Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила винести рішення, яким змінити розмір аліментів та стягувати із [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, що становить 1286 гривень щомісячно на утримання дітей, а також стягнути із [PERSON] на її користь 1/2 частини понесених нею додаткових витрат на дітей в сумі 5795 гривень та судові витрати по справі. Вказала, що рішенням Крижопільського районного суду від 05 травня 2006 року з відповідача на її користь щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку, починаючи з 18.04.2006 року і до повноліття дітей. На час ухвалення вказаного судового рішення відповідач працював у філії "Промінь" ЗАТ "ПК "Поділля", тому стягнення аліментів було призначено у частці від його заробітку (доходу). На даний час відповідач ніде не працює, сплачує аліменти на свій розсуд, але в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку, не отримує заробітну плату, має нерегулярний мінливий дохід від підсобного селянського господарства. Тому вважає, що стягнення аліментів повинно бути визначено в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2015 рік" прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2015 року складає 1286 гривень. Оскільки діти проживають із матір'ю, то більшу частину встановленого законом прожиткового мінімуму вона їм забезпечує сама, а відповідач сплачує не більше 30 % прожиткового мінімуму. Хоча відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів, сплачує їх регулярно, однак позивачка вважає, що отримуючи дохід від підсобного господарства, відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі та забезпечувати щомісяця 1/2 прожиткового мінімуму, що складає на одну дитину 643 гривні, а на обох дітей 1286 гривень. Крім того, на утримання, успішне навчання та інтелектуальний розвиток дітей вона понесла і продовжує нести додаткові витрати, на які сплачуваних відповідачем аліментів, які він сплачує у мінімальному розмірі, не вистачає. Діти навчаються у 4 класі навчально-виховного комплексу: загальноосвітня школа I-ІІІ ступенів - гуманітарно-естетичному колегіумі № 29 Вінницької міської ради, що підтверджується довідками від 31.10.2014 року. Так, додатково позивачкою понесено витрати пов'язані з купівлею необхідних дітям для школи речей: шкільна форма - 580 грн. на дитину, рюкзак - 240 грн. на дитину, спортивний костюм - 230 грн. на дитину, туфлі - 250 грн. на дитину, кросівки - 180 грн. на дитину, куртка - 520 грн. на дитину, черевики - 260 грн. на дитину, кофта - 180 грн. на дитину, осіння куртка - 200 грн. на дитину, а також канцелярські товари на суму 185 грн., що в сукупності на двох дітей складає 5280 гривень. Також на початку навчального року на потреби школи для організації нормального навчального процесу вона разом з іншими батьками класу оплатила 600 гривень за двох дітей. Разом з іншими дітьми школи діти відвідували екскурсії, організовані школою, що складає за всі екскурсійні поїздки 1570 грн. за двох дітей. Крім того, діти займалися з репетитором англійської мови. На оплату праці репетитора з англійської мови вона витратила у вересні 1700 грн., у жовтні - 1800 грн. Також позивачка купила дітям мобільні телефони по 320 грн. за телефон, на суму 640 грн. Таким чином, нею понесені додаткові витрати на суму 11590 гривень. Вважає, що відповідач як батько повинен відшкодувати їй 1/2 частину понесених нею додаткових витрат в сумі 5795 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що не працює так як немає роботи. Аліменти сплачує. В своєму письмовому запереченні до суду відповідач вказав, що позивачка не надала суду жодного доказу як зміни його майнового стану, так і його платоспроможності. При цьому нею повідомлені суду неправдиві дані про наявність у нього власного підсобного господарства, яке надає йому додаткові доходи. В даний час він проживає в домогосподарстві свого дядька [PERSON], яке розташоване в [ADDRESS], що підтверджується довідкою сільської ради. Свого особистого домогосподарства він не має. Постійного місця роботи не має, що також підтверджується довідкою сільської ради. Аліменти на утримання дітей він сплачує в повному обсязі тільки завдяки своїм батькам, які отримують пенсію і її частину віддають своїм онукам, оскільки самостійних доходів не має. Щодо додаткових витрат на утримання дітей, то позивачка всупереч вимогам ст. 60 ЦК України не надала жодного доказу таких витрат. Частина цих витрат - закупівля одягу, взуття та ін. - не відносяться до додаткових витрат, які викликані особливими обставинами (ст. 185 CK України). Крім того, згідно ст. 192 CK України зміна розміру аліментів допускається у разі зміни матеріального або сімейного стану, зміни стану здоров'я. Рішенням Крижопільського районного суду від 05 травня 2006 року розмір аліментів на утримання дітей був визначений в розмірі 1/3 всіх видів доходів відповідача. Дане рішення суду виносилось із врахуванням його матеріального стану і [PERSON] його не оскаржувала. З тих пір майновий та сімейний стан відповідача не змінився, тому будь яких підстав для зміни розміру аліментів не виникло. Будь-яких доказів зміни його майнового стану [PERSON] суду не надала. Збільшення розміру аліментів на тверду грошову сумі в розмірі 1286 грн. щомісячно призведе до неможливості виплачувати аліменти через відсутність цих коштів, та до появи заборгованості по аліментах, якої по даний час не існувало. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони та враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення Крижопільського районного суду від 05 травня 2006 року з відповідача на користь позивача щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку, починаючи з 18.04.2006 року. На час розгляду справи заборгованість по аліментах відсутня. Відповідач на час розгляду справи не працює, власного житла не має (проживає у свого дядька), не має підсобного господарства, аліменти сплачує з коштів, отриманих від своїх батьків. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. З часу винесення рішенням Крижопільського районного суду від 05 травня 2006 року майновий та сімейний стан відповідача не змінився на кращу сторону, тому будь яких підстав для зміни розміру аліментів не виникло. Будь-яких доказів зміни його майнового стану [PERSON] суду не надала. Згідно ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Однак, щодо додаткових витрат на утримання дітей, то позивачка всупереч вимогам ст. 60 ЦК України не надала жодного доказу таких витрат, як і не довела, що вони викликані особливими обставинами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed