Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 97 174 грн. 49 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] (яка у подальшому, у зв"язку із укладанням шлюбу 25.11.2011 року змінила прізвище на [PERSON]) 29.07.2008 року було укладено кредитний договір №241494-CRED, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 28 000 грн. 00 коп. строком до 16.01.2009 року зі сплатою 30,00% річних за користування кредитом. Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Разом з тим, відповідач умови договору належним чином не виконує і станом на 14.12.2015 року заборгувала позивачу кошти у сумі 117 067 грн. 94 коп. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.10.2009 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнуто заборгованість за вказаним договором у сумі 24 758 грн. 90 коп. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути різницю боргу за договором кредиту №241494-CRED від 29.07.2008 року у сумі 97 174 грн. 49 коп. За вказаною позовною заявою Дарницьким районним судом м.Києва 18.02.2016 року було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Разом з тим, за заявою відповідача про скасування заочного рішення, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 20.09.2016 року вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Після призначення справи до розгляду у загальному порядку представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з'явився, позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на пропуск строку позовної давності, про що подав відповідну письмову заяву. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] (яка у подальшому, у зв"язку із укладанням шлюбу 25.11.2011 року змінила прізвище на [PERSON]) 29.07.2008 року було укладено кредитний договір №241494-CRED, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 28 000 грн. 00 коп. строком до 16.01.2009 року зі сплатою 30,00% річних за користування кредитом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу у кредит грошові кошти у сумі 28 000 грн. 00 коп. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 14.12.2015 року заборгувала позивачу кошти у сумі 117 067 грн. 94 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 22 672 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 94 395 грн. 00 коп., а також штрафу: фіксовану частину у сумі 250 грн. 00 коп. та процентну складову у сумі 4615 грн. 45 коп. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.10.2009 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнуто заборгованість за вказаним договором у сумі 24 758 грн. 90 коп. Позивач просить суд стягнути різницю боргу за договором кредиту №241494-CRED від 29.07.2008 року у сумі 97 174 грн. 49 коп. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. Таким чином, з умов укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] кредитного договору №241494-CRED та зі змісту наведених правових норм вбачається, що вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості заявлені відповідно до чинного законодавства та є обґрунтованими. Наявність заборгованості у сумі 97 174 грн. 49 коп. підтверджується наданим позивачем розрахунком станом на 14.12.2015 року (а.с.5), який перевірено судом. Разом з тим, з огляду на заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Кредитним договором №241494-CRED передбачено строк повернення кредиту - 16.01.2009 року, тоді як позовну заяву до суду банком пред'явлено лише 13.01.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду та є поза межами трирічного строку позовної давності. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»роз'яснив, шо з урахуванням п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. У зв'язку із зверненням позивача до Коростенського міскрайонного суду Житомирської області строк перебігу позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України було перервано. Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що строк позовної давності у позивача закінчився 16.10.2014 року, а звернувся останній до суду 15.12.2015 року, тобто ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості поза межами загальних строків позовної давності, а тому позивач фактично позбавлений можливості звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів щодо правовідносин, які виникли між сторонами внаслідок укладання договору 241494- СЯЕО від 29.07.2008 року. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач не просив суд поновити строк позовної давності, поважних причин його пропуску не наводив, доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності суду не надав, тому у зв'язку із заявою представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed