Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

01.06.2018 позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів та просить визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] інфраструктури України № 32-О від 02.05.2018, яким припинено повноваження [PERSON] на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Поновити [PERSON] на посаді капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України. Стягнути з державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.05.2018 до дня поновлення на посаді. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення з Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом [PERSON] інфраструктури України № 32-О від 02.05.2018 припинено повноваження позивача на роботі на посаді капітана морського порту МФ ДП АМПУ на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України. Наказ про його звільнення був прийнятий на підставі подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 19.02.2018 № 437/03/14-18. З вищевказаним наказом позивач ознайомлений лише 03.05.2018. З текстом подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 19.02.2018 № 437/03/14-18 позивача не ознайомлювали. Вважає, що звільнення по п. 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України може бути застосоване до посадових осіб господарських товариств, яким позивач не являється, а відповідно звільнення є незаконним, що підтверджується також судовою практикою. 06.07.2018 надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] інфраструктури України в якому зазначено, що позов є безпідставним, просить у задоволені позовних вимог відмовити, оскільки головним критерієм віднесення особи до посадової є наявність у такої особи організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій. Пункт 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України дає право власнику чи уповноваженому органу не конкретизувати причину звільнення посадової особи, повноваження якої припиняються, а отже припинення повноважень посадової особи відбувається без зазначення причини припинення повноважень. 19.10.2018 надійшов відзив на позовну заяву від державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України в якому зазначається, що Миколаївська філія ДП АМПУ є неналежним відповідачем у справі, оскільки рішення про прийом та звільнення з роботи капітана морського порту не належить до функцій та повноважень філії, капітан морського порту не підпорядковується філії. Просить визнати Миколаївську філію державного підприємства Адміністрація морських портів України неналежним відповідачем у справі, залучити Миколаївську філію державного підприємства Адміністрація морських портів України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача та залучити в якості належного відповідача [PERSON] службу України з безпеки на транспорті. У відповіді на відзив Миколаївської філії ДП АМПУ, поданій 04.09.2018, представник позивача звертає увагу, що капітан порту є штатним працівником Миколаївської філії ДП АМПУ, отримував заробітну плату відповідно до встановленої штатним розписом саме Миколаївської філії ДП АМПУ посадового окладу, всі розрахунки при звільненні проведені саме філією, тому і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу пред'явлені саме до філії. У відповіді на відзив [PERSON] інфраструктури України, поданій 04.09.2018, представник позивача з посиланням на судову практику Верховного Суду України зазначає, що звільнення тільки на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України без наявності та без зазначення юридичного факту, як підстави припинення повноважень посадової особи не можна вважати законним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача чи залучення особи співвідповідачем, на підставі ст.ст. 13, 51 ЦПК України. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] службу України з безпеки на транспорті. Проте вимоги ухвали третьої особою не виконані, оскільки повідомлено сд, що розпорядником зазначених у поданні документів є [PERSON] інфраструктури України, отже лише воно має право надати належним чином завірені копії документів до суду. Укртрансбезпека має лише копії цих документів. 19.10.2018 ДП АМПУ в особі МФ ДП АМПУ надали заперечення на відповідь на відзив в якому наголошується, що Миколаївська філія ДП АМПУ не є юридичною особою, а відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Доведення законної підстави для звільнення має доводити [PERSON] служба України з безпеки на транспорті, яка є ініціатором звільнення. Вимоги позивача щодо допущення до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку з 03.05.2018 по день поновлення на посаді суперечать ст. 430 ЦПК України. 22 жовтня 2018 року надані письмові пояснення третьої особи -Державної служби України з безпеки на транспорті. Зазначають, що на підставі наказу [PERSON] від 20.11.2017 року № 321-Г "Про проведення перевірки ДП "Адміністрація морських портів України" (Миколаївська філія" комісією в період з 22.11.2017 року до 29.12.2017 року включно проведено відповідну перевірку. За результатами перевірки начальникомУправління запобігання корупції, внутрішніх розслідувань та державного фінасового моніторингу [PERSON] інфраструктури україни направлено доповідну записку від 02.02.2018 року № 58/14-2/18-18 з описом допущених порушень капітаном морського порту [PERSON]С, та з пропозицією розглянути керівництву Укртрансбезпеки питання щодо доцільності подальшого перебування на посаді. За результатами аналізу доповідної записки , Укртрансбезпека направила до Мінстерства поданн з проханням розглянути питання щодо звільнення з посади позиваач . Отже, Укртрансбезпека діяла в межах та у спосіб передбаченого законодавства.Остаточне рішення приймається безпосередньо [PERSON] інфраструктури України. 25 жовтня 2018 року представником відповідача [PERSON] інфраструктури України надано додаткові пояснення щодо правової позиції відповідача щодо правомірності підстав застосування п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України при звільненні позивача. Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року відмовлено у задволенні клопотання представника відповідача ДП "Адміністрація морських портів України" про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] службу морського та річкового транспорту України (Морську адміністрацію України) - через його необгрунтованість ( не надано достеменних доказів про реорганізацію та перепорядкування посади позивача до нової юридичної особи), а також порушенням встановлених ч.1 ст. 53 ЦПК України строків для заявлення відповідного клопотання. За клопотанням представника відповідача судове засідання , призначене на 07 листопада 2018 року , по справі мало проводитися в режимі відеоконференції, про що постановлена ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2018 року, проте в звязку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі, відкладено на 20.12.2018 року. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали з викладених в ньому підстав, просили про його задоволення. Звернули увагу суду на те, що позивач не є спеціальним субєктом, звільнення якого можливе за п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України. До того ж , незрозуміло з яких підстав, відповідачі посилаються як на обгрунтування правомірності звільнення позивача на певні порушення, встановлені при проведенні перевірки [PERSON] інфраструктури України діяльності самого ДП "Адміністрація морських портів України (Миколаївська філія)", тоді як позивач підпорядковується іншій структурі. З [PERSON] перевірки позивача не ознайомлено , пояснення щодо встановлених порушень (в разі їх наявності) у нього не відбрані. До того ж , положення КЗпП України передбачають інший порядок звільнення працівника за виявлені порушення - як вид дисциплінарної відповідальності, інші підстави звільнення- отже ці посилання представників відповідачів взагалі не відносяться до предмету доказування по даній справі. Представник відповідача ДП "Адміністрація морських портів України" в судовому засіданні просила відмовити у задволенні позову в повному обсязі, посилаючись на правомірність припинення повноважень позивача, адже п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не передбачає обов'язковість обгрунтування та пояснення підстав прийняття рішення керівництвом про припинення повноваження посадової особи - адже це є виключне право роботодавця. Наведене підтверджується також і позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 11.07.2018 року № 724/140/16-ц. Представник третьої особи підтримала позицію, викладену в письмових поясненнях, просила вирішити справу у відповідності до вимог діючого законодавства України. Суд, в результаті дослідження матеріалів справи, наданих сторонами пояснень та доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, Наказом [PERSON] транспорту України від 27.05.2004 № 436 [PERSON] з 28.05.2004 призначено капітаном Миколаївського морського торговельного порту. Наказом [PERSON] інфраструктури України від 12.06.2013 № 174-О [PERSON] призначено з 13.06.2013 капітаном морського порту Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Миколаївського морського порту) за переведенням з Миколаївського морського торговельного порту з посадовим окладом згідно з штатним розписом. Наказом [PERSON] інфраструктури України від 02.05.2018 № 32-О Про капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Миколаївського морського порту), відповідно до ст. 77 Кодексу торговельного мореплавства України, пункту 1.2 розділу 1 Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 27.03.2013 № 190, припинено повноваження [PERSON] на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Миколаївського морського порту), звільнивши його 02 травня 2018 р. відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України. Підстава: п. 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України, подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті [PERSON] від 19.02.2018 № 437/03/14-18. Пунктом 3 вказаного наказу державному підприємству Адміністрація морських портів України наказано забезпечити видачу [PERSON] належно оформлену трудову книжку та провести необхідні розрахунки відповідно до вимог законодавства про працю. [PERSON] з наказом ознайомлений 03.05.2018, про що значиться здійснений ним власноруч запис: з наказом не згоден та дата і час ознайомлення: 03.05.18 р. 15ч.20м.. Підставою для звільнення позивача стало подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті [PERSON] від 19.02.2018 № 437/03/14-18, відповідно до якого [PERSON] служба України з безпеки на транспорті, беручи до уваги пропозиції комісії [PERSON] інфраструктури України за результатами перевірки ДП АМПУ (Миколаївська філія) відповідно до наказу [PERSON] інфраструктури України від 20.11.2017 № 321-Г Про проведення перевірки ДП АМПУ (Миколаївська філія), просить розглянути питання щодо звільнення з посади капітана морського порту Миколаївської філії ДП АМПУ [PERSON] В трудовій книжці [PERSON] серії АХ № 550099 під 27 зроблено запис: Звільнений по п. 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України - припинення повноважень посадових осіб. Підстава для внесення запису - наказ № 32-О від 02.05.2018 [PERSON] інфраструктури України. На адвокатський запит Миколаївською філією ДП АМПУ була надано такі документи, що підтверджують факт здійснення остаточного розрахунку з позивачем 03.05.2018 та розмір середньоденної заробітної плати: службова записка централізованої бухгалтерії від 24.05.2018 № 18-02-01-10-248, відповідно до якої середній заробіток для розрахунку вихідної допомоги, розрахований згідно до Порядку № 100 від 08.02.1995 та нарахований згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України, у розмірі шести середніх заробітків, а саме: 3236,97 грн. (середньоденний заробіток)*20 (середньомісячне число днів за березень-квітень 2018)*6 = 388 436,40 грн., компенсація за невикористану відпустку за 73 календарні дні 135179,21 грн., нараховано згідно табеля обліку робочого часу заробітна плата за 1 робочий день в травні мясяці 2018 року в сумі 1582,62 грн., нарахована вислуга років за один робочий день 382,20 грн., після утримання обовязкових податків 03.05.2018 [PERSON] виплачено через банк 417836,44 грн.; розрахунок середнього заробітку, відповідно до якого середньоденна заробітна плата становить 3236,97 грн.; розрахунковий лист за травень 2018, відповідно до якого до виплати належить 417836,44 грн.; роз'яснення призначення платежу до платіжного доручення від 03.05.2018, відповідно до якого позивачу виплачено 417836,44 грн. остаточного розрахунку за травень 2018; платіжне доручення № 504 від 03.05.2018 про виплату 417836,44 грн.; розрахунок по ВР - Вихідна допомога по таб. № 116, розрахунок оплати відпустки, картка табельного № 116. Судом встановлено, що позивача звільнено відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України. Пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Норму частини першої статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014, який набрав чинності 01.06.2014 та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (стаття 44 КЗпП України). Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття посадових осіб, так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються. Питання про можливість застосування відповідних правових норм до посадових осіб державних підприємств, безперечно суперечить меті та логіці Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів від 13.05.2014. Слід зазначити, в пункті 9 пояснювальної записки до законопроекту № 4586 від 27.03.2014 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців. Поняття посадові особи господарського товариства було визначено в ч. 2 ст. 89 ГК України до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів від 07.04.2015. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. У статті 2 Закону України Про акціонерні товариства від 17.09.2008 міститься визначення уточненого поняття посадові особи органів акціонерного товариства. Це - фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Оскільки Законом Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України Про акціонерні товариства, то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін посадові особи у п. 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів. При розгляді будь-якої цивільної справи суд має враховувати, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України застосовується до посадових осіб господарських товариств, яким державне підприємство Адміністрація морських портів України не являється, а позивач в розумінні вказаної норми права не є спеціальним суб'єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма, тому застосування відповідачем цієї норми як підстави для звільнення позивача є неправомірним. Крім того, як у назву вказаної вище норми, зокрема статтю 41 КЗпП України Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, так і у її зміст закладені певні особливості розірвання трудового договору з працівником, який є посадовою особою. Вказівка на звільнення «за певних умов» у пункті 5 цієї норми закону такою умовою вказує «припинення повноважень». Тобто, розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи. Отже поняття розірвання трудового договору з посадовою особою і припинення повноважень посадової особи не є ідентичними. Вказана правова позиція підтверджена також постановою ВС від 13.06.2018 у справі № 753/1150/17, постановою ВС від 21.02.2018 у справі № 758/15355/15-ц, постановою ВС від 16.01.2018 у справі № 760/9269/15-ц, постановою ВС від 23.01.2018 у справі № 344/13738/15-ц, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2015 у справі № 6-21072св15, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2015 у справі № 6-1188св15. Оскільки виходячи з наведеного наказ про звільнення позивача є незаконним, він підлягає поновленню на роботі, оскільки він не є особою, з якою можна розірвати трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України. При цьому суд не може взяти до уваги заперечення представників відповідачів стосовно того, що фактично позивача було звільнено внаслідок виявлених порушень його діяльності , встановлених під час перевірки, яку проводило [PERSON] інфраструктури України. Так, [PERSON] цієї перевірки не надано суду ні відповідачами ( при цьому представник Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України пояснив суду, що хоча і перевірка стосувалася саме діяльності підприєсмства , а не служби капітану морського порту, проте [PERSON] на підприємстві відсутній, копії керівництву вручено не було; представник відповідача [PERSON] інфраструктри України також взагалі не обгрутовували свій відзив цими обставинами і навіть на такий [PERSON] не посилався ), ні третьою особою, (представник третьої особи повідомив суду про те, що з доповідною запискою , яка стала підставою для написання вищезазначеного Подання , кервіництво Укртрансбезепеки лише ознайомилося, копія цих документів також відсутня). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 7 ст. 235 КзпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Як встановлено судом середньоденна заробітна плата позивача становить 3236,97 грн. Відповідно до п. 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом [PERSON] праці України, [PERSON] юстиції України, [PERSON] соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в [PERSON] юстиції України 17.08.1993 за N 110, днем звільнення вважається останній день роботи. Останнім днем роботи позивача є 02.05.2018, отже період вимушеного прогулу розраховується з 03.05.2018 по день винесення рішення суду. Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача становить 161 днів. Відповідно середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 03.05.2018року по 20.12.2018 року складає 521 152,17 грн. Суд, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача, керується висновками постанови [PERSON] Верховного Суду від 20.06.2018 № 826/808/16. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі . Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задволених позовних вимог : з ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії - в розмірі 5 211,52 грн, з [PERSON] інфраструктури України - в розмірі 1409,60 грн. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved