Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 14 жовтня 2013 року між ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1/12/308/22-08/0009, відповідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 22000,00 грн., строком користування з 14 жовтня 2013 року по 13 жовтня 2015 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 36 % річних. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак, останній зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку із чим виникла заборгованість. Так, станом на 03.02.2016 року заборгованість становить 64050,07 грн., яка складається із заборгованості з повернення кредитних коштів 15039,31 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 8766,99 грн., пені за прострочення основної судної заборгованості 19575,28 грн., пені за несплачені відсотки 9668,49 грн., штрафу 11000 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 64050,07 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 14.10.2013 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1/12/308/22-08/0009, відповідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 22000,00 грн., строком користування з 14 жовтня 2013 року по 13 жовтня 2015 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 36 % річних. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Пунктом 2.2 Договору про надання споживчого кредиту № 1/12/308/22-08/0009 від 14.10.2013 року передбачений період погашення кредиту, процентів - з 01 по 31 число місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти. З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість, станом на 03.02.2016 року яка становить 64050,07 грн., та складається із заборгованості з повернення кредитних коштів 15039,31 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 8766,99 грн., пені за прострочення основної судної заборгованості 19575,28 грн., пені за несплачені відсотки 9668,49 грн., штрафу 11000 грн. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. Однак, при вирішенні питання щодо стягнення суми пені за прострочення основної судної заборгованості в розмірі 19575,28 грн., суми пені за несплачені проценти у розмірі 9668,49 грн., а також штрафів у сумі 11000 грн. суд відзначає наступне. За представленим розрахунком позивача сума пені та штрафів була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу за період з 03.02.2015 року по 02.02.2016 року. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку м. Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м.Маріуполя. Отже, нарахування позивачем штрафних санкцій за період з 03 лютого 2015 року по сьогоднішній день для боржника, який зареєстрований на території м.Маріуполя не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований та мешкає за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Іллічівський район, вул. Жигулівська, 138. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу [PERSON] штрафних санкцій (пені та штрафу) в сумі 40243,77 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування пені та штрафу, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі, та в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. З урахуванням переліченого, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості з повернення кредитних коштів 15039,31 грн. та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 8766,99 грн., а всього на загальну суму 23806,30 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1378,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 512,06 грн.

Outcome: partial