Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина за законом на усе його майно. Спадщину після смерті батька він прийняв і на частину спадкового майна отримав свідоцтва про право власності. Так як він прийняв спадщину після смерті батька, то до нього перейшли усі права майнового характеру, на які мав право його батько [PERSON] Знаючи, що його батько мав право на отримання земельної частки (паю), він шукав сертифікат на ім'я батька. Не знайшовши, почав звертатися різні інстанції про те, щоб йому надали відомості, коли батькові було видано сертифікат і його номер та серія. І тільки в 2013 році вияснилося, що земельний сертифікат на ім'я його батька видано не було. На підставі заяви його батька [PERSON] рішенням загальних зборів членів колгоспу (уповноважених) від 20 лютого 1976 року його було прийнято в члени колективного сільськогосподарського підприємства - колгоспу ім. Шевченка села Журавлівки, який в 2000 році був реорганізований в СТОВ ім. Шевченка, а в подальшому в 2002 році реорганізовано в ПСП "Журавлівське" та СТОВ "Прогрес". 22 квітня 1984 року, не вибуваючи із членів колгоспу, його батько [PERSON] звільнився з роботи. Заяву про вихід із членства КСП він не подавав і рішення про виключення його із членів колгоспу загальними зборами чи зборами уповноважених не виносилось. Відповідно до Типового статуту колгоспу йому було видано трудову книжку колгоспника №1412. На момент проведення в 2003 році розпаювання майна та земель колишнього колгоспу ім. Шевченка с. Журавлівки, а на момент розпаювання - ПСП "Журавлівське та СТОВ "Прогрес", його батько був колгоспним пенсіонером і був членом даного колгоспу. При проведені розпаювання майна сільськогосподарського підприємства деякі члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі і його батько, помилково були пропущені в списках на право отримання частки розпайованого майна та землі, так як колгосп розділився на два підприємства. За виділенням земельної частки - паю, середній розмір якої становить 2,01 в умовних кадастрових гектарах, він звернувся до Журавлівської сільської ради, про видачу на ім'я його батька [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай). Однак, йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду. По цій причині, позивач вимушений звернутись з позовом до суду, та просить визнати за ним право на земельну частку (пай). Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про визнання позову та розгляду за відсутністю їх представника. Представник заінтересованої особи РДА м. Тульчина в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд встановив: [INFO] помер батько позивача - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.10). Заповітного розпорядження [PERSON] не склав. Спадкоємцем першої черги являється позивач. Спадщину після смерті батька позивач прийняв і на частину спадкового майна отримав свідоцтва про право власності, що також в свою чергу підтверджується копією спадкової справи (а.с.30-39). Оскільки, позивач прийняв спадщину після смерті батька, то до нього перейшли усі права майнового характеру, на які мав право його батько [PERSON] Знаючи, що його батько мав право на отримання земельної частки (паю), він звернувся до компетентних органів, щоб йому надали відомості, коли батькові було видано сертифікат і його номер та серія. І тільки в 2013 році вияснилося, що земельний сертифікат на ім'я батька позивача видано не було. Згідно заяви батька позивача [PERSON] рішенням загальних зборів членів колгоспу (уповноважених) від 20 лютого 1976 року було прийнято в члени колективного сільськогосподарського підприємства - колгоспу ім. Шевченка села Журавлівки (а.с. 6-8), який в 2000 році був реорганізований в СТОВ ім. Шевченка, а в подальшому в 2002 році реорганізовано в ПСП "Журавлівське" та СТОВ "Прогрес". 22 квітня 1984 року, не вибуваючи із членів колгоспу, [PERSON] звільнився з роботи. Заяву про вихід із членства КСП він не подавав і рішення про виключення його із членів колгоспу загальними зборами чи зборами уповноважених не виносилось, що підтверджується архівною довідкою виданою Тульчинською РДА від 31.10.2013 року за №94 (а.с.9). Відповідно до Типового статуту колгоспу [PERSON] було видано трудову книжку колгоспника №1412 (а.с. 11,12). На момент проведення в 2003 році розпаювання майна та земель колишнього колгоспу ім. Шевченка с. Журавлівки, а на момент розпаювання - ПСП "Журавлівське та СТОВ "Прогрес", [PERSON] був колгоспним пенсіонером і був членом даного колгоспу. При проведені розпаювання майна сільськогосподарського підприємства деякі члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі і батько позивача, помилково були пропущені в списках на право отримання частки розпайованого майна та землі, так як колгосп розділився на два підприємства. За виділенням земельної частки - паю, середній розмір якої становить 2,01 в умовних кадастрових гектарах, позивач звернувся до Журавлівської сільської ради, про видачу на ім'я його батька [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай). Однак, йому було відмовлено. Згідно довідки виданої виконкомом Журавлівської сільської ради, Тульчинського району від 27.02.2014 року, № 69, на території Журавлівської сільської ради є земельна частка (пай) площею 2,8373 га, номер ділянки згідно технічної документації №89, кадастровий номер земельної ділянки 05:243:810:00:01:001:0089, яка може бути виділена для надання ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.46) Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 цього ж Кодексу визначено, що до складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належала спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 2 Указу Президента України від 8.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери,які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Частиною 3 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Таким чином із аналізу вказаних правових норм випливає, що за життя спадкодавець мав право на земельну частку (пай). Вказане право не припинилось в зв'язку з його смертю і реалізовано спадкоємцем померлого. В зв'язку з цим, оспорюване право позивача щодо володіння та розпорядження спадковим майном підлягає захисту судом у спосіб визначений п.1 ч.2 ст.16 ЦК України - визнання права. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію відповідачів щодо визнання позовних вимог, які не суперечать чинному законодавству, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем, підлягає зарахуванню в прибуток держави.

Outcome: approved