Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області і з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вказаний будинок належав їй та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщину на його частку у спільному майні, тобто на 1/2 вказаного домоволодіння. Вона, як така, що постійно проживала з спадкодавцем, прийняла спадщину. В той же час 16.03.2001 р. її син [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вказаний будинок, як єдиний спадкоємець після смерті спадкодавця. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 17.06.2013 р. за її позовом до [PERSON] вказане свідоцтво про право на спадщину за законом було визнано недійсним. Вважаючи себе єдиною спадкоємицею за законом після смерті чоловіка, позивачка просить визнати право власності на частку в нерухомому майні, яка належала спадкодавцю. Ухвалою суду від 5 лютого 2015 року до участі у справі як співвідповідач був залучений [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON], який у встановленому порядку оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та про визнання позовних вимог. Крім того [PERSON] зазначив, що відмовляється від спадкування частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами на користь [PERSON] Представник третьої особи - Реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції, яка у встановленому порядку була оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши представника позивачки, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння за [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Крім нього, станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору була його дружина [PERSON]. Частка кожного з них в домоволодінні становила 1/2. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим Ярмолинецькою районною радою 25.09.1987 року (а.с. 39), довідкою виконкому Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області №149 від 26.02.2015 року про осіб, зареєстрованих в будинку [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року. Згідно ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст. 123 ЦК УРСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім'я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] від 03.01.1998 року; і відкрилася спадщина на належну йому 1/2 житлового будинку, а також господарських будівель та надвірних споруд. Згідно із ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняттям спадщини визнається, зокрема, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON], яка була дружиною спадкодавця і його спадкоємицею за законом першої черги, прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім неї, спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, який прийняв спадщину, є відповідач [PERSON], оскільки він у встановлений законом шестимісячний строк подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Дані обставини підтверджуються: довідкою виконкому Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району № 132 від 23.02.2015 року про те, що на день смерті [PERSON], який помер [INFO], разом з ним була зареєстрована і проживала його дружина - [PERSON]; даними спадкової справи №720-2000, заведеної після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] 16.03.2001 р. в.о. державного нотаріуса Ярмолинецької державної нотаріальної контори Гребінниковою О.І. було видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, як єдиному спадкоємцю після смерті [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Ярмолинецького районного суду від 17.06.2014 р. дане свідоцтво про право на спадщину за законом було визнано недійсним за позовом [PERSON] до [PERSON] (а.с. 5). У своєму рішенні суд встановив, що [PERSON], яка також є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], прийняла спадщину, так як фактично вступила в управління спадковим майном. Отже, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, є його дружина [PERSON] і його син [PERSON] Таким чином, оскільки спадщину прийняли двоє спадкоємців за законом першої черги, а згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР спадкоємці першої черги спадкують в рівних частках, кожен із них успадкував по 1/2 спадкового майна, яке належало спадкодавцю, тобто по 1/4 вищевказаного житлового будинку за кожним. При цьому суд не може прийняти відмову [PERSON] від спадкування частини вказаного житлового будинку на користь [PERSON] згідно його заяви від 06.03.2015 року, оскільки в силу ч. 1 ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 121,80 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 120, 123, 529, 548,549 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 328 ЦК України,

Outcome: partial