Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні, належної їй частини будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, шляхом знесення своїм коштом самочинно встановленого паркану. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., та матеріальну шкоду в розмірі 3 358 грн., а також, покласти на відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову посилається на те, що на праві власності їй належить будинок [ADDRESS] Київської області та земельна ділянка площею 0,028 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. До часу виділення будинку внатурі та встановленого порядку користування земельною ділянкою [PERSON] належала 1/3 частина, а інші 2/3 частини будинку належало відповідачці [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Київської області будинок між сторонами внатурі розділено в 2008 році, а рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області в 2009 році встановлено порядок користування земельною ділянкою. Але на момент фактичного встановлення меж, згідно рішення суду, відповідачка збільшила розмір фундаменту до своєї частини будинку на 20 см, в зв'язку з чим самовільно перенесла огорожу (забор) в бік земельної ділянки позивача, також, на 20 см, тим самим фактично змінивши межі поділу та збільшивши розмір своєї земельної ділянки. Самовільно установлена відповідачкою металева огорожа унеможливила позивачу доступ до двох стін її частини будинку. Внаслідок незаконних дій відповідача псується і руйнується майно позивача, в зв»язку з чим їй завдано матеріальну та моральну шкоду, яку вона просить стянути з відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю, просили його задоволити. Відповідач та його представник позов не визнали. Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05 червня 2014 року (а.с.9). А також, земельна ділянка площею 0,280 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] (а.с.12). Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2009 року позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою, задоволено, та встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою між власниками [PERSON] та [PERSON] Позивач в 2014 році зверталась до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, але в задоволенні даного позову їй було відмовлено в зв'язку з тим, що [PERSON] власником добудови, загальним розміром 8,05х3,7 м фактично не являлась, оскільки не зареєструвала право власності належним чином у визначеному законом порядку. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, в судовому засіданні з'ясовано, що відповідачем [PERSON] було збільшено розмір фундаменту до своєї частини будинку на 20 см, і в зв'язку з чим, самовільно перенесено огорожу в бік земельної ділянки [PERSON], також, на 20 см, тим самим змінивши межі поділу та збільшивши розмір своєї частини земельної ділянки та перекривши доступ позивача до двох стін її частини будинку. Даний факт підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов від 20 березня 2014 року, від 19 вересня 2014 року, від 14 липня 2014 року та від 19 серпня 2014 року (а.с.42-46). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні позивачем належної йому на праві власності частини будинку №30 по вулиці Ковпака (квартира 2) в місті Фастові та земельної ділянки, шляхом знесення своїм коштом самочинно встановленого паркану є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно із статтями 1166, 1192 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, та в розмірі реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Також, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка згідно висновку експертизи від 11.12.2013 року, становить 3 358 гривень, то суд звертає увагу на наступне. Позивачка стверджує, що діями відповідачів, було зруйновано фундамент, пошкоджено дах, обшивка даху, металопластикові водостоки, зруйновано вимощення біля її частини будинку. Дійсно, вартість відновлювального ремонту, який необхідно провести для ліквідації наслідків спричинених діями внаслідок будівельних робіт, які проводив співвласник складає 3 358 гривень. Проте, в матеріалах справи міститься акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм і стандартів від 21.08.2012 року складений інспектором Головко О.І. в присутності [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого було встановлено, що гр.[PERSON] проведено реконструкцію житлового будинку (прибудовано добудову розміром 8,05х3,7 м) та побудовано господарський блок розміром 4,05х1,25 м в 2010 році. Будівельні роботи проводились без документу, що посвідчує право на виконання будівельних робіт. В 2012 році [PERSON] переобладнано горище частини належній їй будівлі під мансарду, чим порушено ст.34,ч.8 ст.39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". Житловий будинок і господарський блок експлуатуються без вводу в експлуатацію. З даним актом [PERSON] не погодилась, проте в судовому порядку його не оскаржувала. Штраф, визначений інспектором в сумі 255 гривень сплатила, а тим самим визнала вину за вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Відповідно до ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" експлуатація закінчених будівництвом об"єктів, не прийнятих в експлуатацію - забороняється. Отже, стверджувати, що пошкодження майна, яке не прийнято в експлуатацію, самовільно побудоване позивачкою, відбулось в результаті спричинення їх діями внаслідок будівельних робіт, які проводив співвласник [PERSON] жодних підстав не має. До того, як пояснила в судовому засіданні експерт [PERSON], відповідно до п.3.11 Наказу "Про затвердження інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об"єктів нерухомого майна" за наявності самочинно забудованих (реконструйованих, перепланованих) об"єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визначення права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об"єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються. До того ж, згідно п.3.25 Правил містобудування, планування і забудови міських і сільських поселень, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до бічної межі ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 метра. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Як вбачається з матеріалів справи, фактична відстань між самовільною прибудовою позивачки до найбільш виступаючої стіни співвласника є меншою від визначеної в правилах, тому винуватість саме співвласників у руйнуванні майна позивачки є досить сумнівною, враховуючи недотримання нею самою при добудові визначених законами і правилами містобудівної діяльності параметрів і норм. Слід зауважити, що відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого,- за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та не порушать санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку в цілому. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що оскільки позивачкою не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями співвласників та пошкодженням її майна, то відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди. Оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення майнових прав позивача з боку відповідача, вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial