Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» (далі позивач/банк) 22 січня 2019 року звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.10.2011 року, станом на 21.12.2018 рік, у розмірі 125110 гривень 43 копійки, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 55827 гривні 60 копійок; заборгованості за нарахованими відсотками 28755 гривень 31 копійка; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 40527 гривень 52 копійок, та судових витрат, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору кредиту №б/н від 13 жовтня 2011 року. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 травня 2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін по справі в судовому засіданні. 25.10.2019 року (вх.№16474) [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що з позовної заяви та додатків до неї можна зробити висновок, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили б отримання відповідачем суми позики, а також лише часткове та прострочене виконання своїх зобов`язань. Також посилається про пропуск банком строків позовної давності. Вказує, що нею не підписувались витяг з умов та правил надання банківських послуг та тарифи банку, а тому вона не здійснювала приєднання до договору кредиту. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у клопотанні доданому до позову зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача просить постановити заочне рішення по справі, та розглянути справу у відсутності позивача. Відповідач у\~судові засідання\~не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином (поштове повідомлення 6750000519309). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, з наступних підста: Судом встановлено, що 13.10.2011 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно з умовами якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 50000,00 грн. У анкеті-заяві\~зазначено,\~що відповідач\~згодна з\~тим,\~що ця\~заява разом\~з Умовами\~та Правилами\~надання банківських\~послуг і\~Тарифами становить\~між нею\~та банком\~договір про\~надання банківських\~послуг,\~а також,\~що вона\~ознайомлена та\~погодилась з\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг\~у Приватбанку та довідкою про умови кредитування з використовуванням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду" за договором (SAMDN50000051498661), які були надані їй для ознайомлення та підписані в письмовому вигляді. Факт підписання позичальником наведених вище документів відповідачкою не заперечувався. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна", що підписана відповідачем, базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 3,6%, пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів становить 1 % суми заборгованості за кожен день прострочення. Позивачем надано до суду розрахунок, згідно якого заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 13.10.2011 року, станом на 21.12.2018 року, становить 125110 гривень 43 копійки, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 55827 гривні 60 копійок; заборгованості за нарахованими відсотками 28755 гривень 31 копійка; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 40527 гривень 52 копійок, та судових витрат. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В довідці про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" за договором (SAMDN50000051498661) вказано умови, що необхідні для укладення кредитного договору, а тому суд вважає, що внаслідок підписання заяви-анкети та довідки про умови кредитування, між сторонами виникли кредитні правовідносини та був укладений кредитний договір. Даний договір є обов`язковим до виконання. Таким чином, доводи відповідача про не погодження надання банківських послуг та тарифів банку не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та є голослівними. Інші доводи відповідача не спростовують факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин, та погодження відповідачем умов сплати процентів за користування кредитом та умов, щодо забезпечення виконання зобов`язань. Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-16 цс 15 в даному випадку є недоречним, оскільки судом встановлені інші обставини, відмінні за обставини у справі, яка розглядалась Верховним Судом України. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, доказів зворотного не надано, а також вимоги ч. 2 ст.\~530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення коштів, сплати відсотків та пені. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості [PERSON] по виконанню кредитного договору №б/н від 13.10.2011 року, станом на 21.12.2018 рік є підтвердженою належними та допустимими доказами та підлягає стягненню з відповідача, контр розрахунку відповідач суду не надав.. Посилання відповідача на порушені строків позовної давності, до уваги не беруться, оскільки з наданих матеріалів (доказів) встановлено, що відповідач активно використовувала надану кредитну картку [NUMBER] . Останнє поповнення здійснювалось відповідачем 25.09.2018 року. З поданих позивачем доказів вбачається перевипуск останньої кредитної картки зі строком дії до травня 2021 року. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін( ч. 1 ст.259 ЦК України). 18.06.2014 року(справа № 6-14цс14) Верховним судом України висловив відносно строку виконання зобов`язань по кредитам " Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору картка діє в межах визначеного строку. За таким договором, що визначає щомісячний платіж погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності( ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно виписки, в т.ч. по картці [NUMBER] , від 18.06.2020 року даною карткою відповідач продовжує користуватися, дія картки 05/21, а тому строк позовної давності позивач не пропустив. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову -на відповідача; уразі відмовив позові-на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1921 грн., що був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вищевикладена

Outcome: approved