Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вказаним вище позовом просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 38,6 кв.м. з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, він позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім"я. В ході судового розгляду представником позивача, після надходження копії спадкової справи з нотаріальної контори, було уточнено позовні вимоги, про що подано заяву, в якій він просив визнати за позивачем право власності на дане домоволодіння як за спадкоємцем за заповітом. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов визнали та просили задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач - територіальна громада села Хмільниця в особі Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають. (а.с.41) Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (№ 6-54цс12), прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, в якій зазначено, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об"єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва. Статтею 12 Закону України "Про власність", який був чинним на час будівництва спірного будинку, визначено, що у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідок Хмільницької сільської ради Чернігівського району та області № 520, 521 від 11.07.2014 року, №640 від 04.09.2014 року, земельна ділянка в [ADDRESS] була зареєстрована за гр. [PERSON] з 1967 року, яка виділялась колгоспом під забудову. Житловий будинок за даною адресою згідно по господарської книги зареєстрований за [PERSON] з 1967 року по день смерті [INFO]. Даний будинок він будував, але свідоцтво про право власності не видавалось. Станом на 01.07.1990 року та на 15.08.1991 року господарство [PERSON] відносилось до категорії „колгоспний двір", і він був головою колгоспного двору, а його дружина [PERSON] - членом колгоспного двору. (а.с.10, 21) Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/2 частині. Отже, після смерті [INFO] [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]), до спадкового майна належить 1/2 частина вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. Згідно копії спадкової справи, яка надійшла з Першої чернігівської державної нотаріальної контори, спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла її донька [PERSON]. Інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] від своєї частки у спадщині відмовилися на користь [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок спадкоємцю не видавалося. Таким чином, [PERSON] набула права приватної власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). До спадкового майна належить ? частина вказаного вище житлового будинку з господарськими спорудами. Як вбачається з копії заповіту, складеного 27 вересня 2002 року та посвідченого секретарем виконавчого комітету Хмільницької сільської ради Чернігівського району та області, який не змінювався і не скасовувався, [PERSON] за життя розпорядився своїм майном на користь сина [PERSON] (а.с.12). Згідно копії спадкової справи, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок позивачу не видавалося. ( а.с.33-37) Таким чином, відповідно до ст.1218 ЦК України, до позивача [PERSON] перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON], а саме, на ? частину спірного будинку. З довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації за № 222 від 03.07.2014 року вбачається, що право власності на будинок по [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.9). Як вбачається з копії технічного паспорту, спірний будинок має загальну площу 60,1 кв. м., в тому числі площа житлового приміщення - 23,7 кв.м, вартість домоволодіння станом на 26.06.2014 р. становить 52982 грн. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок на ім»я спадкодавця [PERSON] унеможливлює реалізацію спадкоємцем [PERSON] законного права, окрім як в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], можливо визнати право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. Посилання позивача та його представника на довідку Хмільницької сільської ради №750 від 31.10.2014 року на підтвердження того, що [PERSON] 29.06.1998 року вибула із колгоспного двору, суд не приймає до уваги, оскільки колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність". Факт визнання відповідачами позову, судом, не може бути врахований при вирішенні даної справи, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону, а згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд має право ухвалити рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. На підставі викладеного,

Outcome: partial