Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

27 квітня 2015 року позивач звернувся з позовом до Шосткинського міськрайонного суду та просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» матеріальні збитки, завдані злочином в розмірі 489 400,00 грн., та судовий збір в розмірі 4 894,40 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області по справі № 1819/5911/12 від 06.11.2012 року закрито провадження у справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України. [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за вчинені злочини. Під час досудового слідства було встановлено, що 05.04.2004 року відповідач, будучі на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Буденергопром» з метою одержання у філії «Відділення Промінвестбанку в м. Шостка Сумської області» кредиту в сумі 92 000 дол. США, що складало 489 400,00 грн., надав до банку завідомо неправдиву інформацію щодо права власності на майно (деревообробне обладнання), яке передавалось у заставу Промінвестбанку в забезпечення повернення кредиту, вказавши у документах адресу знаходження майна: [ADDRESS] та зазначивши, що дане майно, вартістю 494 000,00 грн. перебуває на балансі ТОВ «Буденергопром» та являється основними засобами, що насправді не відповідає дійсності, і призвело до незаконної видачі зазначеному товариству філією кредиту у сумі 92 000 дол. США, який до теперішнього часу не сплачено. Таким чином, подання наведених вище документів та передачу у заставу майна було підставою прийняття позитивного рішення банківською установою про надання 05.04.2004 року кредиту з укладенням договору про відкриття кредитної лінії № 16-КЛ-04 та укладення договору застави основних засобів № 32-з від 05.04.2004 р. відповідно до якого в заставу банку передано основні засоби на загальну суму 494 000,00 грн. Таким чином, внаслідок злочинних дій [PERSON], який займав посаду директора ТОВ «Буденергопром» та був службовою особою, діяльність якої пов'язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків, через незаконне одержання кредиту ТОВ «Буденергопром» інтересам Промінвестбанку спричинено збитки у вигляді непогашеного кредиту на суму 489 400,00 гривень, що є матеріальною шкодою. При цьому, позивачем вжито всі заходи щодо захисту своїх прав. Так, 30.08.2005 року до господарського суду м. Києва подано позовну заяву про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 500 337,25 грн. Рішенням суду № 26/503 від 27.10.2005р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 20.12.2005 року наказ суду для примусового виконання передано до Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва. В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що підприємство за місцем реєстрації не знаходиться, майно у боржника на яке можливо звернути стягнення відсутнє. У зв'язку із чим, 22.06.2007р. державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа без виконання. 16.07.2008 р. господарським судом м. Києва порушено провадження № 44/149-6 про банкрутство ТОВ «Буденергопром». Вимоги банку в розмірі 485 813,07 грн. визнані, про що винесена ухвала від 29.08.2008 р. 25.01.2010 р. постановою суду боржник визнаний банкрутом. В ході проведення ліквідаційної процедури майно у боржника не виявлено. Погашення не проводилось. Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.08.2011 р. затверджений звіт ліквідатора, ТОВ «Буденергопром» ліквідований як юридична особа. Станом на 24.04.2015 р. ТОВ «Буденергопром» зобов'язання встановлені кредитним договором перед банком не виконані, сума заборгованості по кредитному договору № 16-КЛ-04 від 05.04.2004 р. становить 489 400,00 грн. Таким чином, після використання кредитних коштів відповідач ніяких заходів по поверненню коштів філії «Відділення Промінвестбанку у м. Шостка Сумської області» не вжив, чим спричинив велику матеріальну шкоду. Представник позивача Самбур А.В., просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, про що надав відповідну заяву. Представник відповідача - адвокат Безруков В.В., позов не визнав в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю та при цьому пояснив, що згідно кредитного договору та договору застави основних засобів, Банк як заставодержатель має право без будь-яких обмежень перевіряти документально та фактично наявність, розмір, стан і умови платоспроможності Позичальника, збереження майна, використання кредиту про цільовому призначенню та схеми рухів грошових коштів, проте Банк в наслідок неналежного виконання своїх обов'язків, не скористався своїм правом та не перевірив платоспроможність Позичальника, чим сприяв безконтрольному виходу коштів з Банку. Також вважає, що відмова судом в клопотанні про дослідження матеріалів архівної кримінальної справи позбавляє всебічно дослідити всі обставини справи по стягненню збитків, а саме визначити ступінь вини відповідача по стягненню збитків, оскільки постанова Шосткинського міськрайонного суду від 06.11.2012 року не відображає ступінь вини як відповідача так і сторін в цілому, не вирішено питання про відшкодуванню шкоди. Крім цього вважає, що розгляд справи без особистої участі відповідача неможливий, оскільки це порушує право відповідача на захист. Відповідач хворий та не може приймати участь у справі, про що зазначено у лікарняних довідках, тому вважає, що є всі підстави для відкладання розгляду справи до одужання відповідача. Суд вважає можливим розглянути справу без участі як без участі представника позивача так і без участі відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а саме: копію кредитного договору № 16-КЛ-04 про відкриття кредитної лінії від 05.04.2004р., копію договору застави основних засобів № 32-з від 05.04.2004р., копію рішення господарського суду м. Києва від 27.10.2005р. по справі № 26/503, копію постанови № 205/14 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.06.2007р., копію постанови господарського суду м. Києва від 25.01.2010р. по справі № 44/149-б, копію ухвали господарського суду м. Києва від 02.08.2011р. по справі № 44/149-б., копію постанови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2012р. № 1819/5911/12, копію витягу зі Статуту, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню із слідуючих підстав. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки (якими цивільний закон вважає втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, за винятком встановлених законом або договором випадків, завдана деліктом, у тому числі і кримінальним, майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 зі змінами та доповненнями вiд 24.10.2003 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Юридичними фактами, на підставі яких пред'являються позови, є: а) скоєння кримінального правопорушення (або іншого суспільно-небезпечного діяння); б) наявність майнової або моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (або іншим суспільно небезпечним діянням); в) наявність причинного зв'язку між кримінальним правопорушенням і завданою шкодою. Стаття 1192 ЦК зобов'язує відповідальну за шкоду особу відшкодувати заподіяні збитки в натурі або у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З постанови Шосткинського міськрайонного суду від 06.11.2012 року, провадження якої закрито на підставі ст. 7-1, 11-1 КПК України, у зв'язку із закінченням строків давності, яка в апеляційному порядку не оскаржувалася і набрала законної сили 14.11.2012 року, вбачається, що органами досудового слідства [PERSON], було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 222 та ч.2 ст. 366 КК України та інкриміновано вчинення злочинів у встановлений досудовим слідством час 05.04.2004 року. Як вбачається з постанови захисник обвинуваченого Безруков В.В., підтримав думку прокурора щодо закриття кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] При цьому обвинувачений [PERSON], зазначав, що йому зрозуміло та він розуміє ці обставини, що звільнення від кримінальної відповідальності ст. 7-1, 11-1 КПК України, ст. 49 КК України є звільненням від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами, та просить звільнити його від кримінальної відповідальності за спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2004 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) - Заставодержатель та Товариство з обмеженою відповідальністю «Буденергопром» в особі його директора [PERSON], який діє на підставі Статуту товариства уклали договір застави основних засобів, що випливає з кредитного договору № 16-КЛ-04 про відкриття кредитної лінії, у розмірі 92000 доларів США 00 центів, предметом застави є основні засоби - обладнання (Майно), перелік яких викладений у Додатку №1 до Договору, який є його невід'ємною частиною. Майно належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується накладними та обліковується на балансі Заставодавця. Сторони договору оцінюють майно у 494000 грн. 00 коп. Згідно п. 2.1.1 Договору Застави Р.2 Передане під заставу майно є його власністю, право якої отримано ним на правомірних підставах та не є власністю або паєм чи підлягає вилученню за вимогою третіх осіб, у тому числі уповноважених державних органів. Вказаний договір діє до повного повернення Позичальником сум кредитних коштів, вказаних у Договорі. Позивачем вжито заходи щодо захисту своїх прав. Так, 30.08.2005 року до господарського суду м. Києва подано позовну заяву про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 500 337,25 грн. Рішенням суду № 26/503 від 27.10.2005р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 20.12.2005 року наказ суду для примусового виконання передано до Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва. В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що підприємство за місцем реєстрації не знаходиться, майно у боржника на яке можливо звернути стягнення відсутнє. У зв'язку із чим, 22.06.2007 р. державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа без виконання. 16.07.2008р. господарським судом м. Києва порушено провадження № 44/149-6 про банкрутство ТОВ «Буденергопром». Вимоги банку в розмірі 485 813,07 грн. визнані, про що винесена ухвала від 29.08.2008р. 25.01.2010 р. постановою суду боржник визнаний банкрутом. В ході проведення ліквідаційної процедури майно у боржника не виявлено. Погашення не проводилось. Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.08.2011р. затверджений звіт ліквідатора, ТОВ «Буденергопром» ліквідований як юридична особа. Станом на 24.04.2015р. ТОВ «Буденергопром» зобов'язання встановлені кредитним договором перед банком не виконані, сума заборгованості по кредитному договору № 16-КЛ-04 від 05.04.2004 р. становить 489 400,00 грн. Таким чином, після використання кредитних коштів відповідач ніяких заходів по поверненню коштів філії «Відділення Промінвестбанку у м. Шостка Сумської області» не вжив, чим спричинив велику матеріальну шкоду. Посилання представника відповідача на те, що Позивачем (Банк) не виконав своїх обов'язків, не скористався своїм правом та не перевірив платоспроможність Позичальника, чим сприяв безконтрольному виходу коштів з Банку, є необґрунтовані, оскільки укладеним договором були визначені його умови права та обов'язки сторін та визначено, що саме на Позичальника (Застоводателя) покладається обов'язок повідомляти про всі зміни що стосуються його заставного майна. Також є необґрунтованим доводи представника відповідача про відмову судом в клопотанні про дослідження матеріалів архівної кримінальної справи, яка на його думку позбавляє всебічно дослідити всі обставини справи по стягненню збитків, а саме визначити ступінь вини відповідача по стягненню збитків, оскільки постанова Шосткинського міськрайонного суду від 06.11.2012 року не відображає ступінь вини як відповідача так і сторін в цілому, не вирішено питання про відшкодуванню шкоди. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити наступне. З вищезазначеної постанови Шосткинського міськрайонного суду від 06.11.2012 року про закриття кримінальної справи чітко вбачається в чому саме обвинувачується [PERSON], тяжкість вчинення злочинів та ступінь вини обвинуваченого. З постанови також вбачається, що під час розгляду кримінальної справи обвинуваченому в повному обсязі було роз'яснено судом та йому було зрозуміло в чому саме його обвинувачують, підстави та наслідки закриття кримінальної справи і обвинувачений [PERSON], зазначав, що йому зрозуміло та він розуміє ці обставини, що звільнення від кримінальної відповідальності ст. 7-1, 11-1 КПК України, ст. 49 КК України є звільненням від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами, та просить звільнити його від кримінальної відповідальності за спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності, а його захисник Безруков В.В., також підтримував думку прокурора щодо закриття кримінальної справи, що свідчить про безумовну та повну згоду щодо пред'явленого обвинувачення, тому зазначена постанова набрала законної сили 14.11.2012 року і в апеляційному порядку не оскаржувалася.( а.с.18). Тому, з огляду на викладене, сторона відповідачів в судовому засіданні не заявляла клопотання про залучення в якості співвідповідачів інших осіб, якщо вважала відсутність вини відповідача. Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, обставини визначені у постанові кримінальної справи є належним доказом у цивільній справі. Щодо доводів представника відповідача про порушення судом права на захист відповідача, оскільки відповідач за станом здоров'я не може бути присутнім в судовому засіданні та зупинення провадження у справі до його одужання, суд зазначає, що при розгляду даної справи ніяким чином права відповідача порушені не були з огляду на наступне. Стаття 157 ЦПК України визначає строки розгляду справ, а саме: 1. Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. 2. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Як вбачається провадження у справі тривало більше ніж 6 місяців. Крім цього, стаття 202 ЦПК України визначає, саме право суду зупинити провадження у справі, а саме: 1. Суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема: 2) захворювання сторони, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу. Правило частини другої статті 202 ЦПК України встанавлює, що суд не зупиняє провадження у випадках, установлених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника, не застосовується до випадків, коли суд викликає позивача або відповідача для особистих пояснень. З огляду на викладене провадження у справи не зупинялося. Європейський суд з прав людини для визначення факту порушення "розумного строку" при розгляді національним судом справи, в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постійно враховує: а) складність справи; б) наслідки недотримання розумного строку для заявників; в) оперативність роботи відповідних органів (суду); г) власну поведінку заявників. З огляду на останній критерій - поведінку заявників -яка є підставою для порушення права кожного із учасників такого процесу на справедливий судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 12 травня 2015 року уклав договір про надання йому правової допомоги з адвокатом Безруковим В.В., з правом представлення інтересів та вести справи у будь-яких установах в тому числі й у судах при розгляді цивільних, кримінальних та інших справах та судах визначених договором з правом подання позову, скарги та інших документів, необхідних для розгляду справи по суті, визнання повністю або частково позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, зміни підстав або предмета позову, відкладання заяви, скарги, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, пред'явлення виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна або грошей. Замовник надає право виконавцю вести переговори та попередньо узгоджувати всі процедурні питання, консультації, подавати будь-які документи, включаючи заяви, одержати необхідні довідки та матеріали, в тому числі рішення( копії) суду, ухвали суду, та інші процесуальні документи визначені договором, брати участь у судових засіданнях, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, подавати заяви, клопотання, відводи, надавати усні та письмові заяви суду, подавати докази, брати участь в їх дослідженні подавати доводи міркування та заперечення подавати скарги укладати мирові угоди, розписуватись за замовника, здійснювати необхідні платежі, а також виконувати всі інші дії, які пов'язані із виконанням цієї довіреності, що передбачені чинним матеріальним та процесуальним законодавством України. (а.с. 29-30). Провадження по справі відкрито 7 травня 2015 року (запит до адресної реєстраційної служби) та справа призначена до попереднього судового засідання на 19 травня 2015 року сторона відповідача повідомлена належним чином, рекомендованим листом (а.с.33). 14 травня 2015 року представник відповідача Безруков В.В., завчасно надав заяву та ознайомився з матеріалами справи та 19 травня 2015 року особисто відповідач разом з своїм представником були присутні в попередньому судовому засіданні та з урахуванням усного заперечення щодо пред'явленого позову та заявленого клопотання про витребування доказів, справа була призначена до судового розгляду на 10 червня 2015 року. В подальшому розгляд справи був перенесений за заявами відповідача у зв'язку з лікуванням відповідача на 25 червня 2015 року, на 08 липня 2015 року, на 21 липня 2015 року. 21 липня 2015 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про подальший розгляд справи без його участі у зв'язку з хворобою, за участю його адвоката - представника Безрукова В.В., справа була відкладена на 23 липня 2015 року. Вказане свідчить, що відповідач вважав за можливе розгляд справи без його участі за участю адвоката, що є його правом, але вже 22 липня 2015 року до канцелярії суду надійшла заява від відповідача про перенос розгляду справи у зв'язку з його хворобою та справу без його участі просив не розглядати. Надав довідку про лікування по 26.07.2015 року. В судове засідання сторони не з'явилися. Розгляд справи був перенесений на 31 липня 2015 р. 31 липня 2015 р. у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача та його представника, розгляд справи відкладений на 20 серпня 2015 р. та відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином рекомендованим листом, який повернувся без виконання за кінцевим терміном зберігання. 20 серпня 2015 року відповідач надав заяву про зупинення провадження у справі у зв'язку з хворобою до одужання. У зв'язку з неявкою у судове засідання 20 серпня 2015 року як відповідача так і його представника, розгляд справи був перенесений на 07 вересня 2015 року, а також у зв'язку з неявкою у судове засідання відповідача та його представника, розгляд справи був перенесений на 20 жовтня 2015 року. З урахуванням того, що відповідач та його представник не з'являлись у судові засідання протягом з 31 липня 2015 року та до жовтня 2015 року, а також не надавали відповідних медичних документів, судом 07 вересня 2015 року був зроблений запит головному лікарю Національного інституту раку, а також відповідач був викликаний у судове засідання рекомендованим листом, який повернувся без виконання за кінцевим терміном зберігання. 19 жовтня 2015 року від представника відповідача Безрукова В.В., надійшла заява про перенос розгляду справи на іншу дату у зв'язку з його зайнятістю в апеляційному суду Сумської області, тому справа була перенесена з 20.10.2015 року на 11 листопада 2015 року з урахуванням зайнятості адвоката в інших справах. 23.10.2015 року до суду надійшла відповідь від Національного інституту раку за № 336-кл, з якої вбачається що [PERSON], знаходився на лікуванні з 03.08.2015 року по 31.08.2015 року та 19.10 2015 року госпіталізований для проведення чергового лікування, кінцева дата лікування не вказана. 11 листопада 2015 року відповідач та його представник в судове засідання не з'явились. Представник відповідача надав заяву до суду про перенос розгляду справи у зв'язку з занятістю в іншому кримінальному процесі в С-Будському суду. Будь-яких медичних документів суду не надано. Розгляд справи відкладено на 01.12.2015 року. В судове засідання з'явився представник позивача та представник відповідача, який заявив клопотання про перенос розгляду справи у зв'язку з неявкою відповідача, який знаходиться на лікуванні, проте, будь-яких медичних документів суду не надано. На запит суду факсом до Національного інституту раку від 01.12.2015 року щодо терміну лікування ніякої відповіді не надано. У зв'язку з чим розгляд справи був відкладений на 10 грудня 2015 року про що відповідач був безпосередньо повідомлений про виклик до суду через його представника. 10 грудня 2015 року відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача просив відкласти розгляд справи у зв'язку з лікуванням відповідача, надав суду медичні документи з яких вбачається, що відповідач знаходився на лікуванні з 19.10 2015 року по 29.10.2015 року та з 31.10.2015 року по 09.12.2015 року. Вказане свідчить про те, що тільки на запит суду були надані медичні довідки відносно відповідача, а також у перервах між судовими засіданням суд постійно телефонував як відповідачу так і його представнику про необхідність надання довідок з лікарняної установи з метою орієнтованого визначення дати судового засідання, а також з'ясовував дати судових засідань з урахуванням часу лікування відповідача та зайнятості представника відповідача, проте, як вбачається засідання не відбувалось, то з причин лікування відповідача, то зайнятості його представника. З наданих медичних довідок вбачається, що відповідач періодично проходив курс лікування, проте в судові засідання не з'являвся, після проходження курсу лікування ні відповідач ні його представник не надавали вчасно відповідних довідок про періодичність лікування та не з'ясовували дату чергового засідання після його лікування, внаслідок чого судом дата чергових засідань призначалась орієнтовно, хоча відповідачу було відомо періодичність лікування, але хоча у період коли відповідач не знаходився на лікуванні, в судові засідання не з'являвся. Таким чином, у справі виникла така ситуація, коли за наявності одних обставин переноситься розгляд судом справи на інший точно визначений строк, при виникненні других - тимчасово відкладається до усунення таких обставин, за наявності третіх неможливо розглянути справу. Аналізуючи обставини суд вважає, що стороною відповідача штучно створювались обставини щодо затягування розгляду справи, тому більше ніж півроку по справі не можливо було взагалі розпочати розгляд справи по суті, що з урахуванням діагнозу відповідача, призводить неможливим постановлення рішення взагалі у даній справі. В даному випадку зачіпаються інтереси позивача тривалим не розглядом справи та зупиненням провадження у справі. Відповідач заінтересований у зупиненні провадження у справі, бо при цьому відкладається на майбутнє винесення рішення судом можливого несприятливого для нього рішення по справі. Тому, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутністю відповідача у присутності його представника, з урахуванням обставин справи, за наявності в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що немає потреби заслуховувати особисті пояснення відповідача, які не можуть вплинути на повноту, всебічність і об'єктивність з'ясування істотних обставин та постановлення законного та обґрунтованого рішення. Відповідно до ст. 38 ЦПК України сторони можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника (окрім окремих визначених категорій справ), тому наявність представника у справі в принципі повинно надавати можливість стороні особисто не брати участь у процесі. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд може викликати позивача або відповідача для Захист інтересів відповідача гарантується принципами цивільного процесуального права України: змагальною формою процесу, рівноправністю сторін, диспозитивністю. Завдання цивільного судочинства рівною мірою розподіляються між позивачем та відповідачем. Обидві сторони в процесі захищають свої права та інтереси. Для позивача засобом порушення процесу є позов, проти заявленого позову відповідач може виступити з запереченнями (ст. 128 ЦПК України) і зустрічним позовом (ст. 123 ЦПК України). Право на захист, зокрема для відповідача, - це використання ним процесуальних і матеріально-правових засобів для відстоювання своєї правоти, своїх інтересів. Захист відповідача проти позову являє собою оспорювання тих обставин, які зробили для позивача можливим зверненням з позовом до суду. При запереченні позовних вимог обов'язок доказу обгрунтованості позову лежить на позивачі. Якщо ж відповідач, не обмежуючись простим запереченням позову, наводить мотиви свого заперечення, то це вже буде заперечення проти позову. У своїх запереченнях відповідач може посилатися на фактичні обставини, які підтверджують відсутність у позивача спірного права. Він також може заперечувати проти своєї відповідальності за позовом, посилаючись на юридичні обставини. Обов'язковість доказу цих обставин покладається на відповідача. Право відповідача визнати позов чи не визнати або частково, може бути реалізовано протягом усього часу розгляду справи шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка приєднується до справи, або зробивши усну заяву. Відповідач може впливати на процес розгляду справи через свого представника. Основною метою процесуального представництва є захист та охорона прав, свобод та інтересів осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, посилання представника відповідача на те, що суд при ухваленні рішення обмежив відповідача у праві на захист, і відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та взяти участь у змагальному процесі безпідставні. Заперечення представника відповідача про розгляд справи без участі відповідача зводиться тільки щодо зазначення словесного порушення права на захист, але не наведено, що саме може довести відповідач особисто щодо пред'явленого позову та які може навести спростування, тому ці заперечення є формальними та в даному позові відповідач є зобов'язаною особою по спірним правовідносинам. Не доведено, що відповідач є неналежним відповідачем та що не він повинен нести відповідальність перед позичальником, чи він не причетний до справи, при цьому матеріали справи чітко визначають відповідальність відповідача. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та був обізнаний щодо пред'явленого позову. Надавши заяву про те, що справу без його участі не розглядати, але не надав суду мотиви та докази цьому, які можуть ними бути доведені щодо суті позову. Тому, це не порушує конституційного принципу змагальності процесу, оскільки забезпечується повною інформованістю сторін про позицію кожного, судове засідання проводилося за загальними правилами, у відповідача зберігається право на оскарження ухваленого рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 894, 40 грн.

Outcome: approved