Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Виконавчого комітету Артасівської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Артасівської сільської ради, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, житловий будинок. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він народився [INFO] в с. Артасів, Жовківського району Львівської області та його батьками є [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Зазначає, що з часу його народження він був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . У 1996 році позивач одружився та продовжував проживати за даною адресою із своєю дружиною. За цією ж адресою разом з ним проживали та були зареєстровані його батьки, брат, сестра та її діти. Однак, сімейне життя не склалося і після розлучення у 2010 році позивач знайшов собі роботу вантажника у м. Львові та так як на роботу важко було доїжджати, то знімав квартиру у м. Львові. Наголошує, що він навідувався до батьків, однак його брат [PERSON] , який на цей час вже був одружений, виганяв його з будинку. Зазначає, що у кінці 2016 року ним було втрачено паспорт громадянина України і для того щоби продовжити закордонний паспорт він був змушений звернутись у Жовківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області для виготовлення нового паспорту громадянина України замість втраченого та в подальшому отримати закордонний і йому повідомили, що він за рішенням Жовківського районного суду Львівської області знятий з реєстрації місця проживання 03.02.2012 року. У зв"язку з цим позивач звернувся до Жовківського районного суду Львівської області із заявою про видачу йому копії рішення з якого йому стало відомо, що молодший брат - [PERSON] звернувся з позовом про визнання позивачем таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Також йому стало відомо, що його брат, після смерті їх матері звернувся до Артасівської сільської ради із заявою про винесення рішення про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] надавши до заяви копію заповіту, який мати склала на його користь. Зазначає, що на підставі цієї заяви було винесено таке рішення та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Наголошує, що при винесенні рішення, не було враховано того факту, що даний житловий будинок відносився до колгоспного типу двору, у якому було зареєстровано вісім членів серед яких і він, і кожен з яких мав частку, чим порушено тим самим позивача право, позбавивши його частки у майні бувшого колгоспного двору у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить позов задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить такі задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Окрім цього зазначила, що новий житловий будинок про який зазначав відповідач [PERSON] в судовому засіданні, вони всі разом, тобто позивач, відповідач та їхні батьки будували на початку 80-х років та перейшли в нього проживати. Щодо застосування строків позовної даності заперечила, оскільки позивач про своє порушене право дізнався лише на початку 2017 року у Жовківському районному відділі ГУ ДМС України у Львівській області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його разом з позивачем батьки розпочали будівництво нового будинку у 1985 році. Коли саме закінчили, не пригадує. Весь цей час вони всі проживали у старому будинку і лише після смерті матері він зі своєю сімєю вселився в новий будинок. Зазначив, що старий і новий будинок були розміщені на одній земельній ділянці. Через деякий час старий будинок розвалився. Новий будинок він дійсно оформив на своє імя, оскільки мати склала в його користь заповіт. Після смерті матері звернувся в нотконтору та оформив спадщину на своє імя. Вважає, що його брат - позивач не має жодного відношення до нового будинку, оскільки такий будувався за гроші батьків та його сімї, а тому і в подальшому був оформлений лише на його імя. Просить в позові відмовити в повному обсязі та застосувати строк позовної давності з підстав зазначених у його клопотанні від 09.07.2019 року. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд застосувати строки позовної давності з підстав зазначених у клопотанні відповідача [PERSON] від 09.07.2019 року, що мотивоване наступним. Так, що позивач посилається на своє порушене право, яке він мав станом на 30.06.1990 року і стверджує, що йому нічого не було відомо про прийняті рішення, які він просить скасувати, з чим представник відповідача вважає погодитися не можна, оскільки Закон СРСР «Про власність», який набрав чинності 30.06.1990 року є в загальному доступі і позивач - [PERSON] мав з 30.06.1990 року право його реалізувати, проте впродовж 29 років не бажав і не реалізував своє право, пішов проживати до своєї дружини, тобто не проживав в будинку у [ADDRESS] . Впродовж 29 років не приймав участь в утриманні та ремонті будинку, який протягом 29 років реконструйовувався та ремонтувався. Зазначає, що позивачу відомо, що колгоспний двір поширювався на старий дерев`яний житловий будинок в [ADDRESS] , що був покинутий членами колгоспного двору та у 2010 році повністю завалився, так як його не обслуговували і в ньому ніхто не проживав, а новий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розпочатий будівництвом мамою сторін - [PERSON] відповідно до рішення виконкому Підліснянської сільської ради народних депутатів від 16.01.1979р №3 і закінчений вже відповідачем [PERSON] після її смерті 2007 році. Звертає увагу на те, що позивач з 1996 року не проживав по своєму місцю реєстрації так як одружився і пішов проживати до своєї дружини, у звязку з чим у 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до Жовківського районного суду з позовом про позбавлення позивача права на проживання та до матеріалів справи в суд було додано оскаржувані позивачем рішення та свідоцтво. Позивач до суду не з`являвся, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і тому 17.11.2011року Жовківським районним судом визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житлом в будинку по [ADDRESS] . Наголошує на тому, що позивач не просить суд поновити строк позовної давності. Вважає, що жодних поважних чи інших причин в позовній заяві позивачем не наведено. Зазначає, що строк позовної давності по даній справі сплив 2013 року, а позовна заява подано позивачем лише у червні 2019 року. Просить суд застосувати в даній цивільній справі строк позовної давності, який встановлено для такого типу справ у строк 3 роки та з цієї підстави відмовити у позові в повному обсязі. Представник відповідача - виконавчого комітету Артасівської сільської ради Жовківського району Львівської області та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак на адресу суду надіслали клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити виходячи з наступних підстав. [PERSON] народився [INFO] та його батьками є: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати, що стверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] виданого 13.01.2017 року виконавчим комітетом Підлісненської сільської ради Жовківського району Львівської області, актовий запис № 13 від 19.03.1974 року. Судом встановлено, що позивач зчасу народження позивач був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . У 1996 році він одружився та продовжував проживати за даною адресою із своєю дружиною. За цією ж адресою проживали та були зареєстровані його батьки, брат, сестра та її діти. Однак, сімейне життя позивача не склалося і після розлучення у 2010 році він знайшов собі роботу вантажника у м. Львові та так як на роботу важко було доїжджати, то проживав на квартирі у м. Львові. Наприкінці 2016 року позивачем було втрачено паспорт громадянина України. На цей час він працював водієм і виїжджав за кордон. Для того щоби продовжити закордонний паспорт позивач був змушений звернутись у Жовківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області для виготовлення нового паспорту громадянина України замість втраченого та в подальшому отримати закордонний. При внесенні 17.01.2017 року до Реєстру даних в Жовківському РВ ГУ ДМСУ у Львівській області йому повідомили, що він за рішенням Жовківського районного суду Львівської області знятий з реєстрації місця проживання 03.02.2012 року. В подальшому позивач звернувся до Жовківського районного суду Львівської області із заявою про видачу йому копії рішення про визнання його таким, що втратив право на користування житлом у будинку по [ADDRESS] . З рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17.11.2011 року позивачу стало відомо, що його молодший брат - [PERSON] звернувся з таким позовом та просив суд визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зазначивши у позові, що кілька років йому невідомо де проживає його брат - [PERSON] . Однак, як ствердив позивач, це не відповідало дійсності, оскільки він часто навідувався до батьків і брат знав, що він орендує квартиру і працює у м. Львові. Тобто, з вищенаведеного випливає, що позивачу лише 17.01.2017 року стало відомо про порушення його права- позбавлення частки у майні бувшого колгоспного двору. Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання за № 4628-271055-2017 долученого позивачем до позовної заяви, датою внесення до Реєстру запитуваної інформації 17.01.2017 року. Реквізити документу, що посвідчує особу та підтверджує належність до громадянства заявника: паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм, [NUMBER] , орган видачі - 4628, дата оформлення - 27.01.2017 року. Дата та час формування витягу: 16:08, 07.02.2017 року. З паспорту громадянина України виданого на імя [PERSON] вбачається, що датою його видачі є 27.01.2017 року, орган, що видав: 4628. Наведене свідчить, що твердження позивача про те, що про порушення свого права він дізнався 17.01.2017 року є вірним та не спростовано іншими доказами. Так, відповідач та його представник просить застосувати строки позовної давності та з цієї підстави відмовити у позові в повному обсязі та долучають практику по даній категорії спору. З копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року долученої відповідачем (а.с. 108 -112), а саме з абз. 1-2 ст. 4 даної ухвали вбачається, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності згідно зі ст. 76 ЦК УРСР починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Оскільки позивач про порушення свого права дізнався при зверненні до Жовківськоого РВ ГУ ДМСУ у Львівській області 17.01.2017 року, а з позовом до суду такий звернувся 03.06.2019 року, а тому позивачем не пропущено строку позовної давності для пред`явлення позову. Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Судом установлено, що згідно довідки виданої Артасівською сільською радою від 02 квітня 2019 року за № 144, станом на 30.06.1990 року житловий будинок в [ADDRESS] відносився до колгоспного типу двору, головою якого була [PERSON] , 1903 року народження, членами: [PERSON] - зять, 1941 року народження; [PERSON] - дочка, 1945 року народження; [PERSON] - онука, 1967 року народження; [PERSON] - онук, 1974 року народження; [PERSON] - онук, 1980 року народження; [PERSON] - правнук, 1988 року народження; [PERSON] - правнука, 1989 року народження. Такого ж змісту довідка була видана на запит № 22 від 17.10.2019 року (а.с. 89-90) адвоката Деманджари Я.П. (представника відповідача [PERSON] ) Артасівською сільською радою 25.10.2019 року за № 350 (а.с. 87). Окрім довідки, адвокату Деманджарі Я.П. на його запит було надано відповідь Артасівською сільською радою 24.10.2019 року за № 02-21/77 з якої вбачається, що будинковолодіння в [ADDRESS] (нова хата) побудовано на одній земельній ділянці з будинковолодінням [ADDRESS] (стара хата), при здачі в експлуатацію будинковолодіння [ADDRESS] (стара хата) підлягала знесенню. Тому 2 (два) номери будинковолодіння в погосподарських книгах даної сільської ради не обліковувались. В архівній будинковій книзі є штамп реєстрації де видно, що гр. [PERSON] , 1974 року народження зареєстрований 17.06.1981 року народження , що підтверджує погосподарська книга № 8 на 1980-1982 р.р. сторінка 39-42. В архівній будинковій книзі також є штамп перереєстрації 21.10.1988 р. у звязку із зміною прізвища з [PERSON] на [PERSON] , а дата вибуття даної особи це 08.07.1993 року, про що підтверджує погосподарська книга № 1 на 1991-1995 р.р. Оглянувши в судовому засіданні погосподарські книги с. Артасів Жовківського району Львівської області за 1986-1990 р.р. та 1991 -1995 р.р. надані Артасівською сільською радою судом встановлено наступне. Так, з ст. 40-41 книги № 1 за 1986-1990 р.р. вбачається, що у будинку за адресою: [ADDRESS] станом на 01.06.1990 року були зареєстровані: [PERSON] , голова сімї, 1903 року народження, членами: [PERSON] - зять, 1941 року народження; [PERSON] - дочка, 1945 року народження; [PERSON] - онука, 1967 року народження; [PERSON] - онук, 1974 року народження; [PERSON] - онук, 1980 року народження; [PERSON] - правнук, 1988 року народження; [PERSON] - правнучка, 1989 року народження. З книги № 1 за 1991-1996 р.р. вбачається, що [PERSON] вибула 08.07.1993 року з господарства за адресою: [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками спірного будинковолодіння в рівних частинах. Троє із членів колгоспного двору померли - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що було стверджено сторонами в судовому засіданні. З матеріалів справи встановлено, а саме з виписки з рішення виконкому Підліснянської сільської Ради народних депутатів від 18.01.1979 року № 3(а.с.97) "Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку гр. [PERSON] в с. Артасів", що розглянувши заяву жительки с. Артасів [PERSON] , яка працює в колгоспі ім. Леніна, виконком Підліснянської сільської Ради народних депутатів вирішив: 1. Дозволити проводити будівництво нового житлового будинку гр. [PERSON] в с. Артасів на закріпленій за нею земельній ділянці. 2. Зобовязати гр. [PERSON] після закінчення будівництва нового будинку старий будинок знести. 3. Зобовязати гр. [PERSON] додержуватись затвердженого плану забудови садиби. Тобто, вищезазначеним рішенням нового номеру за будинком закріплено не було. У копії проекту житлового будинку та копії акту виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель також зазначено будинок за адресою: [ADDRESS] без уточнення номеру такого, що підтверджує той факт, що новий будинок будувався під тим же номером що і старий будинок і реєстрація осіб зберігалась. В який саме час будинку присвоєно номер [NUMBER] з матеріалів справи не встановлено. Однак, як стверджує позивач, у 1996 році він одружився та продовжував проживати за адресою: [ADDRESS] разом із своєю дружиною. За цією ж адресою разом з ним проживали та були зареєстровані його батьки, брат, сестра та її діти - тобто вже у новозбудованому будинку. Одночасно відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що коли саме було закінчено будівництво нового будинку - він не памятає. Документального підтвердження того, що позивач не проживав у новозбудованому будинку (збудованому замість старого будинку), не брав участі у його будівництві та в його утриманні у суду немає. Судом встановлено, що 17.03.2007 року після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] звернувся до Артасівської сільської ради із заявою про винесення рішення про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] надавши до заяви копію заповіту, який його мати - [PERSON] 25.04.2005 року склала на його користь, що вбачається з копії даної заяви та копії заповіту (а.с. 13-14). Копію даного заповіту та заяви [PERSON] було отримано на запит адвоката позивача від 27.02.2019 року, які він долучив до позовної заяви. Із супровідного листа Артасівської сільської ради № 02-21/18 від 02.04.2018 року на запит адвоката (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] звернувся до них із заявою про надання права власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі заповіту складеного [PERSON] від 25.04.2005 року. На підставі заяви [PERSON] Артасівською сільською радою Жовківського району Львівської області 29 березня 2007 року було винесено рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] » відповідно до якого вирішено: 1) оформити право власності на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; 2) видати свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; 3) Червоноградському МБТІ зареєструвати свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . що вбачається з його копії долученої до матеріалів позовної заяви. 09.02.2009 року на ім`я [PERSON] виконавчим комітетом Артасівської сільської ради (на підставі рішення виконкому Артасівської сільської ради від 29.03.2007 року) було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, на будинок [ADDRESS] в цілому, що вбачається з копії свідоцтва про право власності (а.с. 17). В подальшому, 02.03.2009 року, право власності було зареєстроване за [PERSON] в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» та видано на ім`я [PERSON] витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 22039222 (а.с. 18). Таким чином спірним свідоцтвом порушене право власності позивача та інших осіб на частку у колгоспному дворі, оскільки вони постійно з часу його будівництва були зареєстровані у спірному будинку та брали участь у веденні спільного господарства. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Така ж норма закріплена і у Цивільному кодексі України (ст.. 321). Однак, виконком Артасівської сільської ради Жовківського району Львівської області, при винесенні 29 березня 2007 року рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] » в цілому на [PERSON] , не врахував той факт, що даний житловий будинок відносився до колгоспного типу двору. Так, згідно п.п. 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року за № 5-24/26 дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність", загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Тобто, кожен з восьми членів колгоспного двору в [ADDRESS] мали право на 1/8 частки у його майні, в тому числі і позивач. Артасівська сільська рада Жовківського району Львівської області видавши 29 березня 2007 року рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] » в цілому на [PERSON] та в подальшому оформивши на нього право власності порушила тим самим право позивача та інших осіб, позбавивши їх їхьої частки у майні бувшого колгоспного двору. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved