Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

До суду 18.09.2017 року надійшов позов [PERSON], предявлений до ОСББ «Проспект Шевченка, 2-А», за яким позивач просив стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 41\~658, 68 грн. як безпідставно отримані без відповідної правової підстави та понесені ним судові витрати у розмірі 417 грн.. В обґрунтування позову зазначив, що він є наймачем квартири [ADDRESS], а також машиномісця №11, що знаходиться у паркінгу цього ж будинку. Власниками приміщень у цьому будинку 15.07.1998 було створено обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ПРОСПЕКТ ШЕВЧЕНКА, 29-"А", яке займається утриманням будинку та надає житлово-комунальні послуги. Рішенням загальних зборів 10.09.2013 року керівником Об'єднання було обрано [PERSON]. Посилався на те, що саме з цього моменту з її боку почались численні порушення чинного законодавства та махінації з коштами, що збирались на утримання будинку та оплату житлово-комунальних послуг. Він, зокрема, неодноразово просив обґрунтувати розмір оплати за житлово-комунальні послуги та розмір внесків на утримання будинку. Проте, отримував лише посилання на рішення загальних зборів які встановлювали тарифи взагалі без врахування чинного законодавства і існуючих нормативів, тому він відмовився платити за незаконно нараховані послуги до моменту приведення у відповідність із чинним законодавством способу нарахування. Посилався на те, що тоді [PERSON], користуючись своїм службовим положенням, почала створювати йому перешкоди у користуванні майном, лаялась з його родичами, які приїжджали до нього у гості. Тому у решті решт він вимушений був сплатити суму, яку вона просила, а саме 41\~658, 68 грн.. Після сплати позивач вкотре звернувся до [PERSON] із проханням надати детальний розпис по послугах суми, що він сплатив, а також нормативне обґрунтування такого розрахунку. На його прохання він вкотре належної відповіді не отримав, листом №Д/27 від 29.08.2017 року йому повідомили, що все те, що він платив є цільовим внеском і відповідно ніякого нормативного обґрунтування не буде. Вважає, що відсутність детального розпису та нормативного обґрунтування розрахунку платежів підтверджують той факт, що ОСББ безпідставно отримало від нього грошові кошти. Таким чином, на підставі ст. 1212 ЦК України звернувся до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 19.09.2017 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 12.10.2017 року представник позивача усунув недоліки позову, надавши до суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 16.10.2017 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні на 13.11.2017 року. Судове засідання, призначене на 18.12.2017 року, за клопотанням представника відповідача було відкладено на 18.12.2017 року. До суду\~18.12.2017\~року надійшли\~письмові заперечення\~від представника\~відповідача (а.с.35-61),\~згідно яких\~не визнали\~ті обставини,\~що позивач\~є наймачем\~квартири [ADDRESS] та\~машиномісця №11,\~що знаходиться\~у паркінгу\~цього ж\~будинку,\~а також\~ті обставини,\~що між\~позивачем та\~ОСББ укладено\~договір оренди\~від 14.12.2016\~року,\~оскільки останні\~не підтвердженні\~відповідними оригіналами\~доказів. А у разі, якщо суд прийме до уваги Договір оренди між позивачем та [PERSON], то просили врахувати наступні обставини. Відповідно до п. 2.3.7 договору оренди від 14 грудня 2016 року, який був укладений між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) про передачу вбудованого машинного міста № 11, розташованого у вбудованому автопаркінгу у підвалі будинку за адресою місто Одеса, проспект Шевченка 29-А, [PERSON] був зобовязаний укласти договір з ОСББ «Проспект Шевченко 29-А» про надання необхідних додаткових послуг узгоджених з ОСББ, послуг по обслуговуванню вбудованого машинного міста у вбудованому автопаркінгу на підставі чинного законодавства та на підставі нього своєчасно оплачувати наданні послуги. Відповідно до п. 2.3.7 та п. 2.3.8 договору оренди від 07 лютого 2016 року, який був укладений між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) про передачу жилого приміщення, розташованого за адресою [ADDRESS], [PERSON] був зобовязаний укласти договір з ОСББ «Проспект Шевченко 29-А» про надання основних послуг по обслуговуванню будинку, прибудинкової території на підставі чинного законодавства та на підставі нього своєчасно оплачувати наданні послуги; про надання узгоджених додаткових послуг по обслуговуванню будинку, прибудинкової території на підставі чинного законодавства та на підставі нього своєчасно оплачувати наданні послуги. Відповідно до абз.1,3 ч. 2 п. 4 Статуту ОСББ «Проспект Шевченка, 29- «А», затвердженого загальними зборами членів обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-«А» протокол від 22 квітня 2016 року: «сплата встановлених загальними зборами обєднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами обєднання, є обовязковою для всіх співвласників; порядок сплати,\~перелік та\~розміри внесків\~і платежів\~співвласників,\~у тому\~числі відрахувань\~до резервного,\~ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами обєднання відповідно до законодавства та Статуту». На засіданні загальних зборів ОСББ «Проспект Шевченка, 29 -«А» від 23.05.2013 року співвласниками ОСББ «Проспект Шевченка, 29- «А» було прийнято рішення про оплату з 01.06.2013 р. всіх обовязкових платежів ( житлово-комунальні послуги, послуги з управління будинком та прибудинковою територією) та додаткових послуг із розрахунків з 1 квадратного метру загальної площі власності. Відповідно до ч. 2 п. 5 Статуту ОСББ «Проспект Шевченка, 29- «А»: «співвласник зобовязаний виконувати обовязки, передбачені Статутом обєднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень; своєчасно і повному обсязі сплачувати належні внески і платежі до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим». Посилались на те, що виходячи з положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач як споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для його звільнення від оплати послуг у повному обсязі». Також, посилались на правову позицію ВСУ від 02.10.2013 року по справі №6-88цс13, згідно якої у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу. За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позову [PERSON]. Розгляд справи, призначений на 18.12.2017 року, був відкладений у звязку з неявкою в судове засіданні учасників справи. 08.02.2018 року розгляд справи був відкладений у звязку з розглядом цивільної справи №522/20025/14. Ухвалою суду від 07.03.2018 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 26.04.2018 року. Розгляд справи, призначений на 26.04.2018 року, був відкладений на 26.06.2018 року у звязку з неявкою в судове засіданні учасників справи. 26.06.2018 року розгляд справи за клопотання представника позивача був відкладений на 02.07.2018 року. У судовому засіданні 02.07.2018 року представник позивача [PERSON] (по довіреності від 29.03.2017 року) наполягав на задоволенні позову за викладених у позові обставин. Посилався на те, що розмір стягнутих коштів є необґрунтованим, відсутнє відповідне рішення міської ради про затвердження тарифів та немає договору між позивачем та ОСББ, а рішення загальних зборів вважає неналежним доказом. Посилався на те, що факт отримання позивачем відповідних послуг ним не визнавався та останнє підлягає доведенню. Підтвердив, що позивач не є власником квартири, проте як користувач (наймач) повинен сплачувати рахунку по ній. Квартира належить сину позивача [PERSON]. Представника відповідача [PERSON] ( по довіреності від 16.11.2017 року) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, просив врахувати їх пояснення, надані у запереченнях від 18.12.2017 року. Додатково посилався на те, що відповідно до п.2 розділу 5 Статуту ОСББ споживач зобовязаний виконувати рішення загальних зборів ОСББ, який є вищим органом обєднання, та внески споживачів є джерелом їх фінансування. Ними було надано рішення від 23.05.2013 року, прийняте на загальних зборах співвласниками ОСББ «Проспект Шевченка, 29- «А», про оплату з 01.06.2013 р. всіх обовязкових платежів ( житлово-комунальні послуги, послуги з управління будинком та прибудинковою територією) та додаткових послуг із розрахунків з 1 квадратного метру загальної площі власності. Посилався на те, що ОСББ не зобовязано укладати договори, а відсутність такого договору не можуть бути підставою для звільнення позивача від сплати комунальних послуг. При цьому, між ОСББ та [PERSON]А.(колишньою власницею) було укладено відповідний договір та відкрито особовий рахунок. Посилання представника позивача на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вважає недоречними. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем за договором оренди №2 від 07.02.2017 року є наймачем житлового приміщення - квартири [ADDRESS], а також за договором оренди №1 від 14.12.2016 року наймачем машиномісця №11, що знаходиться у паркінгу цього ж будинку. Таким чином, позивач не є власником нерухомого майна. Судом встановлено, що балансоутримувачем будинку 29а, по проспекту Шевченка у м. Одесі, є ОСББ «Проспект Шевченка, 29 «А», статут якого було первинно зареєстровано Приморською районною адміністрацію виконавчого комітету Одеської міської ради 15.07.1998 року за №858. 21 липня 2017 року позивач сплачено на користь ОСББ кошти на суму 41\~658,68 грн.. (згідно платіжного доручення №2 від 21.07.2017 року (а.с.8). При цьому вказані кошти внесені добровільно. Між тим, звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просив стягнути з ОСББ на його користь дану суму коштів як набуті без відповідної правової підстави, оскільки відсутній детальний розпис та нормативне обґрунтування розрахунку платежів. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212\~ЦК України і\~цього інституту\~цивільного законодавства\~вказує на\~те,\~що правова\~природа інституту\~безпідставного отримання\~чи збереження\~майна (предмет\~регулювання)\~це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону,\~\~ або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509\~ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). [PERSON] не\~може вважатися\~набутим чи\~збереженим без\~достатніх правових\~підстав,\~якщо це\~відбулося в\~не заборонений\~цивільним законодавством\~спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Загальна умова частини першої статті 1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212\~ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14, від 18 квітня 2018 року по справі № 668/7704/15-ц. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212\~ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція, висловлена ВСУ у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 752/13032/16-ц. Суд вбачає, що ОСББ було відкрито особовий рахунок на імя колишнього власника квартири [PERSON]. Згідно п.2.3.7 вказаних договорів, орендатор зобовязався укласти договір з ОСББ «Проспект Шевченка 29-а» щодо надання основних послуг з обслуговування будинку, прибудинкової території на підставі діючого законодавства та на підставі нього своєчасно сплачувати надані послуги. Згідно п.2.4.2 орендатор має право сплатити з червня 2016 року комунальні послуги, основні та погоджені додаткові послуги ОСББ «Проспект Шевченка 29-а». Отже, правовідносини між позивачем та ОСББ фактично виникли з приводу сплати наданих відповідачем послуг. Останнє не заперечується стороною позивача, оскільки з самого позову слідує те, що позивач сплачував кошти на погашення боргу за комунальні послуги, його не згода з розміром нарахованих до сплати коштів не свідчить про безпідставність їх набуття з боку ОСББ. Як свідчить\~аналіз матеріалів\~справи, відповідач набув майно у користування за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, за яким він зобовязувався сплачувати витрати з його утримання. Відповідно до статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку". Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Згідно із частиною четвертою статті 4 цього Закону основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об'єднання (частина третя згаданої статті). Так, відповідно до статті 4 наведеного Закону об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. У відповідності до статті 10 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об'єднання є загальні збори його членів, правління, ревізійна комісія об'єднання. Вищим органом управління об'єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться згідно з вимогами статуту об'єднання. Загальні збори правомочні, якщо на них присутні більше половини членів об'єднання. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов'язковим для всіх членів об'єднання. Статтею 16 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об'єднання має право відповідно до законодавства та статуту об'єднання шляхом скликання загальних зборів встановлювати розміри платежів, зборів і внесків членів об'єднання, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів. Проте, відповідно до статті 17 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначені права об'єднання щодо забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов'язків, зокрема, право вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об'єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів; право звертатися до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об'єднання платежі, збори і внески, а також відрахування до резервного і ремонтного фондів. Тобто, приписами наведеної норми передбачено права об'єднання, та відповідно, обов'язок щодо сплати встановлених законом та Статутом об'єднання платежів, зборів та внесків, Статтею 21 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами обєднання відповідно до законодавства та статуту обєднання. Відповідно до абз.1,3 ч. 2 п. 4 Статуту ОСББ «Проспект Шевченка, 29- «А», затвердженого загальними зборами членів обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29- «А» протокол від 22 квітня 2016 року: «сплата встановлених загальними зборами обєднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами обєднання, є обовязковою для всіх співвласників; порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами обєднання відповідно до законодавства та Статуту». На засіданні загальних зборів ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» від 23.05.2013 року співвласниками ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» було прийнято рішення про оплату з 01.06.2013 р. всіх обовязкових платежів (житлово-комунальні послуги, послуги з управління будинком та прибудинковою територією) та додаткових послуг із розрахунків з 1 квадратного метру загальної площі власності. Отже, підставами для нарахування ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» вартості послуг слугувало рішення загальних зборів членів ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» про встановлення розміру внесків, яке є чинним і в судовому порядку недійсним не визнавалося, а також факт надання цих послуг. Таким чином рішення загальних зборів є обовязковим для виконання усіма співвласниками. При цьому суд враховує що позивач сплатив зазначені кошти, тим самим погодився на оплату таких витрат. Крім того, позивач посилається в позові на те, що тарифи, встановлені ОСББ, яке є виконавцем послуг відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", підлягають затвердженню органами місцевого самоврядування. За змістом статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем житлово-комунальних послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статуту ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А» об'єднання може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладення договорів з фізичними чи юридичними особами. Об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання. Отже, суд при вирішенні спору доходить до висновку про те, що відповідач не здійснює господарської діяльності у розумінні наведених норм законодавства, оскільки його діяльність спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов його функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, а відтак, ця діяльність є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючого суб'єкта. За таких обставин ОСББ не є виробником та/або виконавцем житлово-комунальних послуг, визначених відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки не надає і не виробляє таких послуг, а отже, і не формує цін чи тарифів на послуги, які б підлягали встановленню (затвердженню) органами місцевого самоврядування. ОСББ, які самостійно (власними силами та/або з залученням на договірній основі інших юридичних та фізичних осіб) забезпечують утримання будинку і прибудинкової території, при визначенні розміру внесків (платежів) на таке утримання повинні виходити з розміру витрат, передбачених кошторисом об'єднання, який відповідно до статті 10 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" затверджується загальними зборами членів об'єднання. При цьому ні зазначеним Законом, ні іншими законодавчими актами України не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування розмірів внесків та платежів, визначених загальними зборами ОСББ. Таким чином, суд вважає, що позивачем помилково ототожнюються внески (збори, платежі) на утримання будинку, визначені загальними зборами ОСББ, із тарифом на житлово-комунальну послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який відповідно до статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування" та статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" підлягає встановленню органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 2 п. 5 Статуту ОСББ «Проспект Шевченка, 29-«А»: «співвласник зобовязаний виконувати обовязки, передбачені Статутом обєднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень; своєчасно і повному обсязі сплачувати належні внески і платежі до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених\~ЦПК України\~випадках. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed