Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, вказуючи, що його дружина, [PERSON], є інвалідом 1-ої групи з непридатністю до регулярної праці, про що свідчать видана їй Довідка до Акту огляду МСЕК № 005547 від 04.04.2005р. та Посвідчення пенсіонера № [NUMBER], видане Ватутінським райсоцзабезом м. Києва. Причиною її інвалідності є психічне захворювання, в зв'язку з яким вона вже більше 20-ти років перебуває на обліку в Диспансерному відділенні № 1 Київської міської психоневрологічної лікарні № 2. Перші ознаки психічного захворювання були клінічно виявлені у неї ще у 1993 році. В подальшому у неї виникали періодичні загострення захворювання, які потребували проходження стаціонарних і амбулаторних курсів лікувань у відповідних медичних закладах міст Запоріжжя та Києва, про що свідчить «Виписка з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого [PERSON] Наявність психічного захворювання у [PERSON] призводить до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати і аналізувати значення своїх дій та їх наслідків, як по відношенню до себе, так і до членів своєї сім'ї. Пояснив, що 02.09.2014р. [PERSON] з ТОВ «Компаньйон Фінанс» був укладений кредитний договір № 1-6-6081 від 02.09.2014р. на суму 6035,00 грн. (шість тисяч тридцять п'ять гривень 00 копійок) зі строком користування кредитом у два тижні, тобто до 16.09.2014р., і загальною сумою платежів за кредитом у розмірі 7619,19 грн. (сім тисяч шістсот дев'ятнадцять гривень 19 копійок). Вказав, що договір виходить за межі дрібного побутового і укладений [PERSON] не в інтересах сім'ї. Своєї згоди, у будь-якому вигляді, на укладання цього кредитного договору, він своїй дружині [PERSON] не давав, деякий час сам факт укладання цього кредитного договору утаємничувався від нього з боку [PERSON] До того ж, текст Заяви (Кредитного договору) складений таким чином, що не фахівцю з нормальною психікою важко розібратись в дрібно шрифтових хитросплетіннях формулювань, а не те що особі з психічним захворюванням та ще й дуже далекій від розуміння у тонкощах кредитно-фінансових питань. Пояснив, що ТОВ «Компаньйон Фінанс» у взаємовідносинах з клієнтом [PERSON], непрацюючим пенсіонером, інвалідом ІІ-ої групи, пов'язаної з психічним захворюванням, непридатним до регулярної праці, припустився грубої помилки, а саме неправомірно уклав з нею короткостроковий багатотисячний кредитний договір, що виходить за межі дрібного побутового, при наявності у неї єдиного офіційного доходу у вигляді пенсії розміром 1254,55 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят чотири гривні 55 копійок) на місяць, що свідчить про відсутність реальної платоспроможності [PERSON] за цим кредитним договором. Про намір укладання цього кредитного договору він не був повідомлений будь-ким у будь-який спосіб і відповідно не давав згоду на його укладання. Також пояснив, що через нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, з причин хронічного психічного розладу, [PERSON], опинившись в кредитній залежності, виснажила сімейні фінансові заощадження і поставила свою сім'ю у над скрутне матеріальне становище та отримала загострення своєї психічної хвороби, що спонукало до призначення проходження нею зараз амбулаторного інтенсивного медикаментозного лікування за участі лікарів Диспансерного відділення № 1 Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 (02660, м. Київ, вул. Миропільська. 8), до того ж, зараз в Деснянському районному суді м. Києва в провадженні знаходиться справа № 754/99584 5-ц, (суддя О.В. Журавська) про визнання фізичної особи [PERSON] недієздатною. Посилається на порушення відповідачем п. 2 ч.І, ч.б ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України та просить у зв»язку з цим визнати кредитний договір № 1-6-6081 від 02.09.2014р., укладений між ТОВ «Компаньйон Фінанс» (новий кредитор ТОВ «КУА Прімоколект-Капітал"») та громадянкою [PERSON], недійсним. У судовому засіданні збільшив позовні вимоги та просив визнати кредитний договір № 1-6-6081 від 02.09.2014р., укладений між ТОВ«Компаньйон Фінанс» (новий кредитор ТОВ «КУА "Прімоколект-Капітал"») та громадянкою [PERSON], недійсним згідно ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, як такий, що виходить за межі дрібного побутового, але укладений без згоди позивача, як чоловіка [PERSON].; визнати Кредитний договір недійсним згідно п. 2. ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», як такий, умови якого є несправедливими відповідно до ч. 2 ст. 18; до п.1, ч.3 ст.18; до п.10, ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» по відношенню до клієнта (споживача) [PERSON]; визнати Кредитний договір, недійсним згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», як такий, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману або є агресивною відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 19; до п. 6, ч. 2 ст. 19; до ч. 4 ст. 19; до п. 1, ч. 5 ст. 19; до п. З ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» по відношенню до клієнта (споживача) [PERSON]; застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою ст. 216 ЦК України, у разі визнання недійсності Кредитного договору № 1-6-6081 від 02.09.2014р., укладеного між ТОВ «Компаньйон Фінанс» (новий кредитор ТОВ «КУА "Прімоколект-Капітал"») та громадянкою [PERSON]. У судовому засіданні представник ТОВ «Компаньйон Фінанс» заперечував проти позовних вимог позивача у повному обсязі та пояснив, що на дату укладення позову [PERSON] була дієздатною, усвідомлювала значення своїх дій, крім того, пояснив, що між сторонами укладений кредитний договір згідно вимог ст. 1054 ЦК України, виходячи зі змісту зазначеної норми предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги. Як зазначено в п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосувань судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. А тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. ТОВ «КУА "Прімоколект-Капітал"»» у судове засідання не з»явився просив розглядати справу у відсутності їх представика, надав суду письмові заперечення, просив в позові відмовити повністю з підстав, викладених в запереченнях. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з»явилася, позивачем надано до суду рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015 року у справі №754/9958/15-ц, яким її визнано недієздатною та призначено [PERSON] [PERSON] опікунами над нею. [PERSON] позов підримав в повному обсязі. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову в позові в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи зі змісту зазначеної норми, предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги. Як вбачається з матеріалів справи, згідно заяви (Договору) № 1-6-6081 від 02.09.2014р. на надання кредитних коштів, [PERSON] та ТОВ «Компаньйон фінанси» уклали кредитний договір на суму кредиту 6035,00 гри. зі строком користування кредитом до 16.09.2014. Згідно договору відступлення права вимоги № 20150330 -Ф від 30.03.2015 ТОВ «Компаньйон фінанси» відступило право вимоги, в тому числі і за оскаржуваним кредитним договором, згідно акту приймання - передачі реєстру боржників від 30.03.2015 до договору відступлення права вимоги № 20150330 -Ф від 30.03.2015 . Позивач просить визнати вказаний договір недійсним, посилаючись на порушення в тому числі вимог ст. 65 ч.2 СК України, пояснюючи, що згоди дружині на укладення договору не давав, а договір виходить за межі дрібного побутового. Так, відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 3 ст. 65 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зазначені правові норми не застосовуються до правовідносин сторін, оскільки вони регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є в спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для [PERSON], як сторони договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Як зазначено в п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосувань судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Виходячи з цього, суд приходить до висновку щодо відсутності правовитх підстав для задоволення позову з застосуванням положень ч.2 ст. 65 СК України. Що стосується позовних вимог щодо визнання кредитного договору: недійсним згідно п. 2. ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», як такий, умови якого є несправедливими відповідно до ч. 2 ст. 18; до п.1, ч.3 ст.18; до п.10, ч.3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» по відношенню до клієнта (споживача) [PERSON]; недійсним згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», як такий, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману або є агресивною відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 19; до п. 6, ч. 2 ст. 19; до ч. 4 ст. 19; до п. 1, ч. 5 ст. 19; до п. З ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» по відношенню до клієнта (споживача) [PERSON]; застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою ст. 216 ЦК України, у разі визнання недійсності Кредитного договору № 1-6-6081 від 02.09.2014р., укладеного між ТОВ «Компаньйон Фінанс» (новий кредитор ТОВ «КУА "Прімоколект-Капітал"») та громадянкою [PERSON] слід зазначити наступне. Позивач просить визнати спірний кредитний договір недійсним саме з підстав порушення відповідачем, при укладенні оспорюваного договору, прав [PERSON], третьої особи в справі. Так, посилається на порушення відповідачем ТОВ «Компаньйон Фінанс», при укладенні оспорюваного договору, Закону України «Про захист прав споживачів відносно [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 зазначеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахування цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи, чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як встановлено вище, кредитний договір було укладено між відповідачем ТОВ «Компаньйон фінанси» та третьою особою [PERSON], позивач стороною договору не був. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що [PERSON] не довів порушення, невизнання або оспорювання своїх прав з боку відповідачів. Судом не приймаються до уваги посилання позивача на встановлену рішенням суду недієздатність третьої особи, оскільки, будь- яких даних про те, що вона була недієздатною на час укладення договору так і момент звернення [PERSON] до суду із позовом 31 листопада 2015 року про визнання недійсним вказаного договору не надано. Крім того, позивач [PERSON] не є стороною оспореного договору та не діє від імені та в інтересах [PERSON], як законний представник. Ураховуючи положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, у задоволенні позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено за безпідставністю.

Outcome: dismissed