Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПрАТ "Харківенергозбут", в якій просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., понесену позивачем внаслідок протиправних, безвідповідальних дій відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона разом зі своєю родиною, а саме: із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Забезпечення електричною енергією будинку, де проживає позивач зі своєю родиною здійснюється відповідачем. 04.01.2021 близько 13:00 год. відповідач раптово, без будь-яких попереджень, припинив електроживлення житлових будинків №№ 25А , 25Б , 25В по вул. Беркоса у м. Харкові , з підстави заборгованості за оплатою електроенергії ТОВ "Укртранссигнал", через мережу якого здійснюється електроживлення вказаних житлових будинків, а також заборгованість певних споживачів. Після колективних звернень мешканців-споживачів до органів місцевого самоврядування 16.01.2021 року о 20:00 год. електропостачання вказаних будинків було відновлено. Проте, 28.01.2021 року о 08:15 год. відповідач повторно припинив електропостачання вказаних будинків. Після звернення мешканців до Харківської міської ради о 12:00 год. того ж дня електроживлення було відновлено. В зв`язку з вказаними відключеннями 01.02.2021 року відбулася нарада з участю представників відповідача та мешканців вказаних будинків, на якій було прийняте рішення про підготовку спеціалістами ПАТ "Харківобленерго" проекту окремої лінії електроживлення до вищевказаних будинків, яка буде незалежною від ТОВ "Укртранссигнал". Проте, 03.02.2021 року о 08:20 год. відповідач знову припинив електроживлення вказаних житлових будинків, відновивши його тільки після чергової скарги мешканців-споживачів до органів місцевого самоврядування о 13:00 год. 05.02.2021 року. На даний час, під керівництвом заступника Голови з питань життєдіяльності міста Руденка А.І. розпочато роботи по проведенню окремої лінії електропостачання до вказаних будинків. Закінчення вказаних робіт заплановано на 4 квартал поточного року. Позивач зазначає, що корінням проблеми є те, що відповідач не вжив своєчасно заходів належного окремого електропостачання вищезазначеного підприємства ТОВ "Укртранссигнал" та вказаних житлових будинків. Внаслідок протиправних, антигуманних дій відповідача позивачем та її родиною була понесена велика моральна шкода, яка полягає в брутальному порушенні звичного способу життя, несподіваному значному погіршенні їх побутових умов. Шкода полягає в тому, що позивач, її чоловік та її мати, як люди похилого віку і поганого стану здоров`я, відчували нервові зриви та великі моральні страждання через відсутність електропостачання, що призвело до проблем з харчуванням, опаленням, роботою електронних побутових приладів. Представник відповідача 19.07.2021 року до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що між позивачем та відповідачем не існує жодних договірних відносин з питань постачання електричної енергії. Вказує, що в зв`язку з відокремленням функцій з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, з 01.01.2019 року ПрАТ "Харківенергозбут" є постачальником електричної енергії за вільними цінами. Також зазначає, що за адресою: [ADDRESS] , договір про постачання електричної енергії не укладався, а так само і не відкривались особові рахунки за об`єктом позивача, що унеможливлює порушення прав позивача відповідачем. Жодних звернень позивача до ПрАТ "Харківенергозбут" з питань укладення договору або відкриття особового рахунку не надходило. Щодо тверджень позивача про те, що проблема виникла внаслідок бездіяльності посадових осіб відповідача, які своєчасно не вжили заходів належного окремого електропостачання ТОВ "Укртранссигнал" та житлових будинків №№ 25А, 25Б , 25В по вул. Беркоса у м. Харкові , не зрозуміло, в чому саме полягає бездіяльність, та які дії необхідно було вчинити відповідачу, враховуючи, що розробкою проекту окремої лінії електроживлення вищевказаних будинків займається АТ "Харківобленерго". Крім того, згідно доданих до позову заяв на відключення споживачів - боржників, які адресовані АТ "Харківобленерго", зазначено, що відключенню підлягає ТОВ "Укртранссигнал" за наявну заборгованість та лише виробничі приміщення. Позивачем взагалі не надано до матеріалів справи докази відключення житлових будинків від електропостачання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Сашко А.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд заслухавши думку учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] , її чоловік [PERSON] , син - [PERSON] . Згідно копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 02.10.2019 р., [PERSON] є пенсіонером за віком. Згідно копії додаткової угоди до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 0014 від 01.01.2019 року встановлено, що ТОВ "Укртранссигнал" приєдналось до договору про постачання електричної енергії споживачу, згідно якого, ПрАТ "Харківенергозбут" продає електричну енергію ТОВ "Укртрассигнал" для забезпечення потреб електроустановок ТОВ "Укртранссигнал", а ТОВ "Укртранссигнал" оплачує ПрАТ "Харківенергозбут" вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умов договору. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримати послугу з розподілу електричної енергії. Згідно додатку до Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії № 0014 від 01.01.2019 року, встановлено, що об`єктом ТОВ "Укртранссигнал" є виробниче приміщення за адресою: вул. Беркоса, 25, м. Харків, оператор, з яким ТОВ "Укртранссигнал" уклав договір розподілу/передачі електричної енергії є АТ "Харківобленерго". З додатку № 3.2 від 02.11.2007 року дані про відпуск електроенергії на невиробничі потреби ТОВ "Укртранссигнал" встановлено, що характером навантаження є житлові будинки за адресою: вул. Довгалівська (Беркоса), 25 (А,Б,В), 27, м. Харків, з потужністю 7 кВт. Згідно заяви на відключення споживачів-боржників ПрАТ "Харківенергозбут" від 17.12.2020 року встановлено, що відключенню підлягає, зокрема споживач ТОВ "Укртранссигнал" за адресою: вул. Беркоса, 25, м. Харків (виробничі приміщення). Згідно заяви на відключення споживачів-боржників ПрАТ "Харківенергозбут" від 19.01.2021 року встановлено, що відключенню підлягає споживач ТОВ "Укртранссигнал" за адресою: вул. Беркоса, 25, м. Харків (виробничі приміщення). Згідно заяви на відключення споживачів-боржників ПрАТ "Харківенергозбут" від 20.01.2021 року встановлено, що відключенню підлягає, зокрема споживач ТОВ "Укртранссигнал" за адресою: вул. Беркоса, 25, м. Харків (виробничі приміщення). Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» (далі - Закон) споживачами електроенергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, які використовують енергію для власних потреб на підставі договорів про її продаж та купівлю. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2018 року № 505 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з 1 січня 2019 року. Крім того, постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 на ПрАТ «Харківенергозбут» покладено виконання функції універсальної послуги на території Харківської області (постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам). Положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Статті 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Такий висновок повністю узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року (справа № 216/3521/16-ц, провадження № 14-714 цс 19). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, що до цього причетні. Відповідно до п. 7.10. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу. Судом встанволено, що оператором системи, який здійснює постачання електричної енергії ТОВ "Укртранссигнал", в тому числі до будинку 25-Б по вул. Беркоса у м. Харкові , є АТ «Харківобленерго», яким відповідно до п. 7.10 Правил і здійснюється припинення електроживлення. Так, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його прав саме ПрАТ "Харківенергозбут", яке залучено до участі у справі у якості відповідача, протиправність дій ПрАТ "Харківенергозбут" та його вина у відключення електроенергії 04.01.2021 року, 28.01.2021 року та 03.02.2021 року у житловому будинку, де розташована квартира позивача, та факт заподіяння відповідачем моральної шкоди. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. При цьому, суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed