Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 30.12.2010 року. Своїм підписом в заяві відповідач підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначають, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Вказують, що відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримання картк, що дадається). Зазначають, що у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, зазначають, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме відповідно до п. 2.1.1.12.3 погашення кредиту - поповнення катрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Таким чином, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно п. 1.1.1.50 договору мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісячно повинен сплачувати відповідач протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. Вказують, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначають, що у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.03.2020 року має заборгованість 140179, 65 грн., яка складається із 4381,07 грн. - заборгованості за тілом кредита, в т. ч. 0,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредита, 4381,07 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками; 0, 00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1442, 80 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 134355,78 грн. - нарахованої пені; 0,00 - нараховано комісії. Просять задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача в їх користь таку суму та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув. Разом із позовною заявою представником позивача Гребенюком О.С. було подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Крім цього, на адресу суду надійшли відповідь на відзив та пояснення, в яких посилаєються на мотиви викладені у позовній заяві, а також зазначають наступне. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] - ключем до карткового рухунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві. Вказують, що банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Зазначають, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло "10" років. Позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості слугує розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Стверджують, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Зазначає, що тарифи зазначені в Пам"ятці Клієнта, яка існує в єдиному примірнику, яку отримав Відповідач разом із кредитною картою у спеціальному конверті. Підпис позичальника на заяві свідчить про те, що позичальнику були відомі і зрозумілі всі умови цього договору, у тому числі і тарифи. Крім того, вказують, що клієнт погодився із запропонованими тарифами, оскільки здійснював погашення заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку. Умовами договору визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав на адресу суду відзив на позовну заяву, клопотання про застосування строків позовної давності та заперечення на відповідь на відзив. Просить розгляд спарви проводити у його відсутності. Зазначив, що позов не визнає, вважає його необгрунтованим, зважаючи на наступне. Будь-якої інформації у анкеті-заяві про початковий ліміт, відсоткову ставку, вид тарифу/продукту не визначено, а від так, вважає, що зазначена в позові сума ліміту кредиту не підтверджена належними та допустимими доказами. Позивачем не підтверджено факт відкриття рахунку. Вказує, що банк не надав йому пам`ятку клієнта, яка визначена у пунктах заяви від 30.12.2010 року та є складовою й невід`ємною частиною договору, що мала б бути вручена йому при підписанні анкети-заяви. Зазначає, що надана банком анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки та її номеру. Вказує, що він не отримував Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, що є додатком до позовної заяви. Звертає увагу, що заява датується 30.12.2010 року, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт надано без дати, його особистого підпису про ознайомлення та отримання. В заяві не відображено, яку саме картку отримано, за яким тарифом, і з яким початковим кредитним лімітом. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що доданий до позовної заяви не містить дати затвердження цих Умов та правил. Зважаючи на викладене, зазначає, що відповідно до заяви, він, як клієнт Банку, оформив лише зарплатннй картковий рахунок, а будь-які докази отримання ним кредитної картки в матеріалах справи відсутні. Надана позивачем довідка про умови кредитування не містить його підпису про отримання кредиту, а заява містить лише підпис щодо погодження на видачу карткового рахунку. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості від 31.03.2020 р. не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки є калькуляцією, якою позивач обгрунтовує розмір своїх вимог. Вважає такий необгрунтованим зважаючи на те, що нарахована сума пені перевищує суму боргу майже у 30 разів. Вказує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013. Зазначає, що розмір пені, визначений позивачем взагалі не є співмірним з розміром тіла кредиту і не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Зважаючи на викладене, просить відмовити в заявлених вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Крім підтримання позиції про безпідставність позову, клопоче про застосування строків позовної давності, зважаючи на наступне. Вказує, що як вбачається з калькуляції/розрахунку, наданої позивачем, остання транзакція (операція щодо користування карткою) відбулась 01.07.2015 року у розмірі 398,00 грн., тобто 5 років тому. Вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення з нього суми боргу по тілу кредиту та один рік по стягненню пені. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що гр. [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 30.12.2010 року. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що він оформив лише зарплатннй картковий рахунок, те, що банк не надав йому пам`ятку клієнта, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, оскільки відповідач не заперечує факт підписання ним анкети-зяави про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у Приватбанку, зважаючи, що втакій анкеті-заяві зазначено, що позичальник згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже, й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи із 27.03.2011 р. Із виписки розрахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 30.12.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім заборгованості за тілом кредита, в тому числі 4381,07 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита, просять стягнути 1442,80 грн.- заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 134355,78 грн. - нарахованої пені. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом перевірено розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредита та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Такий є обгрунтованим та арифметично вірним. Відсотки розраховані у відповідності до ст. 625 ЦК України. А тому, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за простроченим тілом кредита в сумі 4381,07 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 1442,80 грн. Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Згідно розрахунку заборгованості представленого позивачем вбачається, що відповідач станом на 31.03.2020 року за кредитним договором б/н від 30.12.2010 року заборгував позивачу прострочене тіло кредиту в сумі 4381,07 грн., а нарахована пеня становить 134355 грн. 78 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує, що нарахована пеня є неспіврозмірною з сумою заборгованості за простроченим тілом кредита та розмір такої необхідно зменшити до 4382 грн. Разом з тим, не підлягає стягненню із відповідача в користь позивача нарахована пеня, оскільки до цієї вимоги підлягає застосуванню позовна давність, яка становить один рік. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позивачем пропущено строк, у межах якого, він міг звернутися до суду з вимогою про стягнення пені. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, в позові має бути відмовлено, якщо стороною у спорі до ухвалення рішення заявлено про застосування позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що остання транзакція (операція щодо користування карткою) відбулась 01.07.2015 року у розмірі 398,00 грн., оскільки із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що датою останнього погашення відповідачем суми за наданим кредитом є 19.11.2017 року, а тому, відсутні підстави застосування строку загальної позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення заборгованості за простроченим тілом кредита та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, що сумарно становить 5823 грн. 87 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню така суми. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатив 2102,00 грн. судового збору, що вбачається з платіжного доручення в матеріалах справи. Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 140179 грн. 65 коп. заборгованості, в той же час суд прийшов до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 5823 грн. 87 коп., що становить 4,15% від суми заявлених позовних вимог, а тому, суд приходить до висновку, що із відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 87 грн. 23 коп. (4,15 % від 2102,00 грн.). Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк".

Outcome: approved