Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У липні 2016 року позивач ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], в якому просить визнати недійсними перекази ряду сум грошових коштів з транзитного рахунку банку № 29093040902980 та їх зарахування на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER], здійснений ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі платіжних доручень платника ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс. Підставами визнання недійсними вказаних переказів коштів Банком вказано: відсутність у Банку цивільної дієздатності на момент вчинення правочинів; наявність суперечності між змістом правочинів (частини правочинів) та інтересами держави і суспільства; наявність суперечності між змістом правочинів (частини правочинів) та вимогами ст. 13 ЦК України; наявність суперечності між змістом правочинів (частини правочинів) та ст.ст. 55, 56, ч. 6 ст. 75 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», п. 1.З., п. 3.5., п. 7.11 Положення «Про застосування НБУ заходів впливу», вимогами постанови Правління НБУ №34/БТ від 19.01.2015 р. та Постанови Правління НБУ № 463/БТ від 16.07.2015 р. Протокольною ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання від 26.06.2017 року за клопотанням представника позивача до розгляду справи було залучено у якості третьої особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання також з"явився, позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, подав до суду письмові заперечення на позов. Треті особи про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не з'явились, причини неявки суду невідомі. Суд заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10.07.2014 року між позивачем та відповідачем була підписана анкета-заява №006-Р/039191, за умовами якої відповідач акцептував та приєднався до публічної пропозиції позивача на укладення договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток. За умовами вказаного договору позивач відкрив відповідачу поточний рахунок [NUMBER] у гривнях та [NUMBER] у доларах США для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій. На рахунок відповідача 13.03.2015 року та 27.03.2015 року було зараховано кошти на загальну суму 200 000,00 грн. від ТОВ «ВКФ «Екран - Сервіс». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 року прийнято рішення за №171 про запровадження строком на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року тимчасової адміністрації, у зв"язку із постановою Правління Національного банку України №612 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних". Відповідно до Постанови правління Національного банку України від 17.12.2015 року N898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18.12.2015 р. прийнято рішення №230 про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Як вкладникові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] належить право на отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованого відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". В той же час, перерахування коштів з рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» здійснено на підставі договору між даною юридичною особою та [PERSON], про що підприємством було зазначено у платіжних дорученнях, наданих ним Банку. В даному випадку Банк, виконуючи волю клієнта, перерахувавши грошові кошти з його поточного рахунку на власний транзитний рахунок і далі - на картковий рахунок відповідача, не вчиняв правочинів, а здійснював розрахунково-касове обслуговування клієнта відповідно до укладеного договору. Про обгрунтованість даного висновку свідчить і порівняльний аналіз пунктів 7 та 9 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зі змісту яких вбачається, що укладення банком правочинів та здійснення банком операцій не ототожнюються законодавцем. Тобто, суд приходить до висновку, що позивач здійснивши розрахунково-касове обслуговування рахунків клієнтів та помилково ототожнивши його із поняттям «правочин» у розумінні ст. 202 ЦК України, обрав невірний спосіб захисту цивільного права, звернувшись до суду з позовом про визнання правочинів недійсними. Позивач здійснюючи перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на картковий рахунок відповідача, діяв відповідно до наданого юридичною особою платіжного доручення, з якого вбачається, що сума грошових коштів, яка була перерахована, а також отримувач платежу ідентичні із тими, кому та в яких розмірах фактично здійснено перерахування грошових коштів. Тобто, будь-яка помилка зі сторони позивача в здійсненому переказі коштів відсутня. В той же час, відсутні будь-які заяви зі сторони відправника коштів - ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» про наявність допущеної помилки з їхнього боку чи вимоги щодо повернення помилково перерахованих коштів. Тобто відсутні докази порушення прав чи інтересів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Також, суд вважає безпідставним твердження позивача про помилковість грошових переказів, оскільки, згідно з нормами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», обов'язковою умовою помилкового переказу є списання певної суми коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача, тоді як, як вбачається з платіжних доручень, наданих позивачем в якості доказів у справі, ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» є належним платником, а [PERSON] - належним отримувачем; перерахування коштів, оспорювані позивачем, відповідають дійсним намірам сторін. Крім того, помилковим є твердження позивача про відсутність підстав для обслуговування Банком рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» №2600.6.026243301, з якого даним підприємством було перераховано кошти на картковий рахунок [PERSON], оскільки у договорі на розрахунково-касове обслуговування, укладеному між ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вказано рахунок [NUMBER], який в подальшому позивачем було закрито і відкрито новий рахунок [NUMBER], без підписання при цьому нового договору чи внесення змін до старого. В якості доказів позивач надає копію договору з ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс», копію службової записки начальника управління з операційної підтримки Слобожанського РД «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Говор С.В. Однак, зі змісту зазначених документів встановлено, що позивачем спотворено їх реальний зміст, а твердження позивача про відсутність підстав обслуговування рахунку не узгоджується з приписами Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492, оскільки Протоколом Спостережної ради Банку від 09.07.2014 року засвідчено, що згідно з рішенням Наглядової Ради АТ «Банк «Фінанси та Кредит» припинилася діяльність Філії «Донецьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відбулася реорганізація. Пункт 19.2. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах передбачає, що, зокрема, у разі проведення реорганізації в межах одного банку, банком здійснюється зміна рахунків клієнтів, про що, відповідно до п. 19.3. банк зобов'язаний завчасно повідомити всіх клієнтів у порядку, установленому внутрішніми положеннями банку. Зміною рахунків клієнтів уважається процедура відкриття нових рахунків і закриття раніше відкритих рахунків клієнтів не за їх ініціативою, у результаті проведення якої змінюються всі або окремі (один або кілька) банківські реквізити клієнтів - найменування банку, код банку, номер рахунку, валюта рахунку (п. 19.1. зазначеної Інструкції). Приписами п. 19.4 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах встановлено, що у разі зміни рахунків клієнтів нові справи з юридичного оформлення рахунків не формуються. Факт проведення зміни рахунків ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» саме з ініціативи банку внаслідок його реорганізації засвідчено у листі Начальника управління з операційної підтримки Слобожанського РД «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Говор С.В. За таких обставин, судом встановлено, що позивач невірно застосовує до ситуації зі зміною рахунків з ініціативи Банку внаслідок реорганізації, що відбулася, п. 19.6. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, відповідно до якої банки можуть застосовувати процедуру зміни рахунків у разі зміни умов договору банківського вкладу, помилково застосовує її до ситуації зі зміною рахунків з ініціативи банку внаслідок реорганізації, що відбулася, адже даний пункт Інструкції встановлює залежність «зміна рахунків як наслідок зміни умов договору», а не навпаки; крім того, при зміні рахунків не відбулася зміна умов договору №97369 від 19.12.2007 року (відповідно до ч. 2 п. 1.10. Інструкції у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін. Тобто, вказання в договорі саме номеру не є його обов'язковою умовою та здійснюється за ініціативою сторін, а, отже, зміна рахунку не змінює умов такого договору). Із зазначеного вбачається, що обслуговування рахунку №2600.6.026243301 здійснювалося на законних підставах згідно договору на розрахунково-касове обслуговування № 97369 від 19.12.2007 року. Відповідно до ч. З ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного с банківською таємницею. Отже, посилання позивача на недійсність перерахування коштів з рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на картковий рахунок [PERSON] з підстав наявності в той момент заборон, про які вони не знали та не могли знати - необгрунтоване. Не узгоджується воно також із нормами ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (в редакції від 08.02.2013 р.), затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., встановлено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Виключний перелік випадків, у яких банк зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта, встановлено пунктом 1.17 зазначеної Інструкції, а саме: в разі накладення на кошти арешту відповідно до законодавства України; на підставі рішення суду, яке винесене за зверненням органу державної податкової служби і надійшло до банку безпосередньо від суду або органу державної податкової служби після отримання рішення суду; за рахунком клієнта, щодо якого в цьому банку є публічне обтяження рухомого майна, яке накладене державним виконавцем. Відповідно до п. 1.7. вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Обов'язок банків виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів встановлено ЗакономУкраїни «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Як зазначено позивачем у позовній заяві, перерахунок коштів з рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на рахунок [PERSON] відбувався на підставі платіжних доручень юридичної особи, які відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є одним із видів розрахункових документів, за якими здійснюється ініціювання переказу. Посилаючись на наявність суперечностей між здійсненими переказами грошових коштів та інтересами держави та суспільства, а також статтею 13 ЦК України, позивач жодним чином не обгрунтовує в чому саме полягають такі суперечності. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними правочинів. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed