Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк", в якому просила суд: - визнати іпотеку квартири [ADDRESS], яка виникла на підставі договору іпотеки від 13.07.2006 року № 2136-012/06Р, укладеного між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. і зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1266, припиненою; - скасувати заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження [NUMBER] від 13.07.2006 року, встановлену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. 13.07.2006 року на поставі договору іпотеки від 13.07.2006 року № 2136-012/06Р, посвідченого 13.07.2006 року та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1266. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що 13.07.2006 року позивач, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, придбала квартиру [ADDRESS], для придбання якої використала кошти, отримані згідно кредитного договору 2136-012/06Р від 13.07.2006 року, укладеного з відповідачем. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторонами було укладено договір іпотеки № 2136-012/06Р від 13.07.2006 року, предметом якого є вищевказана квартира [ADDRESS]. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору кредит надається строком з 13.07.2006 року по 13.07.2031 року зі сплатою 12 % річних. Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або сплати відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений в п. 1.2. даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення. Позивач наголосила, що останній платіж був внесений нею 11.01.2012 року в сумі 200,00 доларів США, який покривав черговий платіж на погашення кредиту, але не покривав необхідну суму зі сплати відсотків за користування кредитом. Таким чином в січні 2012 року виникла заборгованість позичальника по сплаті відсотків. Отже згідно з п. 4.4 кредитного договору його дія автоматично була припинена на 10-й день місяця, наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість, тобто 10.02.2012 року. На підставі зміни угодою сторін строку основного зобов'язання, у відповідача виникло право стягнути заборгованість, що виникла за кредитом, в повному обсязі, в тому числі - шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та можливість реалізувати своє право на позов у відповідача починаючи з 11.02.2012 року. Та згідно положеннями норм діючого законодавства, які регулюють строк позовної давності, позивач вважає, що останнім днем звернення Банку з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 2136-012/06Р від 13.07.2006 року є 11.02.2015 року. Та зважаючи, що Банк не скористався своїм правом, та не звернувся в межах строку позовної давності до [PERSON] з відповідним позовом до суду, позивач вважає, що наявні підстави для визнання іпотеки припиненою та скасування заборони на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Позивач та представник позивача у судове засіданні не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 14.02.2017 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON], в якій він підтримав позов в повному обсязі та просив розглянути справу за відсутністю позивача та представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судової повістки за адресою відповідача, та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення 30.01.2017 року. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне. За договором купівлі-продажу від 13 липня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. р. № 1258, позивач [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 15-16). Для придбання вказаної квартири позивач використала кошти, отримані згідно з кредитним договором № 2136-012/06Р від 13.07.2006 року, укладеним з відповідачем (а.с. 9-14). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторонами було укладено договір іпотеки № 2136-012/06Р від 13.07.2006 року, згідно з умовами якого позивач (Іпотекодавець) передала в іпотеку відповідачу (Іпотекодержателю) належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с. 17-22). Пунктом 10.5. Кредитного договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за договором. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору кредит надається позичальнику на строк з 13.07.2006 року по 13.07.2031 року зі сплатою 12 % річних. У відповідності до пп. 4.1, 4.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 110,00 доларів США щомісячно, до 10 числа наступного місяця. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами на протязі календарного місяця) в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2. цього Договору. Пунктом 4.4. кредитного договору передбачено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або сплати відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, вказаний в п. 2.1. цього договору, припиняється достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення. Позивач наголосила, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом позивачем був здійснений 11.01.2012 року на суму 200,00 доларів США (еквівалент 1597,96 грн.) (а.с. 23). Вказаний платіж за твердження позивача не покривав необхідну суму зі сплати відсотків за користування кредитом. Таким чином в січні 2012 року виникла заборгованість позичальника по сплаті відсотків. Отже, за умовами п. 4.4 кредитного договору його дія була припинена на 10-й день місяця, наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість, тобто 10.02.2012 року. Таким чином, на підставі зміни угодою сторін строку основного зобов'язання, у відповідача виникло право стягнути заборгованість, що виникла за кредитом, в повному обсязі, в тому числі - шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання (ст. 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні і виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (темін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч. 5 цієї ж статті за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцям забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з умовами кредитного договору та наведеними вимогами діючого законодавства, відповідач набув можливість реалізувати своє право на позов, починаючи з 11.02.2012 року, та останнім днем подачі позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 2136-012/06Р від 13.07.2006 року було 11.02.2015 року. Разом з тим, Банк таким правом не скористався, та не звернувся до суду з відповідним позовом з метою захисту порушеного права. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідач таке право втратив, відповідно зобов'язання за Договором іпотеки № 2136-1206Р від 13.07.2006 року припинилося з моменту втрати права вимоги, а саме з 11 лютого 2015 року. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року в справі «ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Отже, зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги боржника. В силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказане судове рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Таким чином, іпотека квартири [ADDRESS] згідно договору іпотеки № 2136-012/06Р від 13.07.2006 року припинилася. З урахуванням наведеного, позов в частині визнання припиненою іпотеки квартири [ADDRESS], яка виникла на підставі договору іпотеки від 13.07.2006 року № 2136-012/06Р, укладеного між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. і зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1266, підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про скасування заборони на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за № [NUMBER] від 26.07.2016 року, зареєстровано обтяження на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження [NUMBER] від 13.07.2006 року, встановлене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. 13.07.2006 року на поставі договору іпотеки від 13.07.2006 року № 2136-012/06Р, посвідченого 13.07.2006 року та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1266 (а.с. 24). Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації згідно Закону України «Про іпотеку», та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 4 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном подається нотаріусу, яким вчинено таку дію. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) (п. 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Отже існує законодавчо визначений порядок припинення обтяження іпотечного майна. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, у зв'язку з частковим задоволенням позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial