Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

В провадженні Буського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за заявою [PERSON], заінтересовані особи [PERSON] Мар»янович, [PERSON], орган опіки і піклування [PERSON] районної державної адміністрації про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Заяву заявник [PERSON] мотивує тим, що [PERSON] приходиться йому дядьком, тобто є рідним братом його мами [PERSON], яка померла 23 вересня 2005 року. Його дядько, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра [PERSON] центральної районної лікарні із діагнозом порушення психіки та поведінки внаслідок церебрального склерозу з астиноневротичним синдромом. Внаслідок хронічного захворювання [PERSON] не здатний повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З народження страждає психічним захворюванням, в результаті якого зміг навчатися в загальноосвітній школі тільки до 4-го класу. Це захворювання суттєво впливає на його здібності, розуміння значення своїх дій і керувати ними. Просить суд задовольнити заяву, визнати [PERSON] недієздатним та призначити його опікуном. В судовому засіданні заявник підтримав подану ним заяву, суду дав пояснення аналогічні мотивам поданої заяви. Суду додатково пояснив, що дядько [PERSON] проживав в [INFO], згодом почав проживати у [PERSON]. Він, як племінник може ставити таке питання перед судом, оскільки інших близьких родичів не має. Представник заявника [PERSON] підтримала подану заяву, просить її задовольнити. Суду додатково пояснила, що шлюб, який уклав дядько є незаконним, так як дядько [PERSON] страждає на психічну хворобу. Заявник та вона є племінниками [PERSON] і є родиною, відтак мають право ставити питання про визнання дядька недієздатним. Донедавна, вона та її рідний брат, який є заявником у справі піклувалися про дядька. Вона зверталася до лікаря-психіатра в [PERSON] районній лікарні, з метою призначити дядькові лікування. Також звертались до органу опіки і піклування [PERSON] районної державної адміністрації з заявою про призначення заявника опікуном. Результати розгляду заяви їй невідомі. Представник заявника [PERSON] підтримав подану заяву. Просить таку задовольнити на підставі доказів у справі. Представник заінтересованої особа Органу опіки та піклування [PERSON] районної державної адміністрації просять розглядати справу без участі представника, оскільки рішенням опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки при [PERSON] районній адміністрації відмовлено в призначенні опікуна [PERSON] Представник заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] заперечила проти задоволення поданої заяви. Заперечили проти задоволення заяви з мотивів наведених у письмових запереченнях, поданих Буському районному суду і долучених до матеріалів справи. Звернула увагу суду, що племінник не може ставити питання про визнання особи недієздатною, так як у заінтересованої особи [PERSON] є законна дружина. Крім того, відсутні медичні документи, які б вказували на наявність психічного захворювання у [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] заперечила проти задоволення заяви, оскільки її чоловік не страждає будь-якими психічними захворюваннями, в побуті він адекватний, допомагає по господарству. Вважає, що заявник не має правових підстав звертатися до суду із заявою про визнання її чоловіка недієздатним, бо він не є членом сімї [PERSON] [PERSON] вона ніколи біля [PERSON] не бачила, заява подана не в інтересах [PERSON], а з корисливих мотивів. Суд, вислухавши доводи заявника, заінтересованих осіб та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Заявник [PERSON] є племінником [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про народження заявника, і тим що під час розгляду справи ніхто з учасників процесу про це не заперечив. Згідно ч.3\~ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У відповідності до ч.3\~ст. 297 ЦПК України\~у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "3 від 28.03.1972 р. "Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним" (із змінами) встановлено, що при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. В справах про визнання громадян обмежено дієздатними такими даними можуть бути акти міліції і громадських організацій, рішення товариських судів та інші докази, які підтверджують факти зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також, що громадянин ставить себе і свою сім'ю в тяжке матеріальне становище. В порушення зазначених норм, заявником у заяві не викладено обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а також не надано доказів, які\~станом на час звернення до суду\~підтверджують ці обставини, подані в оригіналі, або завірені належним чином. Як вбачається із [PERSON] міської ради від 29 червня 2017 року (а.с. 28) та [PERSON] міської ради від 30 серпня 2017 року (а.с. 29), [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Факт не проживання [PERSON] за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] підтверджується [PERSON] від 30 серпня 2017 року складеним [PERSON] міською радою. Заінтересована особа [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб виданим [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 09 вересня 2017 року серія І-СГ № 323113 (а.с. 26). Як вбачається із\~\~змісту відповіді [PERSON] ЦРЛ від 08.06.2017 року № 715 [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває та лікування йому не призначалося (а.с. 43). Згідно довідки № 201 виданою [PERSON] ЦРЛ 17.07.2017р. (а.с. 41) [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Жодних виписок з історії хвороби [PERSON] та інших документів з приводу такого роду захворювань суду стороною заявника не представлено, доказів такого судом не здобуто. З витяга медичної амбулаторної картки [PERSON] з [PERSON] ЦРЛ (а.с. 40) вбачається, що він на обліку у психіатра не перебував, не перебуває, має вікові захворювання. Відповідно до Висновку ЛКК ЛОПКЛ від 12.09.2017 року (а.с. 42) наданого на підставі заяви [PERSON], останній оглянутий лікарями-психіатрами, проведено його обстеження та експериментально-психологічне дослідження та встановлено, що: «На момент огляду [PERSON] доступний правильному контакту. Орієнтований в часі, просторі та власній особі. Емоції адекватні ситуації. Мислення, увага, та память сповільнені за темпом згідно особливостей вікового характеру. Продуктивної психопатологічної симптоматики не виявлено. Критика збережена». Таким чином, лікарями-психіатрами встановлено, що [PERSON] не хворіє жодними психічними розладами, повністю розуміє значення своїх дій і керує ними. Згідно характеристики Виконкому [PERSON] міської ради № 71 від 28 липня 2017 року (а.с. 44), «[PERSON] до адміністративної відповідальності не притягався, скарг на зауважень на його поведінку не було, міськвиконком не має жодних претензій до [PERSON]М.». Згідно характеристики Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області від 09.08.2017 року № 295 (а.с. 45) за час проживання [PERSON] у с.Журатин він не притягувався до адміністративної відповідальності, судимостей не мав, скарг чи зауважень на поведінку [PERSON] не поступало. Зі слів мешканців [PERSON] характеризувався в побуті як спокійна, врівноважена людина, завжди допомагав сусідам по господарству. Жодних проявів агресії чи неадекватної поведінки зі сторони [PERSON] сусіди та мешканці с.Журатин не памятають. Жодних зауважень з приводу поведінки [PERSON] під час його перебування за адресою: буд.37 вул.Шевченка, Кізлівською сільською радою не зафіксовано. Конфліктів з сусідами та іншими мешканцями с.Журатин, які б свідчили про протиправну чи психічно нездорову поведінку (агресія, безпричинні сварки тощо) не зафіксовано, скарги з такого приводу до Кізлівської сільської ради не поступали. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] не вказали про наявність у [PERSON] стійкого психічного розладу, так само як і не зазначили про дивні особливості поведінки, стану, неадекватність вчинків чи висловлювань. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] тривалий проміжок часу, спілкується з ним постійно, він часто буває у неї вдома, допомагав раніше по господарству і нічого в його поведінці неадекватного не вбачає. [PERSON] завжди привітний, добре ставиться до сусідів, все пам'ятає. [PERSON] останнім часом жаліється, що його племінниця хоче забрати квартиру в м.Буську, пише на нього постійні заяви в поліцію, через тяжкі переживання літом дістав інфаркт, його лікувала дружина [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкала із [PERSON] по сусідству багато років у с.Журатин Буського району Львівської області і поганого про нього нічого сказати не може, постійно з ним спілкувалася. Відколи за ним почала доглядати [PERSON] ні разу не бачила його в занедбаному вигляді. Ствердила, що жодного разу не бачила ніяких родичів [PERSON], крім [PERSON]. Їй не відомо, щоб хтось до нього приходив, надавав допомогу чи забирав до себе на проживання. Достаменно знає, що [PERSON] проживав з батьком в с.Журатин, потім [PERSON] перейшов жити до міста [PERSON]. Поки жив в Журатині працював в колгоспі. За поведінкою [PERSON].М ніколи не було нічого, що свідчило б про його психічний розлад. Нормальний чоловік, ні з ким не сварився, ніхто на його поведінку ніколи не жалівся. Ніколи не відмовив сусідам у допомозі, сама не раз його просила допомагати. Знала, що у нього є племінники, однак жодного разу їх там не бачила. Відповідно до вимог ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 2 даної норми визначено порядок визнання фізичної особи недієздатною відповідно до вимог Цивільно- процесуального кодексу України. Ухвалою Буського районного суду від 25 січня 2018 року у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судової психіатричної експертизи відмовлено. Тому з урахуванням наведеного, суд вважає, що підстав для визнання [PERSON] недієздатним не вбачається. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд не має жодного сумніву у належному психічному стані [PERSON], який самостійно та адекватно надав відповіді на поставлені судом запитання, за його характеристиками з місць проживання, в яких він характеризується позитивно, за показами дружини та свідків, які стверджують що підстав вважати [PERSON] таким що страждає на хронічний стійкий психічний розлад, немає. Як вбачається із вимог заявлених [PERSON], він просить встановити над своїм дядьком [PERSON] опіку, призначивши його опікуном, оскільки він «бажає доглядати свого дядька і бути його опікуном і має на це можливість і бажання». Згідно ч. 3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання особи недієздатною може бути подана членами сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки і піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи. Однак, заявником до заяви не додано висновок органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном над недієздатною фізичною особою, а також доказів того, що він звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування. Отже, за результатами розгляду вказаної заяви, суд прийшов до висновку, що заявник [PERSON] діяв недобросовісно, стверджуючи що його дядько [PERSON] страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок якого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними. Статтею 17\~\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~\~визначено, що\~\~Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~\~безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України. Аналогічним чином висновки Європейського суду з прав людини також враховуються при розгляді будь-яких судових справ в національній системі правосуддя. Відповідні положення\~статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачають те, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Так, у справі «[PERSON] проти України» Європейський суд констатував порушення підпунктів «с» та «є» пункту 1 статті 5 Конвенції, пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції, коли заявник повністю залежав від органів влади, які позбавили його шансів довести свою адекватність. Статтею 19\~\~Закону України "Про міжнародні договори України"\~\~встановлено правила про те, що міжнародні договори України (в тому числі конвенції) застосовуються на території України нарівні з національним законодавством. При цьому, у випадку виникнення суперечності між міжнародним договором та національним законом, повинен застосовуватися міжнародний договір. Так у рішенні Європейського суду з прав людини №37679/08v. Czech Republic\~\~зазначено, що будь-яке обмеження свободи особи з психічними розладами навіть на нетривалий час може бути визнано катуванням або жорстоким поводженням. В підпунктах, d, e\~\~та\~\~пункту 1\~статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~йдеться про позбавлення свободи в\~контексті цивільного права. У справі\~\~Вінтерверп проти Нідерландів\~\~(1979) Суд сформулював три критерії, які дозволяють точніше визначити поняття «психічно хворий» в рамках підпункту пункту 1 статті 5, а саме : - держава має використовувати об'єктивні медичні стандарти при вирішенні питання про те, чи може особа вважатись «психічно хворою»; - характер або ступінь психічної хвороби мають бути достатньо гострими, щоб виправдати примусову госпіталізацію; - держава має право утримувати хворого в лікарні лише протягом часу загострення психічного розладу, а тому хворий, який примусово утримується в лікарні через «психічне захворювання», має право на здійснення періодичного огляду: примусове утримання в лікарні не може тривати протягом невизначеного періоду. Таким чином, аналіз практики Європейського суду свідчить про те, що необґрунтоване визнання особи недієздатною або визнання її психічно хворим - є порушення його прав. Враховуючи наявні у матеріалах справи письмові докази та практику Європейського суду, яка говорить про необхідність суворого дотримання органами державної влади прав громадян, які\~\~передбачені Європейською конвенцією про права людини, суд не знаходить підстав для визнання [PERSON] недієздатним, а тим паче призначення йому опікуна в особі заявника, а тому розглядаючи заяву на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог\~ст. 12 ЦПК України, з'ясувавши мету звернення позивача до суду та юридичну природу виниклих правовідносин - у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного, суд констатує, що заявник [PERSON] діяв недобросовісно без достатньої для цього підстави.

Outcome: dismissed