Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

04.02.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрійська зернова компанія" звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики від 07.11.2014 року у сумі 39205,95 гривень та про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики від 29.12.2014 року у сумі 8894 гривні. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.11.2014 року між сторонами було укладено письмовий договір про надання безвідсоткової позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів у розмірі 39205,95 гривень із кінцевим строком повернення до 06.11.2016 року, а предметом укладеного письмового договору про надання безвідсоткової позики від 29.12.2014 року стало передання боржнику коштів у розмірі 8894 гривні на строк до 20.04.2015 року, та про отримання коштів відповідачем було надано позивачу письмові розписки. Пунктом 9.2 зазначених договорів передбачено підстави його припинення, а саме при порушенні позичальником графіка повернення чергової частини суми позики, та у цьому випадку позикодавець вправі вимагати дострокового повернення всієї неповерненої суми позики. Станом на момент пред'явлення позову до суду [PERSON] свої зобов'язання не виконав, тому позивач ставить вимогу про дострокове повернення усієї неповерненої суми позики. Крім того, відповідно до п.6.3 договорів позики у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, він зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 5 % від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення. Тому позивачем нараховано до сплати відповідачем станом на 27.01.2015 року за договором позики від 07.11.2014 року пеню у розмірі 6045,80 гривень (1634 грн. х 5 % х 30 днів = 2451 грн.; 3268 грн.х 5 % х 22 дні = 3594,80 грн.), та за договором позики від 29.12.2014 року у розмірі 778,23 гривні (2223,50 грн. х 5 % х 7 днів = 778,23 грн.). Таким чином, позивач на підставі ст. ст. 1046 - 1052 ЦК України просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання безвідсоткової позики від 07.11.2014 року у сумі 45251,75 грн. та судовий збір у сумі 452,51 грн., та за договором про надання безвідсоткової позики від 29.12.2014 року заборгованість у сумі 9672,23 грн. та судовий збір 243,60 грн. Ухвалою суду від 10.02.2015 року під час відкриття провадження позови ТОВ "Олександрійська зернова компанія" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики від 07.11.2014 року та 29.12.2014 року були об'єднані в одне провадження. Відповідач [PERSON] до початку проведення попереднього судового засідання подав зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрійська зернова компанія" про визнання правочинів недійсними, у якому просив визнати правочини, які ґрунтуються на розписках про отримання позики від 07.11.2014 року та 29.12.2014 року як договори про надання безвідсоткових позик, недійсними. Свої вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовував тим, що під час роботи в товаристві водієм вантажного автомобіля та експедитора по перевезенню вантажів з 26 вересня по 30 грудня 2014 року, під час виконання роботи ним було допущено незначне пошкодження вантажного автомобіля "Сканія-410", яким він керував. Начальник колони [PERSON] 07.10.2014 року склав про це акт, який підписав [PERSON] та особисто [PERSON] Фінансовий директор [PERSON] зробив оцінку пошкоджень й вартість їх ремонту, а потім разом із директором товариства [PERSON] продиктували [PERSON] тексти розписок від 07.11.2014 року та 29.12.2014 року про те, що він нібито позичив гроші у сумі 39205,85 грн. та 8894 грн., тоді як це саме ті завищені суми ремонту пошкоджень транспортних засобів. При цьому [PERSON] та [PERSON] обманули [PERSON], сказавши, що розписки необхідні їм для звіту, все буде нормально і він буде надалі працювати в товаристві, але 30.12.2014 року його звільнили з роботи. Крім того, [PERSON] сумнівається у виконанні від його імені деяких підписів у документах, наданих позивачем. Ухвалою суду від 27.02.2015 року зустрічна позовна заява [PERSON] про визнання правочинів недійсними була прийнята до розгляду із первісним об'єднаним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрійська зернова компанія" про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики, та первісний і зустрічний позови об'єднано в одне провадження. У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції із Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, представник первісного позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просила задовольнити, вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не визнала, і просила відмовити за недоведеністю. Крім того, на зустрічний позов [PERSON] подала заперечення. У ході судового розгляду справи представник пояснила, що в період роботи відповідача [PERSON] у товаристві по цивільно - правовому договору він звернувся до керівництва з проханням надати йому грошову позику для особистих потреб, а саме для ремонту будинку. Після укладення та підписання договорів про надання безвідсоткової позики [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 39205,95 гривень та у сумі 8894 гривні, про що свідчать його письмові розписки та видаткові касові ордери. Однак, отримавши кошти, відповідач не повернув суму позики згідно із встановленим графіком, та ухиляється від виконання зобов'язання. Твердження [PERSON] про складання актів пошкодження транспортних засобів та укладення договорів позики ніби як для відшкодування матеріальної шкоди за їх пошкодження, представник вважає надуманими, оскільки фактів ДТП за участю [PERSON] не зафіксовано, акти поломок за його участю ніколи не складались, усі транспортні засоби у товаристві застраховані, та взагалі компанія не пред'являє до [PERSON] жодних претензій щодо відшкодування шкоди, а з роботи він був розрахований за погане відношення до виконання своїх трудових обов'язків, що керівництву компанії не сподобалось. Факт введення [PERSON] в оману з боку ТОВ "Олександрійська зернова компанія" та укладання договорів позики під впливом обману є недоведеним, тому, на думку представника, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Метельський Р.С. у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, та просили відмовити, вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю і просили задовольнити. Зокрема, [PERSON] суду пояснив, що у товаристві працював водієм по договору з 28 вересня по 30 грудня 2014 року. Спочатку він їздив на автомобілі "Сканія", та під час чергового рейсу у транспортному засобі сталась поломка - зігнуло дишель причепа та розірвало проводку, у зв'язку з чим [PERSON] нарахував йому шкоду у розмірі 39205,95 грн. Після цього [PERSON] пересів на автомобіль "Камаз", у якому 08.12.2014 року поламалось щеплення, та яке через тиждень було усунуто працівниками компанії у ході ремонту. Вартість ремонту щеплення склала 8994 гривень. Через деякий час відповідача викликав начальник колони [PERSON] та заставив написати розписки про отримання коштів за договорами позики, запевнивши [PERSON], що ніяких коштів з нього вираховувати не будуть. Потім йому говорили, що він буде працювати, та кошти потроху будуть вираховувати із його заробітної плати. Однак 30.12.2014 року директор товариства [PERSON] та фінансовий директор [PERSON] наказали йому звільнятись, та під їх диктовку він написав заяву на звільнення. [PERSON] видали трудову книжку, але розрахунку за роботу не провели, тому він вимушений був просити дочку вислати кошти на дорогу додому. Позов не визнає тому, що грошей за договорами позики він на руки не отримував, хоча підписав договори, розписки та видаткові касові ордери. Представник [PERSON] - адвокат Метельський Р.С. звертав увагу суду на те, що [PERSON] був неправильно оформлений на роботу у компанію, оскільки з ним мали би укласти трудовий договір, а не цивільно-правовий договір, договір про повну матеріальну відповідальність з ним не укладався, тому товариство обманом вирішило стягнути заподіяну шкоду шляхом стягнення коштів за договором позики. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрійська зернова компанія", затвердженого загальними зборами товариства від 21.11.2012 року, протокол № 16, та зареєстрованого державним реєстратором 28.11.2012 року, товариство є юридичною особою, та у відповідності до п.7.1.7 має право надавати за рахунок своїх коштів фізичним і юридичним особам позики на умовах, які визначені угодою сторін. 26 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олександрійська зернова компанія" в особі директора [PERSON] та громадянина [PERSON] було укладено цивільно-правовий договір № 16, згідно змісту якого [PERSON] зобов'язався виконувати роботу водія вантажного автомобіля та експедитора по перевезенню вантажів на свій власний ризик, самостійно організовує виконання роботи та не підлягає внутрішньому трудовому розпорядку. 30 грудня 2014 року цивільно-правовий договір № 16 від 26.09.2014 року сторонами було розірвано. 07 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олександрійська зернова компанія" та [PERSON] був укладений та підписаний договір про надання безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, у сумі 39205,95 гривень на строк до 06.11.2016 року. 29 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олександрійська зернова компанія" та [PERSON] був укладений та підписаний договір про надання безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, у сумі 8894 гривні на строк 4 місяці до 20.04.2015 року. Згідно п.п. 3.2, 3.3, 3.4 вказаних договорів позики, днем надання позики є день фактичної передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику, позика надається в готівковому вигляді, та позичальник зобов'язаний надати розписку в отриманні грошових коштів. Факт отримання [PERSON] грошових коштів за договорами позики від 07.11.2014 року та 29.12.2014 року підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою про отримання ним позики від 07.11.2014 року у сумі 39205,85 гривень та розпискою від 29.12.2014 року про отримання коштів у сумі 8894 гривень, а також видатковими касовими ордерами від 07.11.2014 року та 29.12.2014 року про видачу [PERSON] та отримання останнім поворотної безвідсоткової фінансової позики згідно укладених договорів у сумі 39205,85 гривень та 8894 гривень, що підписані відповідачем. Відповідно до п. 5.1 згаданих договорів позики, позичальник зобов'язувався повернути позику згідно із встановленим графіком, а саме за договором позики від 07.11.2014 року рівними частинами по 1634 гривні щомісячно починаючи з 05.12.2014 року до 05.10.2016 року та 1623,95 грн. 05.11.2016 року, а за договором позики від 29.12.2014 року починаючи з 20.01.2015 року по 20.04.2015 року щомісячно рівними частинами по 2223,50 грн. Проте, як випливає із графіка погашення позики та встановлено у суді, відповідач [PERSON] свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення частини суми позики не виконав, і у судовому засіданні категорично вказував, що повертати позику не збирається, та на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 29.12.2014 року становить 8894 гривні, а за договором позики від 07.11.2014 року - 9804 гривні. Згідно з п. 6.3 договорів позики, у випадку порушення позичальником графіка повернення позики, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 5 % від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення. Станом на день подачі позову до суду пеня за договором позики від 07.11.2014 року становить 6045,80 гривень (1634 грн. х 5 % х 30 днів = 2451 грн.; 3268 грн. х 5 % х 22 дні = 3594,80 грн.), та за договором позики від 29.12.2014 року пеня складає 778,23 гривні (2223,50 грн. х 5 % х 7 днів = 778,23 грн.). Крім того, сторонами у пункті 9.2 вищезазначених договорів було погоджено, що він припиняється, зокрема, при порушенні позичальником графіка повернення чергової частини суми позики, та у цьому випадку позикодавець вправі вимагати дострокового повернення всієї неповерненої суми позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо позичальник, відповідно до ст. 1050 ЦК України, своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання (боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Цивільний Кодекс України не містить жодного виключення щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ "Олександрійська зернова компанія" з метою отримання позики та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними, та при підписанні договору сторони погодили, що з укладенням договору досягли згоди з усіх його істотних умов. ТОВ "Олександрійська зернова компанія" свої зобов'язання по договору виконала, позичальник, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - грошові кошти для власних потреб. Тому суд, враховуючи, що відповідач порушив умови договору, а саме свідомо та умисно не приступив до виконання зобов'язання, приймає до уваги розрахунок позивача суми пені з розрахунку 5 % від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення станом не день подачі позову до суду, та вважає за необхідне достроково стягнути усю суму неповерненої позики та пеню. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання договорів позики недійсними, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу) такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено факту навмисного введення його в оману з боку відповідача, тобто ТОВ "Олександрійська зернова компанія", оскільки умови договорів про надання безвідсоткової позики від 07 листопада та 29 грудня 2014 року позивачем підписані без застереження, матеріали справи не містять об'єктивних і достатніх доказів того, що оспорювані договори позики не відповідають вимогам закону, укладені з дефектом змісту та є безгрошовим, та крім того, [PERSON] у суді факт написання розписок про отримання коштів та підписання ним видаткових касових ордерів про отримання поворотної безвідсоткової фінансової позики не заперечував та не оспорював. Оригінали розписок знаходяться у ТОВ "Олександрійська зернова компанія", що свідчить про неповернення відповідачем останньому суми позики. Крім того, суд бере до уваги, що згідно висновку Олександрійського МВ УМВС у Кіровоградські області від 20.04.2015 року та відповіді прокурора м. Олександрії від 22.04.2015 року, адресованих [PERSON] за наслідками розгляду його скарги про порушення з боку ТОВ "Олександрійська зернова компанія" при укладенні договорів про надання позики, жодних правопорушень у діях товариства не встановлено. За таких обставин суд доходить висновку, що зустрічний позов [PERSON] до ТОВ "Олександрійська зернова компанія" є необґрунтованим, а відтак задоволенню не підлягає, а враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання за договором про повернення позики, позовні вимоги ТОВ "Олександрійська зернова компанія" підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 696,11 гривень (243,60 грн. + 452,51 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved