Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] в якому, просить визнати об"єктом права спільної сумісної власності [PERSON]. та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Визнати за [PERSON]. право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати, пов'язані із розглядом цивільної справи. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що в 1996 році познайомилася з [PERSON], з 1997 року почали проживати разом як чоловік та дружина у квартирі [ADDRESS], що у місті Житомирі, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет. За час їхнього спільного сумісного проживання, внаслідок спільних трудових зусиль та об'єднаних спільних грошових коштів 04 лютого 1998 року, за договором купівлі-продажу придбали квартиру [ADDRESS], що у місті Житомирі. Однак, покупцем в даному договорі купівлі-продажу був зазначений лише [PERSON], хоча вказана квартира купувалася за кошти, більше половину яких надала саме позивач. Оформлення квартири на ім'я [PERSON]. пояснювала тим, що він був головою родини та квартира купувалася саме для їхнього спільного сумісного проживання. Після купівлі вказаної квартири почали проживати в ній як одна сім'я, разом здійснювали облаштування квартири, сплачували комунальні послуги, робили ремонт. 27 листопада 2007 року між ними офіційно був зареєстрований шлюб. [INFO] року [PERSON], помер. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування після смерті спадкодавця - [PERSON]., є позивачка та діти від попереднього шлюбу - [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з тим, що відповідачі її право на частину спірної квартири не визнають вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні відповідачі позов не визнали у повному обсязі. Відповідач - [PERSON], заперечуючи проти задоволення позовних вимог та зазначала, що її батько - [PERSON], хоча і проживав разом із [PERSON], однак, спірну квартиру він купував за свої кошти. В письмовій заяві, яка була подана до суду вказала, що розписка, яка була написана представником продавця за довіреністю - [PERSON], не є належним доказом купівлі квартири за спільні кошти її батька та позивача, оскільки, не є нотаріально завіреною. Відповідач у справі - [PERSON], визнав в суді ту обставину, що з 1996 року [PERSON] проживала разом із його батьком як сім'я, неодноразово приходив до них у гості у спірну квартиру, ночував, однак у задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача - [PERSON]., свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи і досліджених у судовому засіданні доказів, починаючи з 1996 року [PERSON]. та [PERSON]. спільно проживали без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, мали спільний побут та бюджет, тобто між сторонами існували стосунки, притаманні подружжю. В іншому шлюбі в цей час сторони не перебували. 27 листопада 2007 року шлюб між [PERSON]. та [PERSON]. було зареєстровано, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 2623. Судом також встановлено, що 4 лютого 1998 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Сєтаком Віктором Ярославовичем, зареєстрований в реєстрі за №3-600. Згідно предмету вказаного договору купівлі-продажу квартири [PERSON], який діяв за дорученням від імені [PERSON], продав, а [PERSON], купив квартиру [ADDRESS] Згідно розписки від 4 лютого 1998 року, яка була досліджена в ході судового розгляду справи, вбачається, що [PERSON], отримав від дружини [PERSON]. - [PERSON]., гроші в сумі 4 559,44 гривень за продаж квартири [ADDRESS], ключі від квартири передав особисто [PERSON]. Відповідно до розписки від 02.02.1998 р. вбачається, що [PERSON]. взяла в борг у [PERSON]. 2 000,00 гривень на купівлю квартири [ADDRESS]. В свою чергу, свідок [PERSON]., яка викликалася у судове засідання, підтвердила наявність договору позики від 2 лютого 1998 року, згідно якого [PERSON]. взяла у борг 2 000,00 гривень на купівлю квартири [ADDRESS] в м. Житомирі. При цьому свідок пояснила, що [PERSON]. брала у неї кошти саме на придбання спірної квартири. [INFO] року [PERSON]. помер. Спадкоємцями після смерті [PERSON]. є дружина - [PERSON]. та двоє дітей від попереднього шлюбу - [PERSON]. та [PERSON]., які не визнають право власності [PERSON]. на ? частину квартири [ADDRESS]. Наведені вище обставини підтверджуються письмовими доказами та поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON]., [PERSON]. [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. Так, свідок [PERSON]., в своїх поясненнях пояснив, що був найкращим другом померлого [PERSON]., тривалий час працювали разом. Саме він познайомив [PERSON]. з [PERSON]. на День святкування свята будівельника в 1996 році. Починаючи з 1996 року по день смерті [PERSON]. проживав разом із [PERSON]. як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, побут. Що ж стосується обставин придбання квартири вказав, що участь у обранні та купівлі квартири [ADDRESS] брали спільно як одна сім'я для спільного проживання [PERSON]. і [PERSON]. Щодо коштів, які були витрачені на придбання квартири, пояснив, що зі слів [PERSON], половину коштів на купівлю квартири були надані особисто [PERSON]. Зауважив, що спочатку [PERSON]. та [PERSON]. мали намір придбати однокімнатну квартиру, оскільки їх спільний бюджет був лише на однокімнатну квартиру. Однак, [PERSON]. наполягала на купівлі двокімнатної квартири та особисто позичала грошові кошти, яких не вистачало на придбання спірної квартири. Свідок [PERSON]. пояснила, що вона була колегою по роботі [PERSON]., більше 30 років пропрацювала разом з позивачкою. [PERSON]. знала як сусіда по дачі з 1987 року. Після того, як [PERSON]. почав проживати разом з [PERSON]. дружили сім'ями, всі свята святкували разом, ходили один до одного в гості, допомагала [PERSON]. та [PERSON]. робити ремонт в квартирі. З приводу тієї обставини, за чиї кошти була придбана спірна квартира, пояснила, що квартиру по вулиці Бородія, 4-а [PERSON]. купувала разом із [PERSON]. внаслідок спільних грошових та трудових затрат для власного проживання та за кошти, більшу половину яких надавала [PERSON].. [PERSON]. завжди працювала на двох роботах та отримувала достойну заробітну плату. В день укладання договору купівлі-продажу відпускала її з роботи. Свідок [PERSON]. зазначила, що вона є сусідкою [PERSON]. та проживає за адресою: [ADDRESS]. Пояснила, що [PERSON]. та [PERSON]. потсійно проживали з нею по сусідству як чоловік та дружина з моменту купівлі спірної квартири. Свідок [PERSON], пояснила, що вона була прийомною донькою [PERSON]., оскільки [PERSON]. та її мати до знайомства з [PERSON]. були чоловіком та дружиною. Зазначила, що після смерті своєї матері [PERSON]. познайомився з [PERSON]. та почав з нею проживати як чоловік та дружина, за спільні кошти купили квартиру, проживали в ній, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Зі слів батька їй відомо, що [PERSON]. надавала особисто кошти на купівлю квартири та позичала гроші, оскільки вони купили не однокімнатну, а двокімнатну квартиру. Оскільки правовідносини між сторонами у справі виникли до набрання чинності СК України та ЦК України, то суд застосовує в частині до спірних правовідносин, які виникли до 01.01.2004 року положення Закону України «Про власність» № 697-XII від 7 лютого 1991 року, оскільки сторони продовжували спільно проживати під час дії норм вказаного Закону, виходячи з того, що спори щодо майна, яке набуто після прийняття Закону України «Про власність» і до введення в дію Сімейного кодексу України розглядаються відповідно до вимог Закону України «Про власність» за нормами про спільну сумісну власніст Частиною 1 статті 17 цього Закону визначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Таким чином, застосовуючи до спірних правовідносин сторін вищенаведені норми законодавства, яке діяло на момент існування цих правовідносин, суд вважає доведеним, що [PERSON]. та [PERSON]. проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 1996 року по 27 листопада 2007 року. З 27.11.2007 року по день смерті [PERSON]. перебувували в зареєстрованому шлюбі. За час спільного сумісного проживання однією сім'єю внаслідок спільних трудових зусиль та спільних грошових коштів в рівних частках придбали квартиру [ADDRESS]. Відповідно, [PERSON]. довела, що вона має право на ? частину спірної квартири. Так, належними та допустимими доказами визначення ступеня участі [PERSON]. своєю працею та особистими коштами в придбанні спірної квартири є розписка від 02.04.1998 року, розписка від 04.02.1998 року, копія трудової книжки та довідки про доходи позивача у період з 1996 по 1998 роки. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено обставини, які підтверджують процесуальну позицію позивача. Згідно з ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені нею витрати на оплату судового збору в рівних счастках.

Outcome: approved