Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог з урахуванням їх уточнення 11.06.2020 року позивач зазначає, що 20.01.1995 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.10.2017 року. Однак, до реєстрації шлюбу сторони проживали однією сім`єю та [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Так, [INFO] в с. Грабич Коломийського району Івано-Франківської області відбулося весілля сторін, однак, шлюбу вони в той час не реєстрували, а лише вінчалися в церкві. Спочатку вони з відповідачем проживали в м. Івано-Франківську, де позивач працювала на заводі «Позитрон», а в листопаді 1988 року вони переїхали в с.Грабич, в господарство матері відповідача, де сторони проживали до листопада 1994 року. Рішенням виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району за № 88 від 29.11.1990 року відповідачу виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаного рішення 03.12.1990 року відповідач отримав будівельний паспорт, а 26.04.1994 року представником архітектора Коломийського району встановлено межі цієї земельної ділянки, про що складений акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель. На підставі вказаної документації сторони ще за час перебування у фактичних шлюбних відносинах розпочали зведення житлового будинку. В 1994 році сторони вселилися в цей будинок, будівництво якого на той час ще не було завершено, а 27.10.1995 року позивач та члени її з відповідачем сім`ї зареєстрували своє місце проживання в даному будинку, будівництво якого сторони завершили у 1997 році, а право власності на нього зареєстровано за відповідачем у 2016 році. Реєстрацію свого місця проживання у м. Івано-Франківську до 1995 року позивач пояснює тим, що у зв`язку зі сплатою першого внеску за кооперативну квартиру вона мала намір отримати вказане житло. Позивач також вказує, що за час будівництва спірного будинковолодіння вона перебувала у відпустках в зв`язку з народженням та доглядом дітей, та отримувала різного роду соціальні виплати, які вкладала разом з відповідачем у це будівництво. Крім того, вона займалася домашнім господарством, вирощувала значну кількість худоби, яку сторони продавали, а виручені кошти також вкладали у дане будівництво. Крім вказаного нерухомого майна, сторони, перебуваючи в шлюбі, придбали рухоме майно, а саме: трактор колісний «МТЗ-82», державний номерний знак « [NUMBER] », причіп «2 ПТС - 4», державний номерний знак « [NUMBER] », водороздавач, державний номерний знак « [NUMBER] ». Право власності на вказане рухоме майно також зареєстроване за відповідачем. Позивач вказує, що зазначений трактор був незаконно знятий відповідачем з обліку, про що був зроблений запис на звороті свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу. Вказане стало підставою для звернення позивача зі скаргами про незаконність вказаних дій, в результаті чого запис про зняття з обліку спірного трактора був анульований, і на даний час всі спірні колісні транспортні засоби зареєстровані на праві власності за відповідачем. Однак, в ході розгляду вказаної справи позивачу стало відомо про те, що після припинення спільного проживання з позивачем відповідач спірний трактор розукомплектував. Тому з урахуванням вищевказаних підстав позивач просить: визнати за нею право власності на 1/2 частку нерухомого майна - житлового будинку (літера «А»), загальною площею 149, 1 кв.м, житловою - 65, 1 кв.м, господарських будівель та споруд: гаражу (літера «Б»), сараю (літера «В»), сараю (літера «Г»), вбиральні (літера «Д»), навісу (літера «Ж»), криниці - («№ 1»), огорожі («№ 2-3»), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; поділити між нею та відповідачем колісні транспортні засоби, виділивши їй у власність вказані причіп вартістю 22430 грн. та водороздавач вартістю 10260 грн., а відповідачу - зазначений трактор вартістю 99 330 грн., а також стягнути з відповідача 33320 грн. грошової компенсації з метою досягнення рівності між вартостями часток спірних колісних транспортних засобів та понесені судові витрати у розмірі 1487, 03 грн. судового збору, 1100 грн., оплачених за проведення автотехнічного дослідження, та 6000 грн. за надання правничої допомоги. В судовому засіданні позивач та її представник, адвокат Волошанська О.І. позовні вимоги підтримали із вказаних підстав та просять ці вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання 06.07.2020 року не з`явився без поважних причин, будучи повідомленим про час та місце даного засідання, оскільки він особисто брав участь в попередньому судовому засіданні 26.05.2020 року, та не подав заяву про продовження розгляду справи у його відсутності. У судовому засіданні 26.05.2020 року відповідач позов визнав частково з підстав, вказаних у поданому 08.02.2018 року відзиві на позовну заяву та додаткову позовну заяву, в якому зазначив, що оскільки позивач у позовній заяві не просить про поділ спільного майна подружжя, то нею неправильно визначено предмет спору. Тому її вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ частку спірного нерухомого майна не підлягають задоволенню. Крім того, спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є його особистою власністю, оскільки вони зведені у 1991 році, незважаючи на те, що це майно здане в експлуатацію у 2016 році. Шлюб же між сторонами укладено 20.01.1995 року, і позивачем не наведено суду доказів на підтвердженя факту проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу. Тому поділу вказане майно не підлягає. Щодо поділу транспортних засобів, а саме трактора та причепа, то відповідач вказав, що у зв`язку з їх фізичним зносом вони непридатні для використання і фактично відсутні. Отже, відповідач не заперечив щодо включення до складу майна, що підлягає поділу між сторонами, водороздавача, а в решті позовних вимог просить відмовити. У відповіді на відзив позивач на спростування доводів відповідача про те, що начебто спірний житловий будинок зведений у 1991 році, посилається на технічний паспорт вказаного будинковолодіння та довідку Отинійської селищної ради від 16.02.2018 року № 342, а факт їх спільного проживання сторін однією сім`єю до 1991 року підтверджується народженням в цей період у них двох дітей, де відповідач за його добровільною згодою вказаний батьком цих дітей, і в зазначений період сторони вели спільне господарство та за спільні кошти зводили спірне нерухоме майно. Вказані правовідносини повинні регулюватися нормами Закону України «Про власність», що діяв на той час. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. При цьому суд враховує, що відповідач брав участь в судовому засіданні 26.05.2020 року. Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який укладено 20.01.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 20.01.1995 року серії [NUMBER] (а.с. 5). Судом також встановлено, що до реєстрації цього шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В актових записах про народження дітей відповідач вказаний їх батьком, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень (а.с. 98, 99, 106-108). Перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу в судовому засіданні підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, [PERSON] вказав, що він на початку 1990-х років разом з іншими майстрами зводив спірний житловий будинок та підтвердив, що в той період сторони дійсно проживали як сім`я, позивач займалася сімейним господарством, готувала їжу для майстрів та надавала іншу допомогу для сприяння будівництву. Свідок [PERSON] вказала, що вона була дружкою позивача на її весіллі з відповідачем, яке відбувалося в с. Грабич Коломийського району Івано-Франківської області 23.04.1988 року, а також підтвердила, що сторони дійсно спільно зводили спірний житловий будинок. Позивач в той період перебувала у відпустці по догляду за дітьми, піклувалася про них, вела підсобне господарство. Крім того, сторони вирощували багато худоби, яку продавали, а виручені від цього кошти вкладали у це будівництво. Судом встановлено, що рішенням Отинійської селищної ради Коломийського району від 29.11.1990 року № 88 «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» відповідачу надано у безстрокове користування земельну ділянку із земель селищної забудови в [ADDRESS] (а.с. 7), 03.12.1990 року відповідач отримав будівельний паспорт на забудову вказаної земельної ділянки (а.с. 6), а 26.04.1994 року складено акт виносу меж цієї земельної ділянки і розбивки будівель (а.с. 8-11). Згідно з копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого в лютому 2002 року, спірний житловий будинок зведено у 1997 році з такими господарськими будівлями і спорудами : гараж (літера «Б»), сарай (літера «В»), сарай (літера «Г»), вбиральня (літера «Д»), навіс (літера «Ж»), криниця - («№ 1»), огорожа - («№ 2-3» (а.с. 12-14)). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.10.2017 року право власності на вказане будинковолодіння зареєстровано за відповідачем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2016 року, індексний номер 32679697. Загальна площа цього будинку - 149,1 кв.м., житлова площа - 65,1 кв.м. (а.с. 15). Згідно із довідкою Отинійської селищної ради від 31.10.2016 року № 3168 спірне будинковолодіння зведено у 1991 році (а.с. 76). Однак, у довідці цієї ж селищної ради від 16.02.2018 року зазначено, що інформація у вказаній довідці від 31.10.2016 р. зазначена зі слів [PERSON] (а.с. 101). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19.10.2017 року, яке набрало законної сили 30.10.2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 109). Відповідно до довідки від 08.05.2018 року № 180 позивач з 22.08.1989 року працювала на заводі «Позитрон», з 06.04.1989 до 1993 року перебувала у відпустках по догляду за дитиною, з 21.04.1993 року по 27.04.1997 року - у відпустці без збереження заробітної плати, що також підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 100,103). Згідно з довідкою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держспоживслужби в Івано-Франківській області від 25.10.2017 року № 3277 за відповідачем зареєстрована і знаходиться на обліку наступна техніка: трактор колісний марки «МТЗ-82», державний номерний знак « [NUMBER] », причіп марки «2ПТС-4», державний номерний знак « [NUMBER] », водороздавач, державний номерний знак « [NUMBER] » (а.с. 51). Відповідно до документації про оцінку зазначених транспортних засобів, складеної 13,11,2017 року, вартість трактора становить 99 330 грн., причепа - 22 430 грн., водороздавача - 10 260 грн. (а.с.31-43). Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Спірні правовідносини між сторонами до укладення шлюбу склалися до набрання чинності Цивільним кодексом України, тому ці відносини регулюються нормами чинного на той час Закону України «Про власність», відповідно до ст. 17 якого майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою згодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР (1963 року) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»). Згідно зі ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 22 Кодексу про шлюб і сім`ю УРСР було передбачено, що «майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку». Згідно зі ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено факт проживання сторін однією сім`єю до реєстрації шлюбу та придбання ними спільно спірного майна. Тому за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна, а також провести поділ спірного рухомого майна. Крім того, слід стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію в розмірі різниці між вартостями виділених транспортних засобів, тобто 33 320 грн., а також судові витрати, які складаються: зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1 487,13 грн., що підтверджується квитанціями від 18.10. та 21.11.2017 року; витрат на проведення оцінки транспортних засобів і складення звіту у розмірі 1 100 грн., що підтверджується квитанцією ПП «Автопол» № 0006777 від 13.11.2017 року; витрат за надання правничої допомоги у розмірі 6 000 грн., що підтверджується квитанцією № 310987 від 18.10.2017 року (а.с.1, 25, 30, 92). На підставі наведеного, ст.ст. 16, 17 Закону України «Про власність», ст. 112 ЦК Української РСР (1963 року), ст. 22, 28 Кодексу про шлюб і сім`ю УРСР та,

Outcome: approved