Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

16.04.2014 р. позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості відповідно до укладеного договору б/н від 17.08.2006 року між сторонами, згідно якого відповідач отримав кредит у банку у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між сторонами Договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення договірних зобов'язань [PERSON] не надав банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами у зв'язку із чим станом на 03.04.2014 р. мав заборгованість у розмірі 23240,90 грн., яка складалась із 3446,60 грн. - заборгованість за кредитом, 19794,30 - заборгованість по процентам за користування кредитом, однак за мінусом суми заборгованості, стягненої за судовим наказам від 27.02.2008 р. - у розмірі 6464,47 грн., остаточна сума заборгованості, яку позивач просив стягнути складала 16776,42 грн.. Крім того, просив стягнути 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 838,82 грн. штрафу (процентна складова). Тобто позивач просив стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 18115,25 грн. Заочним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.05.2014 року з [PERSON] було стягнуто 18115 грн. 25 коп. заборгованості за кредитним договором та 243 грн. 60 коп. у відшкодування судового збору. За заявою відповідача ухвалою суду від 13.10.2014 р. заочне рішення було скасовано та справу призначено до судового розгляду в загальному прядку. Уточнюючи в подальшому позовні вимоги 17.12.2014 р. позивач зменшив суму позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 8372 грн. 26 коп., посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 17.08.2006 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, який зазначений на картці «місяць/рік» та відповідач отримав платіжну картку [NUMBER]. Строк дії вказаної картки до 31 жовтня 2011 року включно. Погашення заборгованості по кредитному ліміту повинно було здійснюватися щомісячними платежами у розмірі 7% від суми витрат, шляхом внесення коштів на картку відповідачем, або шляхом договірного списання коштів, передбаченого заявою та п.п.4.6 умов і Правил надання банківських послуг. Від відповідача до банківської установи у встановлений договором строк письмової заяви про припинення дії договору та закриття картки не надходило. 27.02.2008 року згідно судового наказу Тростянецького районного суду Сумської області з відповідача було стягнуто суму боргу станом на 12.02.2008 рік у розмірі 6464 грн. 47 коп. На даний час відповідачем кредитна заборгованість не сплачена, у зв'язку з чим щомісяця нараховуються відсотки. В період з 12.02.2008 року по 03.04.2014 року, тобто з моменту звернення позивачем до суду з заявою про видачу судового наказу позивачем були нараховані відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 16776 грн. 43 коп. Посилаючись на положення ст.ст.1048, 1054 ЦК України позивач вважає, що моментом припинення сплати відсотків за користування кредитом є момент повернення суми кредиту, а не момент видачі судового наказу. У разі прострочення погашення кредиту, проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту погашення кредиту. Тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржником не виконано, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. За період з 17.08.2006 року по 03.04.2014 року жодного платежу, спрямованого на погашення заборгованості за кредитним договором, не було. Сальдо просроченої заборгованості за кредитом утворилось з 29 вересня 2006 року і станом на 03.04.2014 р. відповідач має сальдо поточної заборгованості за кредитом, тобто за сумою боргу, що підлягає сплаті в майбутньому. Позивач, посилаючись на вказані обставини зазначає, що станом на 03.04.2014 р. строк виконання основного зобов'язання ще не настав. Позивач також вважає, що перебіг позовної давності перервався у зв'язку із зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу - наказ виданий 27.02.2008 року. З огляду на це позивач зазначає, що трирічний строк позовної давності пропущений не за всіма позовними вимогами, тому просить стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 8372,26 грн. (19794,30 грн. (заборгованість по відсоткам станом на 03.04.2014 р.) - 11422,04 грн. (заборгованість по відсоткам станом на 02.04.2011 р.) У судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що дійсно, між сторонами був укладений кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви та отримання платіжної картки. Дійсно відповідач зняв гроші із карткового рахунку по договору, однак жодних платежів, спрямованих на погашення боргу не здійснював. Строк дії картки був на дванадцять місяців, однак надати картку до суду відповідач не може через її втрату. Вважає доводи представника позивача щодо строку дії картки - до 31.10.2011 року є такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, тому вважає, що строк позовної давності позивачем пропущений, у зв'язку із чим просить відмовити у позові у повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що вказаний кредитний договір укладався між відповідачем та позивачем на підставі заяви [PERSON] від 17.08.2006 р. до ПАТ КБ"ПриватБанк", згідно якої відповідачу позивач відкрив картковий рахунок [NUMBER] Visa Event Credit, сума кредитного ліміту становить 3500 грн., із базовою процентною ставкою 4% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми витрат, яке може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту так і списання банком коштів з дебітної картки. [PERSON] підтвердив своїм підписом згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.10). Так, відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно п.6.5 цих Умов - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Крім того пунктом 6.6. Умов встановлено, що у разі невиконання зобов'язань за Договором клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі і простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Як вбачається [PERSON] 17.08.2006 року під розписку отримав платіжну картку та був ознайомлений з правилами її користування (а.с.107). Згідно виписок із особового рахунку відповідача вбачаться, що останній раз [PERSON] зняв грошові кошти із карткового рахунку 25.09.2006 р., після чого будь-яких операцій із карткою не здійснював, та грошових коштів на рахунок банку не перераховував (а.с.89-94). Згідно розрахунку заборгованості станом на 03.04.2014 р. заборгованість відповідача за процентами за користування кредитом складає 19794,30 грн. (а.с.6-8). Згідно судового наказу виданого 27 лютого 2008 року суддею Тростянецького районного суду Сумської області - за кредитним договором від 17.08.2006 року із [PERSON] стягнено на користь позивача заборгованість у розмірі 6464,47 грн. (а.с.9). Як вбачається із довідки з ЄДРПОУ, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та статуту - ЗАТ КБ "ПриватБанк" змінив найменування юридичної особи на "Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", який є правонаступником всіх прав та зобов'язань першого (а.с.18,19,20), якому видана банківська ліцензія на право здійснення банківських операцій (а.с.19). Судом постановлялись ухвали в порядку ст.137 ЦПК України щодо витребування доказів від позивача, зокрема щодо строку дії кредитної картки. На запит суду надійшов витяг із програмного комплексу банку (а.с.118), в якому зазначено номер картки та строк її дії до «10.11», що за наданими в уточнених позовних вимогах представника позивача поясненнями стосуються укладеного 17.08.2006 року договору із [PERSON] Однак, суд не приймає до уваги вказаний витяг із програмного комплексу як доказ, оскільки виходячи з положень ст..ст.57,60 ЦПК України, він не є належним та допустимим, так як не має будь-яких реквізитів належності вказаних у ньому даних саме договору, укладеного з відповідачем. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, із матеріалів справи вбачається, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Разом з тим, сторонами не надано доказів, які б підтверджували термін дії кредитної картки, за допомогою якої здійснювались платежі за кредитною схемою. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON], починаючи з 17.08.2006 року, з дня відкриття рахунку та до 25.09.2006 користувався карткою, отримував кошти, однак заборгованість не погашав. Вбачається, що позовна давність була перервана пред'явленням позивачем заяви про стягнення боргу із відповідача за судовим наказом (наказ виданий 27.02.2008 року), та після вказаної обставини перебіг позовної давності почався заново (ч.2,3 ст.264 ЦК України). Разом з тим, з позовною вимогою про стягнення заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду лише 14.04.2014 року (а.с.22). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Повернення заборгованості за кредитним договором включає в себе зобов'язання позичальника здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені заявою позичальника, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення порядку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок позовної давності для стягнення нарахованих платежів утвореної відповідачем заборгованості необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Вказана правова позиція викладена в правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13 по спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що з моменту відкриття карткового рахунку з 17.08.2006 року [PERSON] не сплачував жодних платежів у погашення кредиту згідно умов договору, а після 25.09.2006 р. по платіжній картці кредитних коштів не отримував, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності за черговими щомісячними платежами по відсоткам за користування кредитними коштами, які повинен був здійснити [PERSON] за договором кредиту. Оскільки стороною відповідача у спорі заявлена вимога про застосування наслідків спливу строку позовної давності, враховуючи відсутність поважних причин, з яких Банк не звертався до суду з позовом, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. У матеріалах справи відсутні дані про те, що між сторонами існує домовленість про збільшення позовної давності. За наведених обставин, при вирішенні даної справи, суд виходить із загального строку позовної давності у три роки, передбаченого ст.257 ЦК України, та відсутності доказів про існування між сторонами договору про збільшення позовної давності, як це вимагає ст.259 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають за пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed