Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

25.09.2020 р АТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 137548 грн 05 коп заборгованості за кредитом, що виникла станом на 26.08.2020 р на підставі кредитного договору № б/н від 14.10.2013 р. Як вбачається з позовної заяви, 14.10.2013 р [PERSON] подав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з "Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку", викладеними на банківському сайті www:privatbank.ua, складає між ним та Приватбанком Договір про надання банківських послуг (договір приєднання). Банк виконав свої зобов`язання за договором, встановив кредитний ліміт на картковий рахунок і надав можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту та сплатити проценти за користування кредитними коштами; у разі непогашення позичальником боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, позичальник сплачує Банку проценти в розмірі, визначеному Тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www:privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Одночасно в Умовах та Правилах надання банківських послуг Банк передбачив можливість сплати пені у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. На підставі п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору Банк набув право змінювати кредитний ліміт без погодження з позичальником. [PERSON] свого зобов"язання за кредитним договором не виконує, кредитні кошти не повертає. Станом на 26.08.2020 р у відповідача утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 219255,19 грн, яка складається з: 2480,00 грн - заборгованості за кредитом, 215175,19 грн - заборгованість за відсотками, 1600,00 грн - пеня, 0,00 грн - комісія. Приватбанк залишив за собою право заявити вимогу не на всю суму боргу, а лише на 137548,05 грн, зокрема: 2480,00 грн - заборгованості за кредитом, 135068,05 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 14.10.2013 р по 31.08.2019 р. Тому просить стягнути з відповідача в користь Приватбанка 137548,05 грн заборгованості за кредитом і 2102,00 грн судових витрат. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження, не подав суду заяву про розгляд справи з участю сторін та заперечення проти вимог позивача у вигляді відзиву на позов . Дослідивши позовні вимоги, письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Як доказ укладення між сторонами кредитного договору, позивачем надано підписану відповідачем 14.10.2013 року Анкету-заяву, у якій вказано, що Заява разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір (а.с. 13). Позивач не надав суду доказів про виконання своїх зобов`язань перед відповідачем відповідно до кредитного договору та про встановлення кредитного ліміту на картку відповідача станом на день підписання Договору - 14.10.2013 р. Розмір ліміту не вказаний також у Анкеті-заяві. У Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), вказано старт карткового рахунку - 14.10.2013 р, вказаний номер картки та визначений кредитний ліміт - 2000,00 грн (а.с.12). Разом з тим, позовна заява та долучені докази не містять відомостей про взаємозв`язок кредитного договору з відповідачем від 14.10.2013 р та зміну кредитного ліміту від 14.10.2013 р, від 05.11.2013 року р, від 20.01.2015 р та від 20.01.2020 р. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості за договором б/н від 14.10.2013 р не повернув (а.с.6-10), у зв`язку з чим станом на 26.08.2020 р у нього утворилась заборгованість в розмірі 219255,19 грн, яка складається з: 2480,00 грн - заборгованості за кредитом, 215175,19 грн - заборгованість за відсотками, 1600,00 грн - пеня, 0,00 грн - комісія. Приватбанк заявив вимогу не на всю суму боргу, а лише на 137548,05 грн та просить стягнути з відповідача в користь банку, зокрема: 2480,00 грн - заборгованості за кредитом, 135068,05 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 14.10.2013 р по 31.08.2019 р. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України та не подав суду заперечення щодо вимог позивача у вигляді відзиву на позов. Однак, враховуючи приписи ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-Заяви позичальником, у якій вказано, що заява разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В анкеті-заяві [PERSON] від 14.10.2013 р. процентна ставка не зазначена; відсутня інформація про те, яка кредитна картка видана відповідачу та за яким Тарифом обслуговуватиметься банком. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи обслуговування кредитної картки та на Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: www:privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, який саме Тариф застосований до кредитного договору з відповідачем, та що саме долучений Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, не містить підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.05.2011 р. шляхом підписання Заяви. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15). Крім того, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.10.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.09.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у суду не має підстав вважати, що Умови та правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦПК України. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та їх розмір, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Крім того, відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24, 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. У зв`язку із цим, Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 14.10.2013 р. Разом з тим, з розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитом в розмірі 2480,00 грн; водночас, у задоволенні інших вимог, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1,8 % або 37,84 грн.

Outcome: partial