Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування арешту на майно. Позивач стверджував, що 11 лютого 1993 року на підставі свідоцтва на право власності на житло вона, її матір [PERSON], її батько [PERSON] та її брат [PERSON] отримали у приватну власність квартиру [ADDRESS]. 23.02.2008 року на підставі договору про визначення часток в квартирі було визначено по ? частки за кожним у вказаній квартирі. 01.03.2008 р. ? частка квартири, що належала [PERSON] перейшла у власність [PERSON] на підставі договору дарування. 22.02.2016 року померла [PERSON]. З метою оформлення спадкових прав, а саме 2/4 частки квартири позивач звернулася до нотаріуса та стало відомо про те, що 04.03.2008 року за №6723325 Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови ВДВС Вознесенського МРУЮ АЕ №471793 від 29.02.2008 р. на підставі виконавчого листа №2-1817, об'єктом обтяження є ? частка квартири [ADDRESS] (Жовтневої революції) в м. Вознесенську, власником якої є [PERSON] Позивач також стверджував, що на виконанні у Вознесенського міськрайонного ВДВС виконавчі провадження щодо [PERSON] не перебувають. Проте арешт з його майна не знято. Посилаючись на вищезазначене, позивач просив суд скасувати арешт на 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 10 січня 2017 року за клопотанням позивача [PERSON] був замінений неналежний відповідач Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на належних відповідачів стягувача за виконавчим провадженням - [PERSON] та боржника за виконавчим провадження - [PERSON] та залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Пояснила, що рішення суду від 19 листопада 2007 року по цивільній справа № 2-1817/2007 року за яким з [PERSON] були стягнуті на її користь грошові кошти повністю виконане, матеріальних претензій до боржника [PERSON] вона не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Вознесенський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що на виконанні в відділі ДВС Вознесенського МРУЮ перебувало виконавче провадження №5885496 з примусового виконання виконавчого листа Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.01.2008 року за №2-1817 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 1595,18 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, 29.02.2008 року постановою державного виконавця ВДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ №471793 було накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] Зазначена постанова була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 04.03.2008 року за № 6723325. (а.с.6) Вказаною постановою було накладено арешт на 1/4 частку квартири за адресою [ADDRESS] в будинку № 32. 08.05.2008 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Зазначеною постановою арешт, накладений в межах виконавчого провадження та у відповідності до вимог ст.50, 60 Закону України "Про виконавче провадження" знятий не був. Відповідно до листа Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області від 26.01.2017 року на даний час на виконанні у відділі виконавче провадження щодо боржника [PERSON] не перебуває. Виконавче провадження де стороною виступав [PERSON] було знищено на підставі п.п.9,9; 9.10; 9.11; 9.12 Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, що підтверджується листом начальника відділу Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 12.12.2016 року № 11932. (а.с.23) Однак арешт з 1/4 частки квартири, що був накладений в рамках вищезаначеного виконавчого провадження знятий не був. Крім того в судовому засіданні було встановлено та підтвердилося письмовими доказами, що 01 березня 2008 року на підставі договору дарування , який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу [PERSON] подарував належну йому 1/4 частку квартири [PERSON]. Право власності було зареєстровано в КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації 13 березня 2008 року. (а.с.11,12) [PERSON] померла [INFO] року. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входять належні їй 2/4 частки квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем після її смерті є її дочка [PERSON], яка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження об'єктом якого є 1/4 частка квартири , власником якої зазначено [PERSON]. Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Наведений принцип закріплений у статті 58 Конституції України. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», ( від 21.04.1999 № 606 -ХIV), який діяв на момент виникнення постанови про арешт рухомого майна боржника) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За приписами ч.1 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" ( від 21.04.1999 року) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту з майна тощо). Таким чином, після завершення виконавчого провадження державний виконавець повинен скасовувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт, накладений на майно боржника. У листі Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 26.01.2017 року зазначено, що відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Згідно з п.9.10 Порядку виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищеними. Отже, виходячи з вищевикладеного, Вознесенський міськрайонний ВДВС ГТУЮ не має правових підстав для задоволення заяви [PERSON] про зняття арешту з майна. Судом встановлено, що на даний час на виконанні у Вознесенському міськрайонному ВДВС виконавчі провадження стосовно боржника [PERSON] не перебувають, однак державним виконавцем не було знято арешт, накладений на нерухоме майно боржника. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, гарантує право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. Частиною 4 ст.41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті матері [PERSON]. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність скасувати арешт нерухомого майна, що був зареєстрований 04 березня 2008 року за № 6723325 на підставі постанови АЕ № 471793 від 29.02.2008 року, об'єктом обтяження якої є 1/4 частка квартири [ADDRESS].

Outcome: approved