Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

. У січні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивуючи тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 серпня 2012 року який був зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї , актовий запис № 1059 Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Між ними постійно виникають конфлікти та сварки. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено з початку серпня 2016 року. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], який діє за договором про надання правової допомоги від 07.12. 2017 року , позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, оскільки збереження сім"ї та примирення не можливо. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що місяць тому у них з позивачкою відновлювалися подружні стосунки, проте дійсно з серпня 2016 року не ведуть спільного господарства та проживають окремо, вважає, що збереження сім"ї не можливе, оскільки позивачка категорично заперечує проти можливості відновлення подружніх стосунків, а тому він погоджується на розірвання шлюбу та просив суд задовольнити позов. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2012 року який був зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї , актовий запис № 1059 . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Позивачка зазначила, що рішення про розірвання шлюбу є виваженим і наполягає на його розірванні. оскільки примирення неможливе. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ"я сторін та враховуючи обов"язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Спільне життя між сторонами не склалося із-за різних поглядів на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Примирення між сторонами неможливе, оскільки судом сторонам надавався строк для примирення у три місяці, однак примирення досягнуто не було. Сторонами остаточно припинені шлюбні відносини, ведуть окреме господарство, з серпня 2016 року проживають окремо. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами не існує. Відповідач по мірі можливості приймає участь у вихованні неповнолітнього сина , надаючи матеріальну допомогу та протягом шести місяців був на його утриманні, у спілкуванні з сином йому не чиняться перешкоди. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved