Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 18 жовтня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" (правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк") та [PERSON] був укладений Кредитний договір №005-2900/840-0321 та договір іпотеки. 10.06.2010 року Дарницьким районним судом м. Києва стягнуто з [PERSON] заборгованість за вищезазначеним кредитним договором. Як стверджує позивач, в ході примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва, було накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передано на реалізацію з прилюдних торгів, за результатами яких ПАТ "Універсал банк" придбав у власність спірну квартиру. Позивач стверджує, що відповідачі добровільно не виселяються зі спірної квартири, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про виселення та позбавлення відповідачів права користування спірною квартирою та зняття їх з реєстрації. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи і розгляд справи буде проведено за його відсутності . У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 18 жовтня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" (правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк") та [PERSON] був укладений Кредитний договір №005-2900/840-0321, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 62 400,00 доларів США. Крім того, між між ВАТ "Банк Універсальний" (правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк") та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку квартиру, загальною площею 47,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з протоколу №1012842/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки), яке належить [PERSON] від 29 листопада 2012 року переможцем став іпотекодержатель - ПАТ "Універсал банк". Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області №1008/7732/12 від 22.02.2013 року у задоволенні позову [PERSON] до Філії 10 Приватного підприємства "Нива - В.Ш.", Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції в Київській області, Приватного підприємства "Нива -В.Ш." треті особи - ПАТ "Універсал Банк", Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Київської області про визнання прилюдних торгів недійсним відмовлено. Більш того, зі змісту вищезазначеного рішення вбачається, що судом встановлено, що згідно довідки КЖЕП Глевахівської селищної ради від 22.01.2012 № 43 у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровано [PERSON], його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] 2010 року народження. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 травня 2013 року, вищезазначене рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2013 року залишено без змін. 07.07.2014 року, 20.08.2014 року та 23.09.2014 року відповідачам надсилалася досудова вимога про добровільне виселення зі спірної квартири, оскільки у зв'язку з невиконанням [PERSON] кредитних зобов'язань перед ПАТ "Універсал Банк" було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів. Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Вимогами ст.7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена під час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.39, ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно п.43 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне. Відповідно до ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку», ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 1 ст. 1, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя ) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ( об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна ) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Спірна квартира, в якій проживають та зареєстровані відповідачі та яка є предметом договору іпотеки від 18 жовтня 2007 року, повністю відповідає вимогам п. 1 ст. 1 вказаного Закону, оскільки вказана квартира є предметом іпотеки, наданим як забезпечення споживчого кредиту в іноземній валюті, має загальну площу 47,0 кв. м., а також є зареєстрованим місцем проживання відповідачів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Разом з тим, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за своїм змістом, є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме - визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться, а тому зазначеним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави до звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення. Таким чином, позивач, набувши право іпотекодержателя у встановленому законом порядку на жиле приміщення, на яке звернуте стягнення за кредитним договором, правомірно вимагає виселення відповідачів із займаної квартири згідно положень ст.ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Проте, враховуючи, що кредит надавався відповідачу в іноземній валюті, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконання даного рішення слід відстрочити. Одночасно з цим, позивачем не надано доказів, що відповідачі чинять перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належного позивачу нерухомим майном. Крім того, вимоги позову про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та вимога про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом за своєю правовою природою є взаємовиключними, а тому в цій частині позову суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні. Що стосується вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS], суд прийшов до висновку щодо відмови у даній вимозі, оскільки позивачем не надано доказів звернення до компетентного органу. На підставі наведеного та

Outcome: partial