Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] (далі Позивач) до Виконавчого комітету Видричанської сільської ради (далі Відповідач), треті особи без самостійних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Позов мотивував тим, що 24 грудня 1998 року померла мати Позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23 січня 2007 року. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складалося з житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розміщений, що знаходяться за адресою с.Видричка, вул. Залізнична, 72, Рахівського району, Закарпатської області. Заповіту по смерті покійна не залишила. До кола спадкоємців першої черги входило восьмеро її дітей. Однак на той час жоден зі спадкоємців не вчинив дій щодо оформлення права на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Протягом тривалого часу у будинку ніхто не проживав, однак з 2008 року до вказаного будинку, за погодженням з іншими спадкоємцями, тимчасово, переселився рідний брат Позивача - [PERSON], який на той час не мав власного житла та продовжував там проживати до моменту своєї смерті, а саме - 12 листопада 2015 року. У травні 2016 року [PERSON] почав збирати необхідні документи на зазначений вище житловий будинок, з метою виготовлення правовстановлюючих документів, та з?ясував, що 28 листопада 2011 року його брат - [PERSON] звертався із заявою до Видричанської сільської ради про видачу належного свідоцтва про право власності та зміну номера житлового будинку (стара адреса: с.Богдан, вул.І.Франка, 167). 29 листопада 2011 року виконком Видричанської сільської ради прийняв рішення № 58, яким змінив адресу будинку, вирішив зареєструвати домоволодіння в селі Видричка по вул. Залізничній, 72 за [PERSON] та видав належне свідоцтво про право власності. Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок № 72 в с.Видричка по вул. Залізничній зареєстрований за [PERSON]. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності САЕ 031195 від 20.03.2012 року, видане виконкомом Видричанської сільської ради. Вважає, що приймаючи рішення № 58 від 29 листопада 2011 року з подальшою видачею свідоцтва про право власності САЕ 031195 від 20.03.2012 року, виконавчий комітет Видричанської сільської ради грубо порушив законодавство, що регулює перехід права власності на майно, яке залишилося після смерті матері Позивача - [PERSON], перевищив свої повноваження, визначені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". У даному випадку перехід права власності на нерухоме майно повинен був відбуватися, за правилами глави 86 Цивільного кодексу України, у порядку спадкування за законом, оскільки житловий будинок належав покійній матері Позивача. Зокрема, приймаючи рішення, що є предметом позову, Відповідач керувався тимчасовим Положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 04.02.2002 року № 7/5, підпунктом 10 частини б статті 30 Закону України про місцеве самоврядування в Україні", однак вказана норма (Підпункт 10 пункту "б" статті 30 із змінами, внесеними згідно із Законом №1878-VI від 11.02.2010) не наділяє орган місцевого самоврядування правом реєстрації об?єктів нерухомого майна та видачі свідоцтва про право власності, а уповноважує здійснювати облік, відповідно до закону, об?єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. У звязку із наведеним, позивач просить поновити строк на звернення до суду, як такий, що пропущений з поважної причини, оскільки про зазначене рішення він довідався лише у травні 2016 року. Просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 29 листопада 2011 року №58, яким зареєстровано домоволодіння в с.Видричка, ул.Залізнична, 72 за [PERSON] та видане свідоцтво про право власності САЕ 031195, 20.03.2012 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. Представник Відповідача сільський голова села Видричка Рахівського району Закарпатської області [PERSON] позов визнав, пояснив, що дійсно у повноваження виконкому не входило на час винесення рішення, яке оскаржене Позивачем, реєстрація домоволодінь, а тому було допущено помилку у роботі виконкому, не заперечує щодо задоволення позову. Треті особи в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи [PERSON] та [PERSON] повідомлені належним чином, причина їх неявки суду не відома. Повістки [PERSON] повернулися до суду із позначкою про те, що за зазначено адресою вона не проживає. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини другої\~статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України\~до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією\~чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. За змістом\~ст. 15 ЦПК України\~спори щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин розглядаються в порядку цивільного судочинства. Спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Судом встановлено, що мати позивача [PERSON] померла 24.12.1998 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №039895 від 23 січня 2007 року. Згідно довідки виконавчого комітету Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №836 від 20.05.2016 року та копії погосподарської книги Видричанської сільської ради на 1996-2000 р., будинок в с.Видричка, вул..Залізнична, 72 облікувався радою в погосподарській книзі №8 за громадянкою [PERSON], [INFO], до дня її смерті. У ході розгляду справи було встановлено, що у [PERSON] було восьмеро дітей, однак після її смерті, у будинку, що належав спадкодавцю, ніхто не проживав аж до 2008 року та у встановлений Цивільним кодексом УРСР шестимісячний строк, який був відведений для прийняття спадщини, ніхто із заявами про прийняття спадщини не звертався. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, яке може бути захищеним, у тому числі шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Рішенням виконавчого комітету Видричанської сільської ради від 29 листопада 2011 року за №58, що було прийняте на підставі заяви [PERSON], виконком змінив адресу будинку, що належав матері позивача, новою вул.Залізнична,72, с.Видричка, Рахівського району Закарпатської області, у звязку із упорядкуванням адресного господарства села Видричка. Крім того, було вирішено зареєструвати домоволодіння в сулі Видричка по вулиці Залізничній, будинок №72, за громадянином [PERSON], мешканцем села Видричка, вул..Залізнична, 72, та видати належне свідоцтво про право власності. ЗУ «Про місцеве самоврядування», зокрема пункт 10 частини б статті 30, яка діяла на момент прийняття рішення, що є предметом позову, надавала повноваження виконавчому комітету сільських, селищних, міських рад щодо проведення обліку відповідно до закону обєктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень від\~11.02.2010\~№\~1878-VІ, зокрема статті 6-8, передбачали, що систему органів державної реєстрації прав становить спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав, компетенцією якого було, у тому числі, проведення державної реєстрації прав на обєкти нерухомого майна, що розташовані на певній території. Стаття 15-18 зазначеного Закону передбачала видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно саме органами державної реєстрації прав Міністерства юстиції України. Постановою КМУ від 22 червня 2011 року №703 «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Порядок), (в редакції, що діяла на час прийняття рішення, що оскаржив Позивач) визначав процедуру (порядок) державної реєстрації державним реєстратором або нотаріусом, як спеціальним субєктом, на якого покладається функція державного реєстратора прав на нерухоме майно. Пунктом 26 розділу «Особливості державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно Порядку, було передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування, до набрання чинності цим Порядком; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші. Спадкування це перехід прав та свобод померлого (Спадкодавця) до інших осіб (Спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом та до складу, якої входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначалося вище, у [PERSON] було восьмеро дітей, які відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги спадкування за законом. За таких обставин, виходячи з положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що були чинні на час виникнення зазначених правовідносин, видача свідоцтва про право власності на спадковий житловий будинок, що є предметом даного позову, мала б здійснюватися нотаріусом з подальшою реєстрацією, що визначена Порядком, тобто державним реєстратором чи нотаріусом. Отже, виконком Видричанської сільської ради, 29 листопада 2011 року приймаючи рішення №58, зокрема щодо реєстрації домоволодіння в селі Видричка по вул.Залізничцій, 72, за громадянином [PERSON], мешканцем села Видричка, вул.Залізнична, 72 та видачі належного свідоцтва про право власності, вийшов за межі своїх повноважень, які йому надані були чинним законодавством України. Статтею 21 Цивільного кодексу України \~передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на вищезазначене слід визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Видричанської сільської Ради Рахівського району Закарпатської області №58 від 29 листопада 2011 року, зокрема щодо реєстрації домоволодіння в селі Видричка по вул.Залізничній, 72, за громадянином [PERSON], мешканцем села Видричка, вул.Залізнична, 72 та видачі належного свідоцтва про право власності. Згідно із статтями \~256,\~257,\~261,\~267 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач у своєму позові просив поновити строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, оскільки про існування рішення, що ним оскаржене в судовому порядку, він довідався лише у травні 2016 року. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що строк позовної давності необхідно поновити. Питання про стягнення судових витрат позивачем не ставилося, тому судові витрати слід залишити за [PERSON] Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Рахівського районного суду від 04 липня 2016 року, слід скасувати.

Outcome: approved