Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 28.08.2019 року звернувся [PERSON] із вказаною позовною заявою та просить суд визнати дійсним договір міни нерухомого майна №05/2000 від 02.06.2000 року щодо 1206/5000 часток квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений на Одеській новій біржі між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 02.06.2000 року був укладений вказаний договір та виконаний повністю його сторонами. [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1206/20000 часток квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що вказаний вид договору відповідно до вимог чинного законодавства має бути визнаний дійсним в судовому порядку, оскільки не був нотаріально посвідченим. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2019 року відкрито провадження у вказаній цивільні справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. [PERSON] , [PERSON] надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, викладені в позовній заяві обставини підтвердили та проти задоволення позову не заперечували. Представник Одеської нової біржі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Таким чином, датою ухвалення цього рішення є 10 березня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.06.2000 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір міни нерухомого майна №05/2000, за яким [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені свого неповнолітнього сина [PERSON] передали, а [PERSON] , [PERSON] прийняли у власність 1206/5000 часток квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] , [PERSON] передали, а [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , прийняли у власність квартиру загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований на Одеській новій біржі в Журналі реєстрації договорів міни нерухомості, реєстраційний номер 05/2000 від 02.06.2000 року та зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] з 22.05.1996 року по 04.07.2000 року було зареєстровано за [PERSON] та ще однією особою на підставі договору купівлі-продажу № [NUMBER] , зареєстрованого на Одеській товарній біржі 21.05.1996 року, що вбачається з довідки, виданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 25.02.2020 року. Як зазначили учасники справи умови договору сторонами виконані повністю. Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом РАЦС м. Дюссельдорф, переклад з німецької мови міститься в матеріалах справи. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , що складається із 1206/20000 часток квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, постановою від 12.02.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що з тексту договору не вбачається, чи були всі сторони договору міни членами біржі, у зв`язку з чим договір міни нерухомого майна не може бути прийнятий нотаріусом як правовстановлюючий документ на 1206/20000 часток квартири. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вирішуючи питання щодо дійсності договору міни, суд керується вимогами законодавства, чинного на день виникнення спірних правовідносин. Згідно ст. 241, 242 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на час укладення договору), діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі. Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу"). При цьому, як вбачається з тексту договору міни від 02.06.2000 року всі учасники договору є членами біржі. Доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині, в матеріалах справи не міститься. Отже, при укладенні договору міни нерухомого майна №05/2000 від 02.06.2000 року сторонами були дотримані умови, передбачені Законом України "Про товарну біржу". Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до п. 13 Постанови при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні договору міни нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, однак відсутність нотаріального посвідчення договору міни нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявності правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved