Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до комунального підприємства «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство» про встановлення порушення прав споживача щодо неналежного визначення ціни послуги та покладення обовязку здійснити перерахунок наданих послуг з централізованого опалення, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 1 грудня 2003 року був укладений договір № 050-07/982 про постачання води питної якості та постачання теплової енергії на опалення, пунктом 3.1 якого передбаченого оплату послуг за опалення із розрахунку за 1 кв.м опалюваної площі. Зазначив, що відповідач у порушення умов договору та п.77 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 146 від 17 жовтня 2014 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» здійснював нарахування плати за опалення за період з жовтня по грудень 2014 року з розрахунку не 4.02 грн. за 1 кв. м, а по надуманим навантаженням у Гкал. Також зазначив, що опалення було ввімкнено тільки 30 жовтня 2014 року, а тому за жовтень він має оплатити тільки за півтора дня користування теплом. На підставі викладеного позивач прохав визнати, що мало місце порушення прав споживача [PERSON] з боку надавача послуги з централізованого опалення комунальним підприємством «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство» щодо неналежного визначення ціни послуги та зобовязати його здійснити перерахунок наданих послуг з централізованого опалення за період жовтень - грудень 2014 року у відповідності до умов розділу 3 пункту 3 договору № 050-07/982 від 1 грудня 2003 року та п.77 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 146 від 17 жовтня 2014 року, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, пояснив, що за умовами договору, укладеному з позивачем у 2003 році, нараховувалася плата за опалення житлового будинку за 1 кв.м до 23 травня 2014 року, коли Національною комісією було прийнято Постанову, відповідно до якої визначено тариф на оплату теплової енергії у розмірі 158 грн. 56 к. за Гкал. Саме по цьому тарифу нараховувалася плата за опалення позивачу за період з 20 жовтня по 14 грудня 2014 року. Вважає, що тариф, визначений Національною комісією у Постанові від 17 жовтня 2014 року за № 146 розмірі 4.02 грн. за 1 кв.м не може бути застосований до позивача так як йому надаються послуги з постачання теплової енергії, а остання стосується оплати послуг з централізованого опалення. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 1 грудня 2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем комунальне підприємство «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство» було укладеного договір № 050-07/982 про постачання води питної якості та постачання теплової енергії на опалення. Пунктом 3.1 вказаного договору передбачено, що оплата послуг за опалення здійснюється щомісячно згідно діючих тарифів на момент розрахунку, тариф на момент розрахунку висновку дійсного договору складає 0.27 грн. за 1 кв.м опалюваної площі. З пояснень сторін, наданих у судовому засіданні, вбачається, що дія вказаного договору була припинена за згодою сторін 14 грудня 2014 року. З рахунків, що є в матеріалах справи (а.с.11) видно, що позивачу за жовтень було нарахована плата за опалення : 6.3470 Гкал х 158.56 грн. = 1006 грн. 38 к., за листопад : 18.8450 Гкал х 158.56 грн. =2988 грн. 06 к.; за грудень :13.3880 Гкал х 158.56 грн. = 2122 грн. 80 к. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.1 ст. 13 цього Закону комунальними послугами є централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Таким суб'єктом господарювання є комунальне підприємство «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство». Згідно з п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 77 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 146 від 17 жовтня 2014 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг», яка діяла до 31 березня 2015 року, було встановлено тариф для послуг, які надаються комунальним підприємством "Теплопостачання та водоканалізаційне господарство" (м. Южноукраїнськ) з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 165,11 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 4,02 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); Як встановлено у судовому засіданні, у будинку споживача у період з жовтня по грудень 2014 року прилад обліку послуги на опалення не встановлювався. Таким чином, позивач у спірний період з 20 жовтня по 14 грудня 2014 року мав би сплачувати за опалення житлового будинку за тарифом у розмірі 4,02 грн. за 1 кв. м за місяць. Доводи представника відповідача про те, що для оплати послуг повинні застосуватися тариф, визначений у Постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 567 від 23 травня 2014 року у розмірі 158.56 грн./Гкал (з ПДВ) не можуть бути прийняті судом до уваги, так як у вказаній постанові і у Постанові від 8 квітня 2014 року N 318 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» визначені тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення. Однак із тексту договору, укладеного між сторонами, видно, що предметом договору, згідно п.п.1.2.4, 1.3.1 є централізоване опалення житлового будинку, опалювана площа якого 277 кв.м, а не здійснення послуг щодо постачання теплової енергії. За такого, вимоги позивача щодо покладення обовязку на відповідача здійснення перерахунку наданих послуг з централізованого опалення за період жовтень - грудень 2014 року у відповідності до п.77 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 146 від 17 жовтня 2014 року є обґрунтованими і підлягають задоволенню. З рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 24 листопада 2014 року за № 269 та наказу № 113 від 20 жовтня 2014 року комунального підприємства «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство» видно, що опалювальний сезон м.Южноукраїнська розпочався 20 жовтня 2014 року. Тому відповідачем розрахунок має бути проведено за період з 20 жовтня по 14 грудня 2014 року, так як позивач не надав суду доказів про те, що опалення було розпочато з 30 жовтня 2014 року. Вимоги позивача про визнання судом того, що мало місце порушення прав споживача [PERSON] з боку надавача послуги з централізованого опалення комунальним підприємством «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство» щодо неналежного визначення ціни послуги не підлягають задоволенню, поскільки такий спосіб не є належним способом захисту позивачем своїх прав, передбачених ст. 16 ЦК України. Разом з тим, не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди з таких підстав. Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що підстав для відшкодування моральної шкоди, передбачених Законом "Про захист прав споживачів» немає, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial