Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.02.2012 року [PERSON] (далі - Відповідач) отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. За інформацією позивача, викладеної у позові, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://ргіvatbank.uа/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 31.07.2018 року має заборгованість - 59888,38 грн., яка складається з наступного: 1970,53 грн. - заборгованість за кредитом; 50753,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3836,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2828,02 грн. - штраф (процентна складова). На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав і інтересів АТ КБ "Приватбанк". Просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 59888,38 грн. за кредитним договором № б/н від 21.02.2012 року та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. 03 вересня 2018 року представник позивача Кіріченко В. М. надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 02 жовтня 2018 року відповідач надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року задоволено заяву відповідача та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 28 листопада 2018 року представник відповідача [PERSON] надав відзив на позов, у якому просив повністю відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач стверджує, що заявлена сума процентів 50753,83 грн. нарахована позивачем на 1970,53 грн. за 6 років та 6 місяців згідно норм ч. 1 ст. 1048, ч. 1ст. 1054 ЦК України є необґрунтованою та недоведеною, неможливо на близько 2 тисячі гривень нарахувати понад 50000 відсотків при спочатку 30%, потім 34,80%, а пізніше 43,20% відсотковій ставці за 6 років та 6 місяців, оскільки за рік при максимальній ставці сума процентів складає 851,27 грн. Визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка30,00% річних є фіксованою та не може змінюватися протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки без дотримання вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. Крім того, на виконання припису ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованого збільшення розміру процентної ставки із 30% на 34,80% та в послідуючому на 43,20% суду не надано, зокрема не надано позивачем повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки. Жодних офіційних повідомлень щодо зміни процентної ставки на адресу реєстрації відповідача та адресу зазначену в анкеті-заяві, не надходило. Таким чином, заявлена до стягнення сума відсотків у розмірі понад 50000 грн. виходячи з усіх розрахунків є явно в рази завищеною. З цих підстав позовні вимоги в частині стягнення 50753грн. 83 коп. нарахованих відсотків за користування кредитом є необґрунтованими, недоведеними і такими, що не можуть бути задоволені, а тому в цій частині позову слід відмовити із вищенаведених підстав (стягнувши лише 3842 грн.54 коп.). Позивач поряд із стягненням пені (більша частина з якої перебуває за межами строку спеціальної позовної давності), заявив вимоги про стягнення двох штрафів у загальному розмірі 3328 грн. 02 коп. Позивач нарахував та заявив до стягнення як пеню за кожен день прострочення грошового зобов`язання , так і ще додатково штраф за одне й теж саме прострочення, однак лише з огляду на положення ЦК України за яким штраф і пеня це різновиди однієї і тієї ж самої неустойки, норми ст. 61 Конституції України та правові позиції Верховного суду України у справах № 3-37гс13, № 6-2003цс15, правових підстав для стягнення цього штрафу немає, оскільки це буде подвійна відповідальність за одне й те ж саме порушення, що заборонено законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Заявляє про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені. Таким чином, максимальна сума до стягнення за цим позовом становить 1970 грн. 53 коп. тіло кредиту; 3842 грн.54 коп. - нараховані відсотки. Всього до стягнення 5813 грн. 07 коп. Просить суд у задоволенні позову АТ КБ «Привабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити повністю. 26 листопада 2018 року позивач надав суду відповідь на відзив, у яком виклав свої заперечення проти заперечень відповідача. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів. Згідно наказу банку СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року при виникненні прострочених зобов`язань нараховуються подвійні відсотки на всю суму заборгованості. Сторони погодили, що проценти нараховуються до дня коли зобов`язання за договором не буде виконано належним чином. Відповідач був вільний як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування. Відповідач укладаючи договір підтвердив згоду зі всіма умовами договору, в частині розміру відсотків та вважав їх справедливими по відношенню до себе. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. З 04.2014 року Банком були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені Наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014року, згідно якого у разі виникнення прострочених зобов`язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Сума після коми ручного розрахунку може відрізнятися від розрахунку який додано до позову у зв`язку з автоматичним округленням. Розрахунок, який здійснив Відповідач не є належним доказом, тому що останній немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 01.09.2014 року та 01.04.2015 року та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від Відповідача до Банку не надходило. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня і штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Просить суд задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі. Представник позивача Кіріченко В. М. у судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що [PERSON] дійсно отримувала картку у Притбанку з кредитним лімітом 1970 грн., а не 2000 грн. як зазначено у позові. Дані кошти вони використали за призначенням для врятування життя на лікування та відновлення в лікарні. Здійснювали оплату кредиту до поки була змога сплачувати, потім виникли фінансові труднощі і останній платіж, який вони зробили по картці був 23.10.2014 року в розмірі 25 грн. Перед цим був зроблений платіж 22.10.2014 року в розмірі 100 грн. Після цього вони не здійснювали платежі не вносили кошти на рахунок, не поповнювали картку. В цей період у них почала формуватися заборгованість, але банк ніяких дій не здійснював з приводу повідомлення їх про те, що вони порушують умови договору та не поповнюють картку. Листів, офіційних та неофіційних повідомлень від банку вони не отримували. Вони згодні з вимогами банку з приводу виплати тіло кредиту в сумі 1970,53 грн., так як вони брали ці кошти, а також відсотки, які спів розмірні процентній ставці, яка була установлена в договорі на період коли [PERSON] отримувала картку в розмірі 30% річних, тобто відсотки які нараховуються на тіло кредиту. Банк фактично в односторонньому порядку підвищив процентну ставку, без офіційного повідомлення позичальника, з 01.09.2014 року до 34 %, і з 01.09.2015 року до 43 %. Проти збільшення процентної ставки в односторонньому поряду він заперечує, оскільки це є пряме порушення законодавства, а саме ч. 4 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», де чітко зазначено, що у випадку зміни процентів кредитодавець зобов`язаний повідомити про це офіційно позичальника. Цього зроблено не було. Банк у своєму позові зазначає, що є договір, але у договору повинен бути номер, повинна бути його реєстрація, договір повинен бути підписаний в двох екземплярах і знаходиться по одному екземпляру у сторін. Банком лише надано заяву, яка приєднана до Умов договору, але жодного підпису, чи строчки про те, що позичальник ознайомлений з Правилами надання банківських послуг і надання споживчого кредиту не має. Так є тільки підпис, що отримано кредитну картку. Пеня і комісія це однотипні санкції за порушення умов договору, як тлумачить законодавство України. У випадку застосування їх до боржника недопустимо здійснювати застосування цих двох видів санкцій одночасно, оскільки вони фактично дублюють один одного. І в даному випадку на пеню розповсюджується та на всі види штрафів строк позовної давності в один рік, після того як позичальник фактично припинив виконання своїх обов`язків. Фактично вони їх припинили виконувати в кінці 2014 року. З цього приводу банком не було зроблено жодних активних дій. Банк мав змогу подати до суду ще у 2014,2015 роках, але цього зроблено не було. З огляду на ситуацію, яка склалася з Приватбанком вважає, що банк завдяки таким позовам намагається відновити свою платіжну спроможність, оскільки банк потерпає від відтоку капіталу, як відомо із засобів масової інформації. І єдиний шанс поповнити свої фінансові запаси це такі позови. Заявляє про застосування до пені та штрафів строку позовної давності в один рік. Визнає позов частково лише в частині стягнення тіла кредиту в сумі 1970,53 грн., та відсотків за відсотковою ставкою 30%, становить 3842,54 грн., всього кошти в сумі 5813,07 грн. Все інше це безпідставний сфальсифікований доказами позов. Просить задовольнити позов частково. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши пояснення представника відповідача та вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 21 лютого 2012 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 300,00 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення договору між сторонами здійснено за принципом укладення договору приєднання, що передбачено ч. 1 ст.634 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір, укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], складається із Анкети-заяви позичальника від 21 лютого 2012 року, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010року та Тарифів банку по обслуговуванню кредитних карт "Універсальна". Відповідач [PERSON] своїм підписом на Анкеті-заяві позичальника підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також виразила свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином суд робить висновок, що кредитний договір між сторонами був укладений належним чином. Позивач АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором добровільно не виконала, порушивши норми чинного законодавства, законні права та інтереси позивача, а тому позивач має право на повернення кредиту з одночасною сплатою відсотків, пені, комісії за користування кредитом та штрафів, оскільки згідно до ст.ст. 526, 629, 611, 1054 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання, взяті на себе сторонами, мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Вирішуючи питання про визначення суми та періоду стягнення заборгованості за кредитом, суд виходить із наступного. Судом досліджено розрахунок заборгованості за договором б\\н від 21.02.2012 року та виписку по рахунку відповідача, в їх сукупності, судом встановлено, що згідно з випискою по рахунку відповідача за період з 01 лютого 2012 року по 26 листопада 2018 року по картці [NUMBER] , вбачається, що по вказаному картковому рахунку здійснювалися банківські операції, як самим відповідачем, так і банком шляхом самостійного списання коштів на погашення процентів за використання кредитного ліміту, штрафів за прострочення кредиту. Починаючи з 21 лютого 2012 року позивач користувався кредитними коштами, здійснюючі різного роду розрахункові операції зі зняття та поповнення готівки. Остання операція, яка була проведена відповідачем по вказаному рахунку - це внесення готівки 11 грудня 2015 року у сумі 18 грн. Вказана операція відображена і в розрахунку заборгованості за договором, який позивач надав разом із позовом. Оцінюючи банківську виписку із рахунку відповідача як письмовий доказ, суд керується приписами Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 (далі - Положення), чинним на час формування вказаної виписки. Відповідно до п. 3.4 та п. 3.8 Положення ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо), номер та дату договору, конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором, дані про контрагента, зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо) та інше. Згідно із п. 5.6 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Із вказаної виписки вбачається, що останній платіж, який був спрямований на погашення кредиту (прострочена заборгованість) було зроблено відповідачем шляхом внесення готівки 11 грудня 2015 року у сумі 18,00 грн. Доказів про здійснення платежів, спрямованих на погашення тіла кредиту, процентів та неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором у період з 30 грудня 2015 року і до подання позову, 03 вересня 2018 року, сторонами надано не було. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За наявності встановлених суперечностей між випискою по рахунку відповідача та Розрахунком заборгованості за договором б/н від 21.02.2012 року суд приходить до висновку, що належним доказом підтвердження операцій по рахунку відповідача в частині здійснення операцій по погашенню кредиту є виписка по рахунку відповідача, а не розрахунок заборгованості зроблений позивачем. Заперечення відповідача щодо незаконності односторонньої зміни позивачем процентної ставки за кредитним договором в бік збільшення заслуговують на увагу з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції чинній на дату укладення кредитного договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що зміна процентної ставки з 30 % річних на 43,20 % відбулася за домовленістю сторін кредитного договору вираженою у відповідній (письмовій) формі, а тому розмір заборгованості по сплаті відсотків за кредитним договором слід обраховувати, виходячи із 30 % річних, які було обумовлено сторонами при укладенні вказаного договору, в межах позовних вимог та строків позовної давності. Вирішуючи питання про застосування у спірних правовідносинах строку позовної давності, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із ч. 3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст. 253 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю в 1 рік (ст. 258 ЦК України). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній платіж, який був спрямований на погашення кредиту було зроблено відповідачем шляхом внесення готівки 11 грудня 2015 року у сумі 18,00 грн., які спрямовані на сплату процентів, що також відображено і в розрахунку заборгованості. Тобто, спеціальний (1 рік) строк позовної давності почав свій перебіг після 25 числа наступного місяця - з 25 грудня 2015 року. Натомість позивачем подано позов лише 03 вересня 2018 року, тобто з порушенням строків позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що у позові в частині стягнення платежів нарахованих поза межами спеціального строків позовної давності слід відмовити. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи умови кредитного договору, погоджені сторонами та підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач має право на стягнення в межах загального строку позовної давності з відповідача тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, оскільки згідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договором. Суд вважає за необхідне самостійно здійснити розрахунок відсотків за наданим кредитом, виходячи з таких вихідних даних: тіло кредиту - 1970,53 грн.; процентна ставка: 30 % річних; сума річних процентів: 591,16 грн. прострочений період: 6 років. (1970,53 грн. х 30%) х 6 років + (591,16 : 12 х 6)= 3842,54 грн. Отже, з відповідача підлягають стягненню 5813,07 грн. заборгованості за кредитним договором, в тому числі: 1970,53 грн. - заборгованість за кредитом; 591,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, вимога позивача про стягнення на його користь 1762,00 грн. сплаченого судового збору підлягає частковому задоволенню в розмірі 180,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial