Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Галицька районна адміністрація ЛМР про стягнення заборгованості. Просять суд стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість в сумі 5921,91 грн. та судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.04.2013 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ФОП [PERSON] укладено договір № О-202-13 (П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] 06.11.2017 року припинив підприємницьку діяльність. Відповідно до розділу 7 Договору термін дії договору встановлюється з 01.04.2013 до 31.10.2013 року, з 01.04.2014 до 31.10.2014 року, з 01.04.2015 до 31.10.2015 року. Відповідно до п.2.1.1 предметом даного договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремим конструктивним елементом благоустрою комунальної власності площею 68,8 кв.м. для розміщення відкритого літнього майданчика за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акта проведення обстеження відкритого літнього майданчика на відповідність погодженому проекту від 19.06.2015 року встановлено невідповідність відкритого літнього майданчика ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а саме зафіксовано невідповідність погодженому проекту та архітектурно-художнім вимогам в частині встановлення холодильного обладнання для реалізації морозива. 01.07.2015 року проведено повторне обстеження даного об`єкта, складений акт, в якому комісія зазначає, що порушення щодо встановлення холодильного обладнання на відкритому майданчику не усунено. Таким чином, відкритий літній майданчик функціонував з порушеннями, які проявились у його невідповідності погодженому проекту, що підтверджується актми обстежень. На підставі скерованих адміністрацією актів обстежень відкритого літнього майданчика були здійснені відповідні донарахування. Так, згідно з актом №127 комісії з розгляду нарахувань та заборгованості по оплаті за використання нежитлових приміщень територіальної громади м.Львова від 21.07.2015, комісія вирішила: провести донарахування орендної плати по договору оренди ОКЕБ № О-202-13 (П) за період з 19.06.2015 до 01.07.2015 у розмірі 5332,68 грн. Таким чином, 5332,68 грн. разом із 589,23 грн. недоплаченої орендної плати за договором оренди ОКЕБ № О-202-13 (П) станом на 29.05.2018 відповідно до довідки про заборгованість №4-2302-1180 від 05.06.2018 року складають заборгованість в сумі 5921,91 грн., стягнення яких є предметом позову. 27.07.2015 року управлінням комунальної власності на адресу ФОП [PERSON] було скеровано лист №2302-вих-1670 про повідомлення його щодо проведення донарахування орендної плати у сумі 5332,68 грн. Крім того, було надіслано претензію від 18.10.2017 року №2302-вих-5986 та повідомлено про заборгованість. 10.12.2018 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку ЛМР до [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в актах обстеження відкритого літнього майданчика на відповідність погодженому проекту від 19.06.2015 та від 01.07.2015 року вказана невірна адреса, за якою були виявлені порушення. Окрім цього, зігдно з актом №127 комісії з розгляду нарахувань та заборгованості по оплаті за використання нежитлових приміщень територіальної громади м.Львова від 21.07.2015 року у вказані дні аналогічні акти про проведення обстежень ВЛМ були складені за адресою: пл. С. Яворського, 1 (ТзОВ "Обнова-гарант"). Тобто, за тією адресою діяльності ФОП [PERSON] було складено акт відносно іншого суб`єкта господарювання - ТзОВ "Обнова-гарант". Окрім цього, представник відповідача у поданому ним відзиві на позовну заяві вказує на те, що обстеження було проведене упереджено та з порушенням існуючого законодавства, адже акти були складені у відсутності ФОП [PERSON] та його представника, а також без участі понятих. Також, акти від 19.06.2015 року та 01.07.2015 року є, на думку представника відповідача, неналежними, недостовірними та недостатніми доказами вчинення ФОП [PERSON] порушень умов Договору № О-202-13 (П), будь-які докази виявлених порушень, зокрема, пояснення працівників ФОП [PERSON] , пояснення свідків (понятих), фотографії та відеозаписи в матеріалах справах відсутні. Разом з тим, представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності, в якій просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку ЛМР до [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку із спливом строку позовної давності обгрунтовуючи таку тим, що даним позовом пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за договром №О-202-13(П) від 18.04.2013 року. Оскільки в договорі відсутні будь-які умови щодо збільшення строку позовної давності, до заявлених вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю 3 роки. Щодо початку перебігу позовної давності зазначає, що порушення умов договору, а саме невідповідність відкритого літнього майданчика погодженому проекту та архітектурно-художнім вимогам вперше було встановлено актом обстеження від 19.06.2015 року, в подальшому це ж порушення було зафіксовано в акті обстеження від 01.07.2015 року, а відтак, позивач повинен був довідатись про порушення свого права 19.06.2015 та 01.07.2015 року, відповідно з 19.06.2015 року розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 19.06.2018 року. У поданій представником позивача відповіді на відзив зазначається, що в актах обстеження від 19.06.2015 року та 01.07.2015 року допущена технічна помилка щодо номера будинку за адресою: [ADDRESS] , проте чітко вказано, що перевірка здійснювалась щодо відкритого літнього майданчика ФОП [PERSON] . Щодо заяви про застосування позовної давності зазначають, що оскільки лише листами №4-31-1135 від 19.06.2015 року, №4-31-1135 від 09.07.2015 року Галицька районна адміністрація скерувала акти обстеження від 19.06.2015 та від 01.07.2015 року, управління комунальної власності 21.07.2015 року актом №127 комісії з розгляду нарахувань та заборгованості по оплаті за використання нежитлових приміщень територіальної громади м.Львова провело донарахування орендної плати по договору. Вважють, що позовна давність повинна відраховуватись з 21.07.2015 року. Разом з тим, 20.10.2020 року представником відповідача подано письмові пояснення, в яких зазначає, що виходячи з обов`язку доказування, саме Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку ЛМР зобов`язане довести, що незважаючи на наявність у актах графи "Обстеження проведено у присутності представника закладу" присутність ФОП [PERSON] чи його представника під час обстеження була необов`язковою, що підписування останніх є необов`язковим. Однак, законодавство, яке було чинним на момент проведення обстежень та складання актів, зобов`язувало позивача провести обстеження у присутності ФОП [PERSON] . Крім цього, всупереч Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Порядку проведення перевірок у суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов`язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг" ЛМР не попередила ФОП [PERSON] про проведення обстеження; проведено обстеження у відсутності ФОП [PERSON] та його представника; акт обстеження складено у відсутності ФОП [PERSON] та його представника; не запропоновано ФОП [PERSON] ознайомитись із актом та підписати його, а запис про відмову від ознайомлення і підпису в акті відсутній. З приводу застосування позовної давності, представник відповідача подав до суду 17.11.2020 року доповнення до раніше поданої заяви, в якій зазначає, що недоліки комунікації між органами місцевого самоврядування не можуть бути підставою для переривання чи зупинення строку позовної давності. Вказує на об`єктивну можливість Управління комунальної власності знати про акти обстеження та відповідно обставини порушення своїх прав незадовго після їх складення (19.06.2015 та 01.07.2015 року). В судовому засіданні представник позивача просив позов задоволити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, просив відмовити в задоволенні такого з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву та неодноразово поданих письмових заяв та пояснень, які наявні в матеріалах справи. Представник третьої особи Галицької районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні просив задоволити даний позов. Суд, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2013 між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (Орендодавець) та Фізичною особою підприємцем [PERSON] (орендар) укладено договір №О-202-13 (П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика (далі - Договір). За умовами цього договору орендодавець надає орендарю у тимчасову оренду конструктивний елемент благоустрою комунальної власності площею 68,8 кв.м (тротуар, газон, тощо) для розміщення відкритого літнього майданчика за адресою: [ADDRESS] (п.2.1.1. Договору). Пунктом 1 Договору визначено, що предметом цього Договору є надання Орендодавцем Орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення відкритого літнього майданчика (надалі - Об`єкт) на умовах оренди на термін відповідно до паспорта відкритого літнього майданчика. Невід`ємною частиною цього договору є паспорт літнього майданчика від 14.03.2013р. №202 з вказаним у ньому розміром орендованої площі. Відповідно до п. 7 Договору термін дії договору встановлюється з 01.04.2013 до 31.10.2013 року, з 01.04.2014 до 31.10.2014 року, з 01.04.2015 до 31.10.2015 року. Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Частинами 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі. Пунктом 2.2.2 договору визначено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцю вартість оренди окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об`єктів соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення. Відповідно до пункту 3.2. Договору Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування Об`єктом площею 68,8 кв.м. щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі 983,05 грн. за місяць, у тому числі ПДВ 163,85 грн. Згідно зі статтею 5 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень. Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та пункту 1.3. отримання дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об`єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №2452 від 05.03.2009, дозволи на встановлення літніх майданчиків видає управління архітектури департаменту містобудування (Львівської міської ради) на підставі позитивних висновків комісії з видачі дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків. Пунктом 4.1 визначено, що контроль за дотриманням цього порядку здійснюють районні адміністрації за місцем знаходження літнього майданчика. Відповідно до пункту 4.2.8 щороку після встановлення відкритого літнього майданчика представник управління архітектури департаменту містобудування та відповідної районної адміністрації (член комісії) здійснюють його перевірку за місцем встановлення літнього майданчика на відповідність об`єкта погодженому проекту, про що складається відповідний акт. Всі приписи і повідомлення про усунення порушень направляються суб`єктам підприємницької діяльності у письмовій формі поштою або подаються уповноваженим представником особисто і реєструються у відповідному журналі (п. 4.2.4.). Матеріали справи не містять жодного доказу, що відповідачу скеровувався припис про усунення порушення, яке було зафіксовано в акті від 19.06.2020. Так, 19.06.2015 р. працівниками Галицької районної адміністрації складено Акт обстеження відкритого літнього майданчика на відповідність погодженому проекту (первинне обстеження), в результаті якого зафіксовано холодильне обладнання для реалізації морозива, що не відповідає погодженому паспорту ВЛМ, обстеження проводилось за адресою: пл. Яворського І.Я . Як вбачається з матеріалів справи, при повторному обстеженні 01.07.2015, Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради зафіксовано встановлення холодильного обладнання на ВЛМ, не усунено порушення за цією ж адресою: пл. Яворського І.Я . Судом встановлено, що відповідно до положень пункту 4.2. Договору при невідповідності встановленого літнього майданчика погодженому проекту ставка орендної плати збільшується у 10 разів на період до усунення відхилень від проекту до часу його демонтажу або отримання дозволу на його розміщення. Так, відповідно до Акту від 21.07.2015 р. №127 комісії з розгляду нарахувань та заборгованості по оплаті за використання нежитлових приміщень територіальної громади м. Львова, на підставі актів обстеження відкритого літнього майданчика за адресою: [ADDRESS] від 19.06.2015 р. та від 01.07.2015 р., ФОП [PERSON] проведено донарахування орендної плати по договору оренди ОКЕБ О-202-13(П) від 18.04.2013 р. за період з 19.06.2015 р. до 01.07.2015 р. у розмірі 5332,68 грн. (в т.ч. ПДВ 888,78 грн.). 18.10.2017 на адресу відповідача скеровано претензію №2302-вих-5986 про наявність заборгованості станом на 06.10.2017 в розмірі 5921,91 грн. Також слід зазначити, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець 06.11.2017 року, номер запису - 24150060004030060, вказане сторонами не оспорюється. Суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.4 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря. Звертаючись з позовом у даній справі, позивач послався на те, що відповідач в порушення виданого йому паспорту відкритого літнього майданчика та умов укладеного з позивачем договору № О-202-13 (П) від 18.04.2013 року встановив холодильне обладнання для реалізації морозива. В обґрунтування своїх вимог, як на підстави позову, позивач послався на акти обстежень відкритого літнього майданчика на відповідність погодженому проекту від 19.06.2015 року та від 01.07.2015 року, в яких за твердженням позивача, встановлено факти порушення відповідачем використання елементів благоустрою. Разом з тим, надаючи оцінку наявним у справі копіям актів обстеження від 19.06.2015 року та від 01.07.2015 року, суд встановив, що акт від 19.06.2015 року складений без участі представника відповідача, оскільки не містить підпису уповноваженої особи відповідача, не містить відмітки про відмову представника відповідача від підпису. Зі змісту акту від 01.07.2015 року також не вбачається, що він був складений в присутності представника відповідача. Окрім того, як вбачається з актів від 19.06.2015 та від 01.07.2015 таке обстеження в обох випадках проводилось за адресою: пл. Яворського І.Й. , натомість відповідач орендував приміщення за адресою : [ADDRESS] . Пояснення представника позивача з цього приводу, що така описка є технічною не заслуговують на увагу, оскільки така адреса зазначена в обидвох актах, які були складені з різницею в 12 днів. Вказане, на думку суду, свідчить про формальний підхід до складання таких актів. Інших доказів, крім актів обстежень відкритого літнього майданчика (які складені не за адресою місця оренди) на підтвердження порушення правил розміщення такого, як, наприклад, графічні матеріали, фотозображення, позивачем не подано, що також викликає сумніви у достовірності вказаних в актах виявлених порушень. Крім того, судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення поштового направлення відповідачу актів обстеження відкритого літнього майданчика чи вручення таких актів відповідачу особисто. В матеріалах справи є копія листа від 28.07.2015 № 2302-вих-1670 Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради адресованного ФОП [PERSON] про донарахування орендної плати відповідно до п. 4.2. Договору за період з 19.06.2015 р. до 01.07.2015 р. у розмірі 5332,68 грн. відповідно до актів обстеження, з проханням в найкоротші терміни перерахувати вказану заборгованість. Однак, беззаперечних доказів надіслання такого листа матеріали справи не містять, з огляду на наступне. Посилання позивача в позовній заяві на те, що матеріалах справи містяться докази надіслання ним відповідачу засобами поштового зв`язку повідомлення щодо проведення донарахування орендної плати не доведені належними та допустимими доказами та судом до уваги не приймаються, оскільки згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року з наступними змінами, розрахунковим документом, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку є касовий чек, розрахункова квитанція тощо. Проте, Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до матеріалів справи долучена копія згрупованих рекомендованих відправлень від 28.07.2015, в лівому кутку такого документу міститься відбиток нечитабельної квитанції, з якої не можливо встановити ні дати такої, ні суми, ні інших ідентифікаційних даних, які б підтверджували надіслання листа, а належним чином завіреної копії такого позивачем не надано, як не надано і оригіналу такого чеку. Відтак, список згрупованих рекомендованих відправлень без долучення квитанції про оплату такого не може свідчити, що такий скеровувався. Також, як встановлено судом, до матеріалів справи не додано доказів звернення Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до відповідача з вимогою про усунення порушень, зазначених у актах обстеження відкритого літнього майданчика, та надіслання повідомлень про усунення порушень відповідно до вимог пунктів 4.2.2., 4.2.4. Порядку. Окрім цього, суд не приймає до уваги посилання позивача в позовній на те, що Порядком, затвердженим ухвалою Львівської міської ради № 2452 від 05.03.2009 року, не передбачено залучення орендарів до проведення обстеження відкритих літніх майданчиків, оскільки відповідач, як користувач об`єктом благоустрою, повинен бути обізнаним про виявлені контролюючими органами порушення правил користування ним об`єктами благоустрою для своєчасного усунення таких порушень. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2018 у справі № 914/1755/17, від 09.07.2018 року у справі №914/924/17. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відтак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази встановлення холодильного обладнання для реалізації морозива, доказів фотофіксування, графічних матеріалів встановлення холодильного обладнання для реалізації морозива ні позивачем, ні третьою особою не подано, відтак відсутні підстави для нарахування та стягнення 5921,91 грн. з відповідача. Зазначене З огляду на викладене суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю. Щодо застосування позовної давності в даному позові, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, відповідач, у випадку якщо суд прийде до висновку про підставність заявлених позовних вимог, просив застосувати строк позовної давності, мотивуючи заяву тим, що позивач про порушення свого права дізнався з листа, який йому адресований Галицькою районною адміністрацією ЛМР 09.07.2015 №4-31-1135. На спростування цього, представник позивача подала пояснення в яких просить строк позовної давності відраховувати з моменту проведення донарахування орендної плати, а саме з 21.07.2015, оскільки, лише в цей день Управління визначило заборгованість по договору, а відповідно і дізналось про порушення своїх прав. Такі твердження представника позивача не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідно до ст. 261ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Відтак, день нарахування і визначення заборгованості по договору не може свідчити про те, що саме в цей день позивач дізнався або міг дізнатись про порушення свого права. Підтвердженням цього є також акт комісії з розгляду нарахувань та заборгованості по оплаті за використання нежитлових приміщень територіальної громади м. Львова №127 від 24.07.2015, з якого вбачається, що комісією встановлено «у фінансово-розрахунковий відділ надійшли службовою запискою від 20.07.2015 №С-1416 копії актів….». Такий акт затверджений начальником управління комунальної власності ЛМР Свистун І.В. Відтак, як вбачається із зазначених документів станом на 20.07.2015 вже велась службова переписка між відділами позивача, відповідач ж в свою чергу стверджує про те, що позивач міг довідатися і довідався про своє порушене право з листа Галицької районної адміністрації від 09.07.2015 №4-31-1135, який адресований саме позивачу. Відповідно до ч. 4 ст.81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. З огляду на вказане, суд зобов`язував позивача надати докази, які б підтвердили дату отримання ним листа Галицької районної адміністрації ЛМР від 09.07.2015 №4-31-1135. Листом від 17.11.2020 б/н представник позивача повідомив суд про те, що в архівах Управління такі дані віднайти не вдалось. Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з приписами статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду. Як унормовано приписами ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно з приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З огляду на викладене, враховуючи розподіл обов`язків доказування, а також те, що саме на позивача покладається обов`язок доведення строку з якого йому стало відомо (могло стати) про порушення свого права, суд дійшов висновку про те, що позивачем не спростовано твердження відповідача та не доведено того, що про наявність порушеного свого права позивач не міг дізнатись з листа Галицької районної адміністрації ЛМР від 09.07.2015 № 4-31-1135 Таким чином, суд дійшов неспростовного висновку про те, що позивач звернувшись до суду 20.07.2018 року пропустив строк позовної давності. Аналогічні правові позиції Верховного Суду викладені у справах №200/19766/16-ц від 15.01.2020; №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року. Разом з тим, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Звадаючи на те, що суд прийшов до висновку, що позов є необгрунтований, позовна давність застосуванню не підлягає. Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Outcome: dismissed