Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що спірний житловий будинок належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був батько. Після смерті батька він залишився проживати у будинку, користується ним, підтримує у належному стані. В даний час він звернувся до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак листом від 14.09.2017 року приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М. відмовила йому у видачі свідоцтва про праву на спадщину на вказане майно у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Оскільки в нотаріальній конторі йому не може бути видане свідоцтво про право на спадщину, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], подали до суду заяви про визнання позову, просять розгляд справи проводити без їх учсасті. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та додані до неї письмові документи, об`єктивно оцінивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.09.1990 р., виданого на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів № 331 від 20.09.1990 р., жилий будинок в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого являється [PERSON]. Жилий будинок зареєстрований Стрийським МБТІ та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 137 від 22.10.1990 р. Витягом з погосподарської книги с. Лисків Жидачівського району Львівської обалсті встановлено, що господарство [ADDRESS] відноситься до групи колгоспний двір та рахувається за громадянами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів колгоспного двору, кожному із них фактично належала 1/5 частина колгоспного двору. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що [PERSON], помер [INFO] року. Після смерті члена колгоспного двору [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. Згідно довідки Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області№ 802 від 10 серпня 2017 року, [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та фактично проживав у [INFO] разом із своєю сімєю: дружиною [PERSON], синами: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом, спадкоємці першої черги є в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Судом встановлено той факт, що [PERSON] постійно до дня смерті проживав разом із померлим [PERSON], а відтак вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] у вигляді житлового будинку. Інші спадкоємці майна за законом, які згідно витягу погосподарських книг по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року проживали у будику: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син та [PERSON] - син, від належних їм часток у майні колгоспного двору та від права на спадкування частки, яка належала їх чоловікові та батькові [PERSON] - відмовилися в користь позивача [PERSON]. З письмової відповіді приватного нотаріуса Гивель Г.М. Жидачівського районного нотаріального округу № 39/02-14 від 14.09.2017 р. вбачається факт відмови нотаріуса у видачі позивачу як спадкоємцю по закону після смерті батька [PERSON], свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обгрунтованими, оскільки позивач, являючись спадкоємцем по закону після смерті батька має право на оформлення своїх спадкових прав, а тому позов слід задоволити та визнати за ним право власності на житловий будинок в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року в с. Лисків Жидачівського району Львівської області.

Outcome: approved