Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

ОСББ "Імпульс" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним трудовий договір з керуючим, укладений 01.01.2017 року між членами правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Імпульс" та [PERSON] ; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 05.06.2019 р., при ознайомленні із справою №766/21495/18 за позовом [PERSON] до ОСББ "Імпульс" про визнання незаконним та скасування наказу №04/05/17 від 04.05.2017 р. про розірвання трудового договору з керуючим від 01.01.2017 р. з ініціативи роботодавця за систематичне невиконання покладених на працівника обов`язків, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з`ясувалося, що 01.01.2017 р. між членами правління ОСББ та [PERSON] укладено трудовий договір з керуючим. Пунктом а) розділу першого договору визначено, що правління призначає керуючого, а керуючий приймає призначення на умовах, що вказані в договорі, в якості керуючого майном в будинку, які складаються з 1 житлової одиниці. Відповідно до третього розділу Договору, правління доручає, а керуючий приймає на себе обов`язки по управлінню будинком. В обов`язки керуючого входить, зокрема, забезпечення утримання будинку та прилеглої території, включаючи прибирання будинку та території, фарбування, слюсарно-сантехнічні роботи та інші подібні роботи по утриманню та ремонту, по мірі виникнення в них необхідності. Вважають, що оскаржуваний трудовий договір є недійсним, оскільки підписаний не уповноваженими особами Об`єднання, не відповідає вимогам законодавчих та нормативно-правових актів, тощо. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомляв, відзив не подавав. Треті особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомляли. Третьою особою [PERSON] подано заяву про розгляд справи у відсутність. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Протоколом зборів правління співвласників будинку [ADDRESS] ) від травня 2006 року, вирішувалося питання про взяття будинку на баланс, укладення договорів з власниками нежитлових будинків, переобрання членів правління. Вказаний протокол підписано членами правління [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк. справи 25-26). 01 січня 2017 року між правлінням ОСББ "Імпульс" та [PERSON] укладено трудовий договір з керуючим, за яким, зокрема, Правління призначає керуючого, а керуючий приймає призначення на умовах, що вказані в цьому Договорі, в якості керуючого майном в будинку, які складаються з 1 житлової одиниці (арк. справи 23-24). Зі сторони правління ОСББ "Імпульс", вказаний договір підписано: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Протоколом №25 загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Імпульс" від 25.04.2017 р., зокрема п. 2 припинено повноваження управителя [PERSON] , п. 3 переобрали голову та членів правління ОСББ (арк. справи 29-32). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Згідно з частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Згідно ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами. За п. 4.6 Статуту ОСББ "Імпульс" визначено компетенцію правління, зокрема укладення договорів із суб`єктами підприємництва, які виконують роботи, в тому числі будівельні, надають житлово-комунальні послуги та інші послуги, та здійснення контролю за їх виконання. За п. 4.7 Статуту Об`єднання, правління зі свого складу обирає голову правління і його заступників. Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів об`єднання та рішень правління, діє без доручення від імені об`єднання, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису. З огляду на наведене, для підписання будь-якого правочину для виконання обов`язків, правління має обрати зі свого складу Голову правління, який вже від імені об`єднання та в межах своєї компетенції, укладає договори. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу, що презюмує ч.1 ст. 215 ЦПК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин за ч.3 ст. 215 ЦК України може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною другою ст. 203 ЦПК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а за ч.1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не можу суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. За ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. В порушення вищевикладеного, спірний договір підписано членами Правління, що не були уповноваженими на підписання вказаного договору. За п. 4.10 Статуту ОСББ, Правління об`єднання на договірній основі може найняти на роботу управителя - юридичну особу, яка частково здійснюватиме функції з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу за дорученням власника (власників) майна і забезпечує його належну експлуатацію. Згідно п. 7 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. За ч. 1 ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України Встановлено, що оскаржуваний договір, укладений з [PERSON] не відповідає вимогам законодавства щодо його форми та істотних умов, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1921 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Вирішуючи питання щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., яку позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року. Зокрема, у вказаному рішенні Верховний Суд зазначав, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем не надано суду будь-яких документів про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, суд не вбачає підстав для стягнення заявленої суми у розмірі 1500,00 грн. із відповідача на користь позивача. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 22 жовтня 2021 року.

Outcome: approved