Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулось до суду з позовом, у якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № А160014 від 21.04.2008 року, що забезпечує виконання кредитного договору № А160014 від 08.12.2006 року, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна м. Херсона від 12.03.2008 р. та зареєстрованого в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації у книзі № 203, запис № 78647 в межах суми 375916,95 грн. на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», з правом позивача укласти від імені відповідачів договорів купівлі-продажу предмета іпотеки з іншою будь-якою особою покупцем з отриманням у всіх державних органах, установах та організацій документів,необхідних для здійснення продажу. За початковою ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, а також стягнути з відповідачів на користь позивача сплачені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, одночасно надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності, чи про відкладення розгляду справи з причин, що унеможливлюють явку до суду не надіслали. Суд, зі згоди представника позивача, вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2008 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № А10014, відповідно до умов якого ПАТ "Кредобанк" надав останній кредит в сумі 222600,00 грн. 29.11.2011 р. між ПАТ "Кредобанк" та ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" відповідно до чинного законодавства України було укладено Договір факторингу, згідно із яким 14.12.2011 р. відбулося відступлення вимоги всіх грошових зобов'язань до позичальника [PERSON] за кредитним договором № А160014 від 21.04.2008 р. [PERSON] належним чином кредит не сплачувала, у зв'язку із чим, 29.07.2010 р. Суворовським районним судом м. Херсона ухвалено рішення по справі № 2-2456/2010, яким стягнуто заборгованість з [PERSON] на користь ПАТ "Кредобанк" в сумі 287192,49 грн. Станом на 29.07.2014 р. рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29.07.2010 р. не виконано, заборгованість не погашено. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № А160014 від 21.04.2008 р. було укладено договір іпотеки № А160014 від 21.04.2008 р., відповідно до п. 1.3 якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру під [ADDRESS] та належить [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1.2. договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 16.12.2011 року, ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» одержало право замість ПАТ «Кредобанк», в разі невиконання або неналежного виконання боржниками своїх зобов'язань, одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку відповідно до Договорів іпотеки, у порядку визначеному Договорами іпотеки та Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У відповідності із ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Положенням ст.23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (ч.1). До якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч.2). В Постанові №5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз'яснено, що Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (п.9). У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку») (п.36). Статтями 33, 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». У відповідності до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотеко держателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості іпотеки. З наведеного слідує, що у зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач набув право на звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки для першочергового задоволення своїх вимог. 03.07.2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивачем надіслано письмову вимогу про усунення порушень зобовязань за кредитним договором № А160014 від 21.04.2008 р. з повідомленням про можливість задоволення вимог ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" за рахунок іпотечного майна, проте вони, як вказує позивач, залишені відповідачами без реагування. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відтак, відповідачі, як майнові поручителі, несуть відповідальність за порушення [PERSON] зобов'язань згідно Кредитного договору в сумі 375916,95 грн. в межах вартості майна, що передане в іпотеку. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими, повністю узгоджуються з наданими доказами, а тому підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст. 1048, ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України, ст. 6, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved