Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2013 року скасовано постанову від 08 вересня 2010 року про закінчення виконавчого провадження № ВП 4766679, що свідчить про факт незаконності дій державного виконавця Дмитріва А.Р. при здійсненні виконавчих дій. Внаслідок таких неправомірних дій державного виконавця, вона не мала змоги упродовж тривалого часу, а саме з 2004 року виконати рішення суду, яке вступило в законну силу. Такими діями державного виконавця їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 25000 грн. і яку просить стягнути відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про часі місце судового засідання. На судове засідання 08.04.2014 року відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що ними подано апеляційну скаргу на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2013 року, однак доказів прийняття такої скарги до апеляційного розгляду відповідачем суду не представлено. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, закріплено принцип, за яким кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду. Згідно зі ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу" та ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Так, як вбачається з представлених позивачкою письмових доказів (а.с. 6-7), Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2013 року скасовано постанову від 08 вересня 2010 року про закінчення виконавчого провадження ВП №4766679, винесену державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області - Дмитрів А.Р. Зазначена ухвала суду станом на час судового розгляду справи є чинною і ніким не скасованою. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 13.11.2013 року, яка набрала законної сили, встановлено, а відтак доказуванню не підлягає, факти протиправності дій державного виконавця ВДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської області при здійсненні виконавчих дій за заявою позивачки про примусове виконання рішення суду та при закритті виконавчого провадження. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарженні в суді рішень, дій чи бездіяльності органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Крім цього, відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній). Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Поряд з цим, пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження" і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Отже шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У зв'язку з наведеними вище нормами та з врахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, судом було неодноразово (двічі шляхом направлення рекомендованого листа, а.с. 17-19, 26-28 та в судовому засіданні, а.с. 22-23) роз'яснено право позивачки вирішити питання щодо кола осіб - відповідачів за її позовом, позаяк нею заявлено вимогу лише до відділу державної виконавчої служби. На що позивачкою подано заяви про необхідність надіслання їй прийнятого по справі рішення (а.с. 21, 29). У відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України заміна неналежного відповідача чи залучення до участі в справі співвідповідача здійснюється лише за клопотанням позивача. З огляду на вище наведене та враховуючи, що моральна шкода, заподіяна незаконними діями чи бездіяльністю посадових осіб при здійсненні своїх повноважень підлягає відшкодуванню за рахунок держави з коштів державного бюджету. Однак позивачкою пред'явлено вимогу лише до відділу державної виконавчої служби. При цьому суд не вправі, без згоди позивача, здійснити заміну чи залучення співвідповідача. Враховуючи вище наведене, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні позову саме з цих підстав.

Outcome: dismissed