Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

21 грудня 2020 року, згідно відмітки на поштовому відправлені, адвокат Хайтов П.В., як представник позивача, звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] являється рідною тіткою померлого [INFO] [PERSON] , а відповідач [PERSON] - племіницею. На час смерті [PERSON] відповідач була неповнолітньою. Вважає, що [PERSON] має бути усунута від права на спадкувння за законом, оскільки вона жодного разу не приходила до свого дядька, коли той був лежачим, не допомагала йому по господарству, не спілкувалася з ним. В той час, як позивавач доглядала за племіником [PERSON] , готувала йому їжу, прала білизну та одяг, водила на прогулянки. А коли йому стало зле, саме вона поклала його в лікарню, сплачувала витрати за придбання лікарських засобів, ходила до нього в лікарню, купувала ліки, приносила їжу, а також понесла витрати на похорон. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що на його думку, [PERSON] перебував у безпорадному стані, коли потрапив до лікарні в зв"язку з отруєнням, де перебував один день, а потім помер. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали та просили суд в задоволенні позову відмовити з підстав необгрутованості та недоведеності. Представник відповідача пояснила, що на день смерті [PERSON] було 45 років і він не був похилого віку. До того ж він працював по договору, копія якого надана суду. [PERSON] не мав інвалідності чи тяжкої хвороби внаслідок чого б потребував догляду. Оскільки потреби у допомозі у [PERSON] не було, тому твердження позивача про те, що відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавці, на її думку, є безпідставні. Також зазначила, що [PERSON] не хворів, до лікарні потрапив внаслідок отруєння, де перебував один день та помер, а тому твердження сторони позивача, що позивачка здійснювала за спадкодавцем догляд у лікарні, вважає надуманними та безпідставними. Крім того, зазначила, що наданий стороною позивача чек на підтвердження купівлі для [PERSON] ліків без надання лікарських документів, які б підтверджували, що саме ці ліки призначалися, не може бути належним і допустими доказом. За вказаних обставин, в задоволенні позову просить відмовити. Також зазначила, що на допиті та виклику їх свідка [PERSON] сторона відповідача не наполягає і вважає можливим закінчувати з"ясування обставин та перевірки доказів без допиту даного свідка. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , у віці 45 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 03 січня 2020 року виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с.5). З лікарського свідоцтва про смерть №9 та довідки про причину смерті від 02.01.2020 встановлено, що смерть [PERSON] настала [INFO] у стаціонарі Чернігівської обласної лікарні внаслідок випадкового отруєння невстановленою речовиною. Дата отруєння вказана 31.12.2019 ( а.с.12-13). З довідки Іванівської сільської ради Чернігівського району та області № 05 від 03.01.2020 встановлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] ( а.с.92). Також судом встановлено, що [PERSON] на день смерті був працездатною особою як за віком так і за станом здоров"я. Згідно договору № 08 від 02.01.2019, який діяв до 31.12.2019, [PERSON] надавав послуги з обслуговування прибудинкової території та котельні, які належать Громадській спілці "Освітній дім прав людини в Чернігові", а отже на день смерті працював ( а.с.81-82). На день смерті спадкодавця [PERSON] , відповідач [PERSON] , [INFO] , була неповнолітньою, їй виповнилося 16 років. Позивач по справі є рідною тіткою померлого [PERSON] та відповідно до ст.1263 ЦК України, відноситься до спадкоємців третьої черги. Факт родинного зв`язку стверджується даними свідоцтв про народження позивача, її рідної сестри [PERSON] та її племіника [PERSON] , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивача, свідоцтвами про укладення шлюбу позивача та [PERSON] (а.с. 43-46,48-49,51). Відповідач у справі - [PERSON] є рідною племіницею померлого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідача, її батька - [PERSON] та спадковця [PERSON] (а.с.51, 78, 114). Батько відповідача та рідний брат спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] , тобто раніше свого рідного брата. Отже, відповідач, відповідно до ст.1262, 1266 ЦК України, має право спадкування після рідного дядька за правом представлення, тобто є спадкоємцем за законом другої черги за правом представлення. Після смерті [PERSON] у Чернігівській районній державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа №206/2020 щодо його майна. Із заявами про прийняття спадщини 22.05.2020 звернулася до нотаріуса позивач [PERSON] , а 17.06.2020 відповідач [PERSON] ( а.с.90-91). За життя [PERSON] заповіту на склав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Підстави усунення від права на спадкування передбачені статтею 1224 ЦК України, зокрема, відповідно до її частини третьої, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. З аналізу статті 1224 ЦК України вбачається, що для усунення від спадкування має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Тобто, в судовому засіданні повинно бути чітко доведено те, що спадкоємець ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. А ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2019 року у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц). Також у справі № 727/3905/16-ц Верховний Суд зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю , який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: показаннями свідків, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2. ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування [PERSON] у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, потреби у догляді, допомозі та піклуванні, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення останньої від надання спадкодавцеві такої допомоги. Згідно статті 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. Спадкодавець, як зазначалося вище, помер у віці 45 років і не відносився до осіб похилого віку. Суд вважає, що відсутність участі відповідача у витратах за один день лікування та у витратах на поховання спадкодавця, за змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України невважається ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавцеві. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed