 29.03.2018 року, складений на ім`я [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу Матвієнко Л.В.. Обгрунтовуючи поданий позов стверджує, що [INFO] померла мати [PERSON] , [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку площею 1,5382 га, з кадастровим номером 0520485600:04:002:0619 для ведення сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею0,9160 га з кадастровим номером 0530485600:04:002:0618 для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, які знаходяться на території Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Позивач, є спадкоємцем на майно померлої за законом. Крім нього, спадкоємцями за законом на майно померлої є її чоловік [PERSON] та ще один син померлої, [PERSON] .. Як стверджує представник позивача у поданому позові, під час ознайомлення з спадковою справою у приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Вінницької області, позивачем було з`ясовано, що за життя його померла мати вчинила заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла відповідачу, [PERSON] , [INFO] вищевказані земельні ділянки. Проте на думку позивач, вказаний правочин був вчинений під впливом обману, оскільки ним було з`ясовано, що у його покійної матері [PERSON] , відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 14.09.2017 року був встановлений діагноз хронічний мієлолейкоз ІІ стадії ІІ клінічна група ІХС, атеросклеротичний міокардіосклероз СНІІа-В, у в`язку з чим остання потребувала лікування, яке потребує значних коштів, саме тому з пропозицією про надання грошової допомоги його покійна мати звернулася до [PERSON] , який запропонував їй оформити на нього земельні ділянки. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо недійсності заповіту позивач, стверджує, що його покійна мати знаходилася у важкому психологічному стані та 29.03.2018 року, звернулася до нотаріуса, де склала заповіт на ім`я відповідача, проте [PERSON] ввів її в оману та не надав їй кошти на лікування, про які вони домовлялися. Вищеописані обставини і стали причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права. Дана позовна заява надійшла до суду 26.05.2020 року. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 26.05.2020 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.06.2020 року на адресу Бершадського районного суду Вінницької області надійшов відзив від [PERSON] , в якому останній висловив свої заперечення щодо викладених у позові обставин, вказавши, що вони є надуманими та абсолютно нічим не підтвердженими з наступних підстав. Так, [PERSON] , зазначив, що достовірно було відомо, [PERSON] , на протязі останніх років перебувала на лікуванні з приводу хронічного мієлолейкозу ІІ стадії, другої клінічної групи ІХС, атеросклеротичного міокардіосклерозу СНІІа-В. Протягом всього періоду лікування [PERSON] , відповідач по справі [PERSON] , ніякої участі та допомоги своїй хворій матері не надавав. На думку відповідача, абсолютно надуманими та безпідставними є твердження позивача, що [PERSON] потрібні були для лікування значні кошти і вона звернулася до нього. Як він зазначає, такої домовленості між ними не було, всіма питаннями оплати лікування померлої вирішувалися її чоловіком - [PERSON] [PERSON] , зазначає, у своєму відзиві, що не відповідають і дійсності твердження позивача, і про те, що 29.03.2018 року, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу для того, щоб вчинити заповітне розпорядження і при цьому знаходилася у важкому психологічному стані, при цьому будь яких даних про те, що [PERSON] потребувала надання їй психіатричної допомоги немає. Крім того, [PERSON] , зазначає про те, що померлу матір позивача не вводив в оману так як ніякої домовленості між ними про надання грошей їй на лікування не було та відповідно дані обставини неяким чином не впливали на її волю щодо вчинення заповітного розпорядження. Також, відповідач просив суд звернути увагу на те, що заповіт було посвідчено приватним нотаріусом, який під час його підписання перевіряв дієздатність [PERSON] , що свідчить про те, що її волевиявлення було вільним. [PERSON] просив суд звернути увагу на те, що заповіт померлою [PERSON] було вчинено 29.03.2018 року тоді як померла вона [INFO] , при цьому протягом 8 місяців вона не вчиняла будь яких дій щодо скасування свого заповітного розпорядження. В поданому відзиві, відповідач вказав, що позивач звертався до відділку поліції з заявою про вчинення ним злочину, а саме шахрайські дії, які полягають у ненадання коштів на лікування його матері. Вказана заява була перевірена, та встановлено, що викладені обставини не знайшли свого підтвердження. З огляду на викладені заперечення у своєму відзиві, [PERSON] , вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими. 03.08.2020 року, на адресу Бершадського районного суду від представника позивача, адвоката Пригузи С.Д., надійшла відповідь на вищевказаний відзив, в якій останній окрім обстван, які вже були викладені у позові, додатково обгрунтував причину, чому саме відповідач на його думку ввів його покійну матір в оману, виклавши наступні твердження. Так, представник позивача стверджує, що відповідач ввів в оману померлу мати позивача, [PERSON] , так як не надав їй кошти на лікування, при цьому порушив укладену між ними домовленість, що призвело до того, що складений нею заповіт був вчиненний шляхом введення її в оману. При цьому представник позивача посилається на те, що відповідачем було порушено вимоги договору довічного утримання, яким він прийняв у власність від [PERSON] та [PERSON] їх майно на взамін забов`язання надавати кожному з відчужувачів довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду, передбачені цим договором. Тобто, на його думку відповідач після укладення договору повинен був надати їй будь яку допомогу, але не надав, при цьому у відзиві на позовну заяву підтвердив, що всі питання оплати лікування [PERSON] вирішувалися чоловіком покійної, [PERSON] і відповідачу по справі ці обставини взагалі не можуть бути відомі. Щодо знаходження [PERSON] у важкому психологічному стані в момент складання заповіту вказав, що з 14.09.2017 року їй був встановлений діагноз "хронічний мієлолейкоз ІІ стадії ІІ клінічна група, ІХС, атеросклеротичний міокардіо склероз СНІІа-В" та призначено курс лікування, а саме гідреа, дарсіл, триметазизид. Вказані ліки померла приймала починаючи з 14.09.2017 року і до самої смерті. Представник позивача зазначає, що систематичне вживання ліків "Гідреа" та інших ліків, могли призвести до побічних дій з сторони центрально-нервової системи, а тому знаходячись у важкому психологічному стані, через хворобу та тривалий прийом ліків, які надають побочні дії склала у приватного нотаріуса заповіт на ім`я відповідача. 06.08.2020 року на адресу Бершадського районного суду Вінницької області надійшли пояснення третьої особи, приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу, Матвієнко Л.В., щодо обставин викладених у позові. Так, нотаріус зазначає, що звертаючи з позовом, позивач просить суд визнати недійсним заповіт, посвідчений від імені [PERSON] , у зв`язку з тим, що заповідач, через тяжкий та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій та що вказаний заповіт був складений під впливом обману. Однак, на її думку дані твердження є неправдивими та не підтверджені належними доказами, та грунтуються лише на припущеннях, оскільки заповідач добре розуміла, що відбувається , так як 29.03.2018 року вона особисто звернулася до нотаріуса, з проханням посвідчити заповіт від її імені. Нотаріусом відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій було встановлено її особу за документами та установлено її волевиявлення, а також дійсні наміри посвідчити заповіт на належне їй нерухоме майно, зокрема земельні ділянки. При посвідченні заповіту [PERSON] , було роз`яснено зміст статтей 1235,1236,1241, 1245, 1254, 1307 ЦК України щодо: - права заповідача призначення спадкоємців; - право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися; - права на обов`язко частку у спадщині; - права заповідача на скасування та зміну заповіту; - забезпечення виконання договору. Заповідач повністю розуміла свої дії, під час посвідчення заповіту, при цьому заповіт було посвідчено 29.03.2018 року, тоді як померла вона 01.12.2018 року, однак [PERSON] , не виявила бажання його скасувати чи змінити. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06.08.2020 року було задоволено клопотання відповідача та залучено у справу [PERSON] , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 22.09.2020 року було задоволено клопотання представника позивача, адвоката Пригузи С.