Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

28.04.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] коштів на утримання їх неповнолітньої дитини, а саме сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги, які позивач в подальшому підтримала письмовою заявою, мотивує тим, що 21.10.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у Рясне-Руській сільській раді Яворівського району Львівської області. Від цього шлюбу у них народилась одна дитина - син [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося, вони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства. Дитина проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні та утриманні її батьків. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не дає, також їй відомо, що відповідач офіційно працює та має достатній дохід, щоб забезпечити належне утримання синові. Крім того, позивач зазначає, що оскільки син є досить маленьким, вона не має можливості працювати та заробляти кошти на власне утримання. Тому позивач просить стягувати аліменти на її користь в розмірі 50% всіх видів доходів відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] з часу заявлення позову і до повноліття сина. Також просить усі витрати по справі покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не прибула, однак на адресу суду позивач подала письмову заяву, якою просила розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить задоволити. В судове засідання відповідач жодного разу не прибув, хоч про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому, суд постановив провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вимогами статей 60, 59 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 21.10.2013 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у Рясне-Руській сільській раді Яворівського району Львівської області, який розірвано на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.06.2017 року. З копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] року народився [PERSON], і його батьками є [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач працює, проте доказів про працевлаштування відповідача суду не надала .Окрім того, відповідач у судове засідання не прибув, а відтак не надав доказів для спростування даного факту. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матір»ю, знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно свого обов'язку по утриманню дитини не виконує, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. А тому, при визначенні розміру аліментів, суд враховує : - стан здоров"я та матеріальне становище дитини, майна у власності, не має, самостійних доходів не отримує; - стан здоров"я та матеріальне становище матері - позивача по справі, яка не хворіє, не працює ; - стан здоров"я та матеріальне становище батька - відповідача по справі і платника аліментів, який не хворіє, інвалідності не має, є працездатним та може надавати кошти на утримання неповнолітнього сина. Враховуючи обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітній дітей, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та вимоги Закону України "Про виконавче провадження" і роз'яснення, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, а також з врахуванням на час винесення рішення по справі розміру мінімальної заробітної плати /3200,00 гривень/, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і оскільки відповідач працює, а тому суд враховує його матеріальне становище та приходить до висновку, що аліменти слід визначити у частці від заробітку (доходу) батька дитини відповідача, а саме у розмірі 1/2 частки (або 50%) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини певного віку, починаючи з дня подачі позову, а саме з 28.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved