Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

27 січня 2014 року [PERSON] звернулась до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до приватного підприємства "Грандфінресурс" про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення коштів. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що 22 серпня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір № 211051 про надання позики за умовами діяльності програми «Альянс України». Вона виявила бажання отримати в позику 50 000 гривень. Кожний з них взяв на себе зобов'язання відповідно до умов цього договору. Вона зобов'язувалася сплатити комісійну плату, а також сплачувати щомісячно чисті платежі та адміністративні витрати. Відповідач гарантував сумлінне виконання взятих на себе зобов'язань, надання позики з розстроченням платежу. Термін дії договору був обумовлений з 22 серпня 2012 року по 06 жовтня 2027 року. Умовами договору передбачалось отримання нею позики в розмірі 50 000 гривень. Відповідач у договорі зазначив, що програма Альянс Україна - це програма, метою якої є надання грошових коштів у позику на достатньо тривалий період у порядку і на умовах, передбачених даним договором та додатками до нього. Але умов договору відповідач не виконав. Нею було сплачено 4305.56 грн. на виконання умов даного договору. Ніяких дій, спрямованих на отримання позики, відповідач не здійснив. Були одні лише обіцянки. Тому вона змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими умовами договору є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умовами діяльності програми «Альянс України», а саме, статтею 4 додатку № 2 до договору № 211051 передбачений порядок проведення заходу по розподілу грошового фонду. За змістом статті 4 додатку № 2 вбачається, що рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам, на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар є конфіденційною і не може бути перевірена нею, позивачем. У підпункті «в» пункту 4.12 додатку № 2 до договору зазначено, що комітет визначає учасників, що вказали максимальну сплачену кількість загальних платежів, з урахуванням дотримання усіх вимог договору та додатків до нього, після чого, якщо фонд реєстру є достатнім для надання дозволу одному або декільком учасникам, приймається рішення про видачу таким учасникам дозволу, що фіксується у протоколі заходу про розподіл грошового фонду. Одночасно п. 2.1.2 договору № 211051 передбачено обов'язок позивача щомісяця до 15 числа сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідну суму у позику, та адміністративні витрати, що є оплатою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Таким чином, на позивача згідно з договором покладено обов'язок суворо дотримуватись умов договору, а виконання умов договору з боку відповідача залежить від власної волі відповідача, до того ж для відповідача не існує будь яких негативних наслідків невиконання позивачем обов'язку по договору. Такий істотний дисбаланс договірних прав завдає шкоди позивачу, оскільки останній не зважаючи на сумлінне ставлення до своїх зобов'язань за договором, все ж таки позбавлений права отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи, для того щоб вплинути на результати розгляду його заяви, зробивши найбільший внесок. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, в подальшому учасник програми «Альянс Україна», який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому позивач сплачує відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми «Альянс Україна», що є прямим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» і є нечесною підприємницькою практикою, що вводить споживача в оману. Умови укладеного договору вважає не справедливими. Відповідно до п.7 ч.3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно із п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Доказами по справі є квитанції, копії яких вона додає до позовної заяви, згідно яких нею сплачено відповідачу 4305.56 гривень, копія договору та умов діяльності програми Альянс Україна. Просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору № 211051 укладеного 22 серпня 2012 року між нею та ПП «Грандфінресурс». Стягнути з відповідача на її користь 4305.56 грн. понесених нею збитків. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору № 211051 укладеного 22 серпня 2012 року між [PERSON] та ПП «Грандфінресурс». Стягнути з відповідача ПП « Грандфінресурс» на користь [PERSON] 4305 грн. 56 коп. понесених нею збитків. Судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача ПП «Грандфінресурс» в судове засідання не з'явився, який про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення від 10.02.2014 року про отримання відповідачем ПП «Грандфінресурс» повістки про виклик в судове засідання на 18.02.2014 року на 14 год. 15 хв. Заяви до суду про відкладання розгляду справи не подавав і не повідомив суд про причини своєї неявки, тому суд вважає, що представник відповідача не з'явився в судове засідання без поважних причин. Суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди та клопотання представника позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 211051, відповідно до якого позивач зобов'язується вносити обов'язкові платежі, а відповідач - виконувати певні дії та надавати визначені договором послуги, а саме: виконувати від імені і за рахунок позивача певні юридичні дії, направлені на придбання товару або аналогічної суми - займу, визначену в додатку № 1 договору, на умовах діяльності програми "Альянс Україна", які містяться в додатку № 2, що являються невід'ємною частиною договору, в тому числі: формувати Реєстр учасників, забезпечувати його адміністрування, організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснювати оплату товару на користь учасника або надавати учаснику відповідну суму у позику, надавати інші послуги та здійснювати інші правочини передбачені договором (а. с. 10 - 15). У відповідності до п. 2.1.1, п. 2.1.2 договору позивач зобов'язується сплатити одноразовий комісійний внесок та своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого відповідач здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми позики. Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом двох місяців виконував свої зобов'язання належним чином, сплатив єдиний внесок, сплачував адміністративні збори та обов'язкові платежі на загальну суму 4305.56 грн., що підтверджується квитанціями про оплату (а.с.7 - 9). Як зазначає позивач, на день подачі позову, відповідач не виконав свої зобов'язання та не надав інформації по формуванню та розподілу фонду та не передав товар чи аналогічну суму займу згідно до умов договору. В листі на ім'я позивача [PERSON] ПП «Грандфінресурс» повідомляє, що договір з 26.11.2012 року з [PERSON] розірвано в односторонньому порядку у зв'язку з невиконанням [PERSON] вимог договору, а саме: ст. 2 договору п. 2.1.2, п. 2.1.3; ст.3 додатку № 2 до договору п. 3.2, 3.4; ст. 8 додатку № 2 до договору п. 8.3. В додатку № 2 п. 8.2 договору № 211051 зазначено, що коли договір буде розірваний зі сторони адміністрації при не виконанні учасником п.3.2 ст.3 додатку № 2 до договору, то одноразовий комісійний внесок та адміністративні витрати учаснику не повертаються. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 , ч.1. ч.2 ст. 215 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 р. по справі № 6-40 цс 13, зазначено, що в Законі України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару . Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів (Постанова ВСУ від 11.09.2013 р. по справі № 6-40 цс 13). У той самий час предметом договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання товарів програми "Альянс Україна", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару. У відповідності до п. п. 2.1.1., 2.1.2 даного договору, учасник зобов'язується сплатити Одноразовий комісійний внесок та своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати Загальний платіж, який включає Чистий внесок за рахунок якого Адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є сплатою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Відповідно до додатку № 2 до договору, програма "Альянс Україна" - це програма, що базується на створенні реєстрів учасників, метою яких є придбання бажаних товарів або відповідних сум у позику з розстроченням платежу на досить тривалий час, на умовах, передбачених даним договором та додатком до нього. Чистий внесок - це частина Загального платежу, за рахунок якої адміністратор здійснює оплату вартості товару або відповідної суми у позику та розмір якої визначається шляхом ділення вартості товару (50000,00грн.) на кількість платежів, зазначених у додатку № 1 до договору та відповідає графіку платежів. Таким чином, в договорі чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину вартості товару. Отже, договором визначено, що щомісячна сплата внесків здійснюється за товар, який передається споживачеві в рамках укладеного договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Пунктом 2.2.5 договору визначено, що учасник має право отримати товар, придбаний на його користь, або відповідну суму у позику, в порядку передбаченому у додатку № 2 до договору. Відповідно до п. 14.1. адміністратор гарантує придбати на користь учасника товар або надати відповідну суму у позику, за умови виконання останнім всіх умов договору та додатків до нього. Згідно із п. 4.2. , учасники, що не виконують своїх зобов'язань, передбачених договором та відповідними додатками до нього, не допускаються до участі у заході по розподілу фонду Реєстру. Тобто, відповідач гарантує отримання кожним учасником програми обраного товару, за умови належного виконання договору. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (Постанова ВСУ від 11.09.2013 р. по справі № 6-40 цс 13). Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що процедура прийняття рішення про передачу є непрозорою, а позивач сплачував кошти не за товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а тому така діяльність відноситься до нечесної підприємницької практики. Проте, таке твердження суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, за схемою придбання товарів у групах отримують товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, кожний учасник отримує товар відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за нього до повної виплати. Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів (Постанова ВСУ від 11.09.2013 р. по справі № 6-40 цс 13). Так, позивач дійсно здійснював платежі на виконання умов договору на суму 4305.56 грн., проте договором та додатками до нього, передбачено, що вартість обраного товару становить 50000,00 грн., які учасник повинен сплатити відповідно до графіку платежів. Відповідно до договору, учасники які не виконують умови договору не допускаються до Заходу розподілу фонду. Передбачені договором умови, дозволяють учаснику сплачувати ціну товару невеликими щомісячними внесками, які названі "Чисті внески". Відповідно до п. 4.8, учасник програми заявляє, що отримав усі пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору та додатків до нього, що засвідчує своїм підписом. Діяльність ПП «Грандфінресурс» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч.5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державного регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «Фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-V1 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1 відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та придбання товарів у групах. Якщо перше поняття є порушенням законодавства, то друге є легітимною підприємницькою діяльністю. Спірний договір укладений 22 серпня 2012 року і на час укладання договору з [PERSON] діяльність ПП «Грандфінресурс» відповідала вимогам законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ч.3 ст. 10 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ч.1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, в межах яких розглядався позов, тому суд вважає в задоволенні позовних вимог [PERSON] застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору № 211051 укладеного 22 серпня 2012 року між [PERSON] і ПП «Грандфінресурс» та стягнути з відповідача ПП «Грандфінресурс» на користь позивача [PERSON] 4305 грн. 56 коп. понесених нею збитків - необхідно відмовити. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved