Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи позов тим, що 15.07.2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу 13.08.2008 року у них народився син [PERSON]. 28.05.2014 року шлюб розірвано. Син проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач з листопада 2012 року проживає окремо, належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча в змозі її надавати. З огляду на наведене позивач просив стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання сина в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав і суду пояснили, що з 2012 року син проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач з листопада 2012 року проживає окремо, оскільки виїхала на заробітки до Москви, належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Стан здоровя сина нормальний. Відповідач не забезпечує сина ні одягом, ні продуктами харчування, хоча з віком потреби дитини зростають. Лише зрідка відповідач придбавала одяг для сина, який був йому не потрібен та не підходив за розмірами. Позивач займається підприємницькою діяльністю, на даний час його середньомісячний дохід становить близько 10\~000 грн., з яких 3-4 тисячі гривень він витрачає на забезпечення нормальної життєдіяльності сина, однак його дохід не дає можливості забезпечувати дитину всім необхідним, інших доходів немає. На даний час позивач проживає в шлюбі з іншою жінкою, інших неповнолітніх дітей або утриманців немає. Відповідач працює, має стабільний дохід, інших утриманців немає. На думку позивача та його представника, відповідач може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно на утримання їх сина. Відповідач [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]) та її представник [PERSON] у запереченнях на позовну заяву та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися та просили в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що на даний час відповідач бажає, щоб син проживав з нею та має намір звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Крім того, відповідач пояснила, що вона дійсно працювала в Російській Федерації, однак на даний час перебуває у відпустці, після якої буде звільнена, оскільки не планує повертатися до Росії, а займатися вихованням сина. На даний час відповідач жодних доходів немає, тому, враховуючи такі обставини, вона не має можливості сплачувати аліменти в сумі, яку просить позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється рідною сестрою відповідача, їй відомо, що з жовтня 2012 року її сестра поїхала до Москви для того, щоб заробити кошти. В цей час, син позивача та відповідача [PERSON] залишився проживати у неї та вона, за допомогою сестри, яка постійно висилала кошти, повністю займалася вихованням [PERSON]. Свідок також пояснила, що починаючи з 2015 року по даний час [PERSON] проживає з його батьком (позивачем), який чинить перешкоди для спілкування з дитиною як відповідачу так і їй особисто. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, позивач та відповідач 15.07.2006 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-АМ №021472. (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився 13.08.2008 року, його батьком є [PERSON], матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 117653 виданим 26.08.2008 року. (а.с. 9). Як вбачається із рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2014 року у справі №127/6433/14-ц шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 10). В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] починаючи з 2015 року по даний час проживає з батьком [PERSON] Юрієвичем, який є позивачем у даній справі, та перебуває на його утриманні. Зазначена обставина сторонами не заперечувалася, а тому з урахуванням положень частини першої статті 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Із довідки квартального комітету "Набережний-1" від 05.04.2016 року №403 вбачається, що до складу сім'ї позивача входить син [PERSON], [INFO]. (а.с. 12). Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання її дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК) З довідки №67 від 16.03.2017р. про доходи фізичної особи за 01.01.2017р., виданої ООО «Фантом» вбачається, що відповідач має постійний (регулярний дохід), а тому аліменти слід визначити в часті від доходу відповідача. (а.с. 81) Посилання відповідача на те, що вона не планує повертатися до Москви судом до уваги не приймається, оскільки як пояснила сама відповідач в судовому засіданні, на даний час вона перебуває у відпустці до 3 квітня 2017 року. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує ту обставину, що позивач є фізичною особою-підприємцем, займається підприємницькою діяльністю, на даний час його середньомісячний дохід становить близько 10000 грн., однак самостійно утримувати малолітнього сина, не має можливості і потребує допомоги відповідача. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Крім того, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище відповідача та дитини. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд враховує положення статті 182 СК України та виходить із того, що відповідач працює, має постійний та регулярний дохід, утримання за виконавчими листами з нього не проводяться, інших дітей на утриманні немає, має нормальний стан здоров'я. Домовленості щодо утримання малолітньої дитини в судовому засіданні сторони не досягли. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинна надавати матеріальну допомогу дитині, а тому наявні підстави визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів у більшому розмірі ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище. Крім того, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що відповідач отримує відповідні доходи та має можливість виплачувати аліменти в сумі, в якій просить позивач. Суд критично ставиться до тверджень відповідача, про те, що вона в добровільному порядку надає матеріальну допомогу дитині та про те, що на даний час вона звільнилася з роботи і жодних доходів немає, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовуються поясненнями сторін та наданими ними доказами. Відповідно до частини першої статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Однак, в судовому засіданні сторонами не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також інших обставин, що мають істотне значення, які б надали суду підстави для застосування частини першої статті 184 СК України. Крім того, суд розяснює сторонам, що відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову і наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, а тому в порядку частини третьої статті 88 ЦПК України наявні підстави для стягнення із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial