Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

у липні 2020 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 14 листопада 2019 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7595013, відповідно до п. 1.1 кредитного договору позикодавець зобов"язується на умовах, визначених цим договором, на строк, вищначений п. 1.3 договору, надати позичальникові грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі у п. 1.2 договору, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та процента за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов"язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно п. 1.2 кредитного договору сума кредиту становить 6 000 грн. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надається строком на 30 днів з 14.11.2019 р. Згідно п. 1.5 кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 18.00 грн. в грошовому виразі та 4% річних у процентному значенні і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 - 1.5.2 кредитного договору. Позивач вважає, що при укладенні вказаного кредитного договору порушені її права як споживача. Зокрема відповідач при видачі кредитних коштів не ознайомив позивача з умовами кредитування та ризиками, чим порушив вимоги ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно п. 4.1 кредитного договору у разі прострочення зобов"язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4 цього договору, позивач зобов"язана сплатити товариству пеню за неправомірне користування кредитом у розмірі 2,00% від суми невиконаного зобов"язання, за кожен день прострочення і яка за 30 календарних днів становить 3 600 грн. з розрахунку 6 000х(2х365)%/365х30= 3600 грн, тому сума компенсації становить більше 50%, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "ПРо захист прав споживачів" є несправедливою умовою, а тому зазнчений в п. 4.1 кредитного договору повинен бути визнаний недійсним. Також відповідач не повідомив позивача про умови та строки обробки її персональних даних. З аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана позивачем згода на обробку персовнальних даних є безстроковою та безвідкличною, що суперечить вимогам абз. 5,11 п. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних". За таких підстав, позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 7595013 від 14.11.2019 р. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.(а.с. 13) 11 вересня 2020 року відповідач ТОВ "Мілоан" подав відзив на позовну заяву. (а.с. 19) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від товариства, тобто останній самостійно для себе визначив необхідний дня нього обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявила намір вступити з товариством в договірні відносини на умовах, визначених правилами. Інформація надана товариством з дотриманням всіх вимог законодавства шляхом викладення їх в чіткій,зрозумілій та доступній формі. ПРи оформленні позивачем заявки на укладення кредитного договору № 7595013 від 14.11.2019 р. вона самостійно надала персональну інформацію, без якої укладення договору було б не можливим (зокрема паспортні дані, номер банківської картки, строк дії банківської карти тощо). Доводи позивача про те, що відповідач здійснював нечесну підприємницьку практику внаслідок надання недостовірної інформації спростовуються матеріалами справи. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року вирішено дану справу розглянути за правилами загального позовного провадження. (а.с. 61) Позивач в судове засідання не з"явилася. Надіслала клопотання про судовий розгляд справи без її участі. Відповідач ТОВ "Мілоан" також в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Надіслав клопотання про судовий розгляд справи без участі предстаника товариства. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 14 листопада 2019 року між [PERSON] та ТОВ "Мілоан" на підставі поданої анкети-заявки позивача від 13.11.2019 р. було укладено договір про надання фінансового кредиту № 7595013 на суму 6 000 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, а саме до 14.12.2019 р., шляхом перерахування грошових коштів на емітовану картку позичальника № [NUMBER] , зазначеної в анкеті - заявці, яка знаходиться в особистому кабінеті позивача. Відповідно до п.п. 1.1, 1.3, 1.4 та 1,5 договору 14.12.2019 р. позивач зобов"язувався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитними коштами в розмірі 0,01 процента від фактичного залишку за кожен день протягом строку користування кредитом. Порядок надання грошових коштів у кредит та хронологія укладення кредитного договору з товариством детально описані в розділах 4 та 5 Правил надання фінансових кредитів ТОВ"Мілоан" в редакції від 14.11.2019 р., які знаходяться у відкритому доступі для ознайомлення всіма зацікавленими особами на офіційному веб-сайті. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що укладений між сторонами кредитний договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. ст. 203, 207, 215, 638 ЦК України, та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки позивач кредитного договору не підписував, відсутні істотні умови договору визначені законами, відповідачем не повідомлено йому всю необхідну інформацію про умови договору. Крім того зазначає, що відповідачем неправомірно стягується комісія за надання кредиту. Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Основними ознаками договору є: є домовленість, тобто для його існування повинен бути компроміс, волевиявлення учасників, яке збігається; для договору повинна бути домовленість двох чи більше осіб, що означає, що з волевиявлення лише однієї сторони не може виникнути договір. Відсутність волевиявлення означає, що сторона не мала на меті укладати відповідний договір та не укладала його. Згідно із цитованою вище статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, в даному випадку є заінтересовані (внутрішня воля) в укладенні договору суб`єкти, які для мети завершення укладення договору повинні досягти згоди (зовнішній прояв волі) з усіх істотних умов, а також у визначених законом випадках здійснити реєстрацію договору. Отже в обставинах, коли договір не було укладено, наявний такий елемент як відсутність волевиявлення на вчинення правочину. Згідно п. 6.1. кредитного договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Відповідно до п. 6.2. цього договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформації з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акценту) в Особистому кабінеті на сайті товариства. Зі змісту п. 6.3. кредитного договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщений на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1 та 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Частиною 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який укладається в письмові формі (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається із наданої роздруківки з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Мілоан», позивач [PERSON] підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Після підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті позивача та перераховані кошти, відповідно до умов договору на його картку. Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Спірний кредитний договір підписаний сторонами в електронній формі, електронним підписом одноразовим ідентифікатором, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019р. у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), касаційний суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитору будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемним, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено». Пунктом 1.5. кредитного договору визначено, що сукупна вартість кредиту складає 18 грн у грошовому виразі та 4% річних у процентному значенні і включає складові, визначені п.п.1.5.1-1.5.2 Договору. Пунктом 1.5.1. кредитного договору визначено комісію за надання кредиту: 0 грн. Таким чином, зазначена комісія за надання кредиту є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункт договору, які передбачають її сплату, є нікчемним та не потребує визнання судом його недійсним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed