Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» (далі по тексту - АТ «Закарпатгаз») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіза надані послуги з розподілу природного газу. В обґрунтування вимог позивач вказує, що позивач надає послуги з розподілу природного газу, а відповідач є споживачем таких послуг. Відповідні послуги надаються на підставі типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є дії пов`язані зі споживанням природного газу на об`єкті нерухомості за адресою [ADDRESS] . Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу послуги з розподілу природного газу, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та не сплатив заборгованість за надані послуги за період з січня 2020 по червень 2021 року, яка становить 7623,19 грн. Посилаючись на викладене просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 7623,19 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] подала відзив у якому позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. У поданому відзиві на позовну заяву зазначила, що АТ «Закарпатгаз» та ТОВ «Закарпатгаз Збут» незаконним способом заволоділи Закарпатським газовим господарством і мережами, безоплатно використовує майно громадян для отримання неправомірної вигоди. Вказує, що згідно ст. 13 Конституції України природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені народу може діяти лише Держава, а не оператор ГТС та ГРМ. Вказує, що до позовної заяви не додано ліцензії на здійснення позивачем законної діяльності, як і не додано доказів перебування у власності або законному користуванні позивача відповідних мереж. Вважає, що між ними не виникли договірні правовідносини. Також стверджує, що позивач діє на підставі постанов НКРЕКП, який є неконституційним органом. В судове засіданні представник позивача Романова О.О. не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, затверджено Кодекс газорозподільних систем, яким визначено взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу газорозподільним систем передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Відповідно до п. 3 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст. ст.633,634,641,642 ЦК України за формою типового розподілу природного газу. Згідно п. 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь - яких дій які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви - приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та /або документально підтверджене споживання природного газу. Пунктами 1, 2 глави 6 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 Розділу І Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за відповідною формою та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи в межах приєднаної потужності його об`єкта і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача. Згідно з Розділом ІІ Типового договору розподілу природного газу за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ. АТ «Закарпатгаз» відповідно до ліцензії надає послуги з розподілу природного газу на території Закарпатської області. В свою чергу відповідач [PERSON] здійснювала споживання природного газу за адресою [ADDRESS] (а.с.80), що свідчить акцептування нею Типового договору розподілу природного газу відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 Розділу І Типового договору розподілу природного газу та п. 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем. А отже між сторонами існують договірні правовідносини щодо надання послуг з розподілу природного газу. Твердження відповідача про протилежне спростовується матеріалами справи. Відтак АТ «Закарпатгаз» правомірно нараховувало заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу споживачу [PERSON] . Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 23.06.2021 року заборгованість [PERSON] за послуги з розподілу природного газу становить 7623,19 грн. (а.с.9, 10). Правильність такого розрахунку ніким не оспорюється, і суду не має сумнівів, що такий розрахунок здійснено у відповідності до п.п. 1, 2 глави 6 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, а тому такий береться судом до уваги. З приводу всіх доводів відповідача викладених у відзиві на позов суд зазначає наступне. Так, голослівним та нічим не підтвердженим є твердження відповідача про те, що АТ «Закарпатгаз» та ТОВ «Закарпатгаз Збут» незаконним способом заволоділи Закарпатським газовим господарством і мережами, безоплатно використовує майно громадян для отримання неправомірної вигоди. Стосовно посилання відповідача на ст. 13 Конституції України, то слід зазначити, що в даному випадку Держава, в особі відповідних державних органів, вправі на підставі прийнятих актів, які є чинними, передавати відповідні ділянки надра у володіння чи користування суб`єктам господарювання. А отже саме по собі перебування у володінні суб`єктів господарювання певних природних ресурсів не свідчить про порушення ст. 13 Конституції України. Стосовно посилання відповідача на відсутність доказів наявності ліцензії у позивача та, що саме у АТ «Закарпатгаз» на законних підставах перебуває газорозподільна система до якої підключений відповідач, суд зазначає наступне. Так, згідно п.1 Розділу ІІІ Кодексу ГРМ експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ. Відповідно до постанови НКРЕКП "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Закарпатгаз» від 29.06.2017 N 843 (із змінами), АТ «Закарпатгаз» має ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Закарпатської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз». Отже позивач має відповідну має відповідну ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Закарпатської області. Відповідач, як споживач природного газу, посилаючись на відсутність доказів перебування у позивача на законних підставах газорозподільної системи до якої вона підключена, у свою чергу не надала жодних доказів, що якийсь інший Оператор ГРМ (з відповідною ліцензією) надає їй відповідні послуги. З чого випливає, що відповідні послуги їй надаються саме позивачем. З приводу ж посилання відповідача на те, що НКРЕКП є неконституційним органом, суд зазначає, НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність якого передбачена Законами України "Про природні монополії", "Про електроенергетику", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг". Президент України лише затверджував Положення про НКРЕКП, а не створював даний орган, як про це зазначає відповідач, посилаючись на неконституційність його створення. Узагальнюючи наведене суд відхиляє усі доводи наведені відповідачем у відзиві на позов. Відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 грн.

Outcome: approved