Д. та призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка Ющенка", провадження у справі зупинено на час виконання експертизи. Ухвалою Бершадського районного суду від 27.10.2020 року було поновлено провадження у справі, для вирішення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 11.11.2020 року, було витребувано з Вінницької обласної клінічної лікарні ім. Пирогова, оригінали медичної картки стаціонарного хворого, [PERSON] комунальне некомерційне підприємство "Бершадський центр первинної медико-санітарної допомоги" зобов`язано надати інформацію чи перебувала [PERSON] на обліку у лікаря - психіатра та лікаря нарколога. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 22.12.2020 року було зупинено провадження у справі та направлено експертам КНП "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. Ющенка Вінницької обласної ради, запитувані матеріали для продовження про ведення посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12.05.2021 року було поновлено провадження у справі, у зв`язку з надходженням на адресу суду висновку експерта. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 08.06.2021 року було закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Крім того, було частково задоволено клопотання представника позивача, адвоката Пригузи С.Д. та викликано експерта судово-психіатричної експертної комісії Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. Академіка О.І. Ющенка, а саме експерта доповідача Карплюк А.І., для надання роз`яснень висновку судово-психіатричного експерта №1 від 15.02.2021 року. Позивач, [PERSON] , та його представник, адвокат, [PERSON] в судовому засіданні, поданий позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач, [PERSON] та його представник, адвокат Куцяк Ф.Г., заперечували проти задоволення позову. Аналогічну позицію висловив, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] . Третя особа, приватний нотаріус Бершадського нотаріального округу, Матвієнко Л.В., в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Щодо задоволення позовних вимог позивача заперечує. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи, судом встановлено, що 29.03.2018 року, [PERSON] , вчинила заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] , [INFO] належну їй земельну ділянку площею 1.5382 га, з кадастровим номером 0520485600:04:002:0619, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області та земельну ділянку. площею 0,9160 га, з кадастровим номером 0520485600:04:002:0618, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, які належали їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН 017353/1, виданого 12.07.2002 року Бершадською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватно власності на землю за №592, що підтверджено долученою до матеріалів справи копією заповіту, зареєстровано в реєстрі за №253 та посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області, Матвієнко Л.В.. За викладених обставин у позові та наданих показів в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] , має на меті довести, що вищевказаний заповіт є недійсним, посилаючись на те, що складений він був в період коли його мати тяжко хворіла та приймала лікарські припарати, які негативно впливали на її психічний стан, внаслідок чого воно не могла усвідомлювати значення своїх дій. Крім того, обгрунтовуючи свої вимоги, представник позивача, у поданій позовній заяві та відповіді на відзив, вказує, що відповідач, [PERSON] , ввів його померлу матір в оману, так як порушив їх домовленість, та не виконав умов укладеного між ними договору довічного утримання, згідно якого остання заповіла належне йому майно, за що останній мав надати їй кошти на лікування, проте не виконав цього. На підтвердження викладених у позові та відповіді на відзив, обставин позивач, в якості доказів надав копію заповіту, який є предметом розгляду даної справи, а також копію ще одного заповіту, вчиненого [PERSON] , складеного 20.11.2002 року, згідно якого остання зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі - все те, що буде належити їй на день смерті заповіла - [PERSON] , який як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] є її рідним сином. Також, позивачем долучено постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.11.2019 року №02-31/324, з якої вбачається, що 12.11.2019 року, відповідач по справі, [PERSON] , звернувся до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, проте йому було відмовлено у його видачі, оскільки нотаріусу з наявних відомостей у спадковій справі №96/2018 до майна померлої. [PERSON] , не представляється можливість встановити спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 ЦК України. Крім того, обгрунтовуючи своє твердження, що відповідач ввів померлу [PERSON] , в оману, позивачем, в якості доказу долучено: - копію витягу з ЄРДР №42020020190000049, згідно якого 11.06.2020 року на підставі заяви [PERSON] , було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст 190 КК України ; - постанову слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області. старшого лейтенанта поліції, [PERSON] від 30.06.2020 року про закриття кримінального провадження №42020020190000049 від 11.06.2020 року; - скаргу на постанову про закриття кримінального провадження від 09.07.2020 року. В свою чергу, відповідач та його представник заперечують проти викладених у позові обставин та вказують зворотні твердження щодо обставин життя спадкодавця та складання нею оспорюваного заповіту. Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами визнаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно припису ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Ч. 4 ст. 77 ЦПК України встановлює, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 78 процесуального Закону суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Частина 7 ст. 81 ЦПК встановлює заборону для суду збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, за клопотанням сторін, в судовому засіданні було допитано свідків. Свідок [PERSON] , яка являється рідною сестрою [PERSON] надала суду покази, в яких вказала, що останній раз бачила [PERSON] на початку жовтня 2018 року. Також, бачила сестру в 2017 році, після того, як їй встановили діагноз, приїжджала, допомагала збирати картоплю, просили її, щоб вона лікувалась і протягом 1 року 4 місяців, по два рази на день, вранці та ввечері, телефонувала до неї. Кожного місяця, [PERSON] здавала аналіз крові, їй було призначено препарат «Гідра» і, так як вона гіпертонік, ще приймала ліки від гіпертонічної хвороби. [PERSON] після того, як здавала аналіз крові, самостійно регулювала прийом Гідри. Кожного дня [PERSON] доповідала, як вона приймає ліки. В своїх показах свідок зазначила, що неодноразово пропонувала чоловікові сестри, щоб звернулися в Київську онкологічну лікарню, на що її чоловік відповідав, що на те потрібні гроші. Даючи свої покази, [PERSON] , ствержує, що гроші на лікування в них були, так як в листопаді ними було закрито депозит в банку, а тому вона припускала думку, що її сестру будуть лікувати, проте так не було, натомість купили їй домовину, вінки та пам`ятник і привезли додому. Як зазначив в своїх показах свідок вони готувились до похорону, а не до лікування. Влітку 2018 року, сестра з сім`єю приїжджали в гості, оскільки їх мати ще була жива. [PERSON] весь час лікувалася лише Гідрою та народними методами, в лікарні не лежала. Робила аналіз крові, щоб провірити ростуть лейкоцити чи падають. Коли приїжджала, то [PERSON] наче виглядала добре. До [PERSON] приїжджала на початку жовтня 2018 року. В кінці жовтня 2018 року їй ставало погано, по телефону просила їх, щоб зверталися в лікарню, а вона 1 рік 4 місяці приймала тільки Гідру та ліки від тиску. При розмові з [PERSON] , та обмовилась, що продасть землю і буде лікуватися, а кому мала продавати - не говорила, але так і ніхто їй грошей на лікування не дав. [PERSON] , надаючи свої покази, вказала, що пропонувала приїхати до неї, щоб допомогти в лікуванні, на що [PERSON] відповіла: «Якщо погоджусь їхати, то чоловік виставить мене в чому є і нічого не дасть». [PERSON] була доброю, веселою, щедрою, гарною жінкою. Після встановлення діагнозу вона «подалася», нервувалася. Першого грудня, як [PERSON] померла, то приїхали на похорон. Вони зняли депозит в сумі 190 000 гривень, обміняли їх на 7000 доларів, і її чоловік сховав їх в сейф. Якби їй гроші дали, то вона б лікувалася. За свою пенсію вона купувала препарат Гідра . Ще [PERSON] лікувалася живою, мертвою та срібною водою. Останній раз бачила сестру на початку жовтня 2018 року [PERSON] приїжджала в гості в кінці липня чи на початку серпня 2018 року. Останній раз говорили по телефону з Косаковською вранці 29 листопада 2018року. голос був ніякий, просила, щоб їхала в лікарню, а ввечері чоловік [PERSON] подзвонив і сказав, що вона впала в кому. При останній зустрічі [PERSON] спілкувалася нормально, лише була втомлена. В спілкуванні з [PERSON] до смерті, вона розуміла те, про що говорили. Коли склала [PERSON] заповіт, нічого не відомо, вона не розповідала. Коли [PERSON] говорила про продаж землі, була нормальною. Діти гроші на лікування не давали. [PERSON] все розуміла, спілкувалась, всіх впізнала. Свідок [PERSON] , надала суду покази, в яких вказала, що являлася подругою та колегою [PERSON] , а також зазначила, що їздила з нею до лікаря та на аналізи, їй було встановлено діагноз: лейкоз. Їздили у Вінницю до лікаря, який виписав препарат «Гідра». Надалі, по телефону [PERSON] повідомляла лікарю свої аналізи і корегували лікування. Після того, як [PERSON] дізналася про хворобу, вона стала пригніченою, подавленою, в неї з`явилася депресія. Приймала ліки. Пригнічена ще була тим, що діти далеко, що не може їм нічим допомогти. В молодості говорила, що чоловік її образив, показувала синяк. До неї приходила неодноразово. Коли хворіла, то скаржилась, що пішла б з дому, але немає куди. Говорила, що зняла гроші з депозиту, було 7000 доларів. Бачились часто, до самої смерті. В [PERSON] була «депресія», вона пила ліки. Вона нервувалася, плакала. При спілкуванні розуміла, про що говорила, була подавлена. Могла заговорюватись останніх пів року чи рік до смерті - «говорить, говорить, а потім все ставало на місце». В неї були гроші, можливо їй перешкоджав лікуватися чоловік. [PERSON] особисто не просила, щоб її везли в лікарню. Вона хотіла жити, говорила, що хоче поїхати в Київ на лікування. В останній рік [PERSON] про те, що чоловік не дає коштів, не казала. Свідок [PERSON] , надав суду покази. в яких вказав, що приходився померлій рідним братом та зазначив, що з моменту встановлення діагнозу [PERSON] весь час була «неадекватна», могла плакати без причини. Розмовляв з нею по телефону, кожного дня, вранці. [PERSON] , була пригнічена, оскільки не було за що лікуватися. Гроші в неї були, але вона ними не могла розпоряджатися, через чоловіка. Говорила, що перед смертю купили труну, вінки, пам`ятник, зробили фотографію. Казала, що продасть земельну ділянку, щоб поїхати в Білорусію на лікування. Гроші були на депозиті. Останній раз бачив [PERSON] за два місяці до смерті, а по телефону спілкувався кожного дня до смерті. [PERSON] могла говорити і повторювати те саме по кілька разів, вона заговорювалася. На запитання, чи з`явилися якість психічні розлади у [PERSON] , відповів, що вона говорила нормально, а потім починала плакати, говорила про одне, і раптово переходила на інші тему. Схудла. Свідок [PERSON] надаючи суду покази, зазначила, що [PERSON] була веселою жінкою, організатором, нею можна було захоплюватися. Після встановлення діагнозу стала пригніченою, трималася. Приймала ліки. Кволою стала. Коли приходила, то [PERSON] зустрічала її, була при ясному розумі. Її стан був пригнічений. Говорила, що інколи чоловік її дістає. В 2018 році, хвороба її пригнічувала, говорила, що є гроші в сумі 7000 доларів, говорила, що в неї до смерті все готово. Коли працювали, то приходила з синяком. До самої смерті спілкувалася з [PERSON] . На запитання, чи розуміла вона значення своїх дій, відповіла, що вона розумна жінка і будь-яких відхилень в її психіці не помічала, була врівноважена, ерудована жінка. Свідок [PERSON] надала суду покази, в яких вказал, що працює лікарем сімейної медицини. [PERSON] приходила на обстеження, на загальний аналіз крові. Вона отримувала лікування, призначене в лікарні ім. Пирогова. Рекомендувала їй тільки підтримуючу терапію. На запитання про психічний стан [PERSON] до смерті, відповіла, що це жінка, яка хотіла жити, була адекватною, на обліку у лікаря-психіатра не перебувала. їй було призначено лікарем-гематологом препарат «Гідреа». Кожний раз на прийом приходила своїми ногами, нафарбована, доглянута. Відносно прийому препарату «Гідреа» [PERSON] консультувалася з лікарем-гематологом з Вінниці. Вона буда активною, життєрадісною, «вона у своєму діагнозі не розчарувалась». Вдома призначала підтримуючу терапію, крапельницю. Коли приїхала до [PERSON] додому, вона вже була в комі, у важкому стані. Для визначення наявності визначеного у ст. 225 ЦК України стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 103 ЦПК України призначає судово-психіатричну експертизу у разі, якщо з цього приводу зацікавлений учасник справи заявив відповідне клопотання, що відповідає принципу змагальності та диспозитивності. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення сторона не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно достатті 145 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення (даліЦПК України 2004 року), зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті225, частини другої статті1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 462/3286/16-ц (провадження № 61-5896св18). Для встановлення обставин, чи могла [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та чи могла вона керувати ними на час складання заповіту, ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 22.09.2020 року було задоволено клопотання представника позивача, адвоката [PERSON] та призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. 06.05.2021 року на адресу з Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної ради, надійшов висновок судово психіатричного експерта №1, згідно якого [PERSON] , на час складання заповіту від 29.03.2018 року на психічні розлади не страждала, перебувала поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності та на час складання заповіту від 29.03.2018 року [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати. За клопотанням представника позивача, адвоката Пригузи С.Д., в судовому засіданні було допитано експерта доповідача, [PERSON] , яка надала відповіді на його запитання, зокрема на запитання, які матеріали використовувала експерт при проведені експертизи, [PERSON] зазначила, що використовувала матеріали цивільної справи, медичну картку стаціонарного хворого №16118 з Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, медичну картку амбулаторного хворого №116610 з Бершадської окружної лікарні інтенсивного лікування. Щодо запитання, чи могло довготривале приймання лікарського припарату "Гідра" вплинути на психічний стан [PERSON] , експерт вказала, що надані на дослідженні їй матеріали, не підтверджують такого негативного впливу вказаного припарту, та відмітила, що висновок експерта не можу грунтуватися на припущеннях, а тому зазначила, що станом на 29.03.2018 року [PERSON] повністю усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати. Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] , а навпаки, в момент підписання нею заповіту вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, розладів психічної діяльності не виявляла. Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статей ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, дослідженими по справі доказами в їх сукупності спростовується той факт, що в момент підписання [PERSON] оспорюваного заповіту її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків не містять даних, які б вказували на те, що на час укладення заповіту 29.03.2018 року [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, суд звертає увагу, що з питанням про визнання недієздатною [PERSON] до суду ніхто не звертався, при цьому згідно висновку судово-психіатричної експертизи, у період складання заповіту [PERSON] на психічні розлади не страждала, перебувала поза будь якими тимчасовим розладом психічної діяльності та усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а тому суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази у їх сукупності, встановивши, що оскаржуваний заповіт відповідає вимогам статті 1247 ЦК України, дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Позивачем не спростована передбачена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, оскільки він не довів, що в момент складання заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Щодо тверджень позивача про те, що відповідачем було введено в оману його покійну матір та порушено умови договору довічного утримання, суд зазначає, що предметом розгляду даного позову є доказування того факту, що померла [PERSON] не розуміла значення своїх дій під час складання заповіту 29.03.2018 року, при цьому позивачем не ставиться питання про визнання вказаного договору довічного утримання недійсним, а тому суд приходить до висновку про можливість ненадання оцінки долучених позивачем доказів, зокрема самого договору довічного утримання, витягу з ЄРДР, постанови про закриття кримінального провадження та скарги на вказану постанову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають віднесенню за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed