Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки площею 0,4721 га в урочищі «Плосінь» у с. Волосянка, Сколівського району Львівської області для ведення особистого селянського господарства відповідно до рішення сесії Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області № 66 від 04 березня 2016 року та провести державну реєстрацію цього права без погодження меж вказаної земельної ділянки із суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що рішенням сесії Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області №66 від 04.03.2016 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4721 га в урочищі «Плосінь» у с. Волосянка, Сколівського району Львівської області для ведення особистого селянського господарства. З метою виготовлення проекту землеустрою вона звернулась до ФОП [PERSON], яким було проведено кадастрову зйомку земельної ділянки. Кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та користувачами, якими є відповідачі [PERSON] та [PERSON], які відмовляються підписати акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та акт прийому-передачі межових знаків, чим порушують вимоги чинного законодавста. Вказані обставини створюють перешкоди у реалізації її права приватизувати земельну ділянку. Волосянківською сільською радою неодноразово розглядався земельний спір з приводу відмови погодження меж, а саме 21.06.2016 року сільська рада надала відповідь, що вона не вправі змусити [PERSON] та [PERSON] підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання та рекомендовано у разі недосягнення згоди, звернутись до суду. 11.07.2016 року відбулось виїзне засідання земельної комісії Волосянківської сільської ради Сколівськго району Львівської області, яким вирішено спірну територію залишити у користуванні земель запасу сільської ради та відмовити у її приватизації, що стверджується протоколом №2 від 11.07.2016 року. З врахуванням наведеного змушена звернутись до суду. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та адвокат [PERSON] позов підтримали, просили задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідачів адвокат [PERSON] в судовому засідані просив відмовити у позові, вказав, що такий є безпідставним. На замовлення позивачки був розроблений проект землеустрою щодо відведння земельної ділянки. Запропоновані даним проектом межі спірної ділянки грубо порушують права відповідачів. Згідно плану встановлення меж, частина спірної земельної ділянки, а саме в межах точок 9, 10, 11, 14 повинна проходити перед самими вікнами будинку відповідачки [PERSON], обмежуючи проїзд на подвір»я та проходячи безпосередньо по її криниці. Наведена обставина зафіксована в листі Волосянківської сільської ради від 21.06.2016 року. Заявлена вимога про визнання будь-яких майнових прав на землю без погодження меж, прямо суперечить чинному законодавству. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами, оскільки надання земельної ділянки з комунальної власності у приватну, так само як і погодження меж, є компетенцією Волосянківської сільської ради, а така відмовила позивачці в погодженні проектної документації на землю у встановлених проектом межах. Згідно протоколу №2 засідання виїзної земельної комісії Волосянківської сільської ради від 11.07.2016 року, при вирішенні питання про погодження меж спірної ділянки, було вирішено залишити заїзд в користуванні земель запасу сільської ради. Фактично Волосянківською сільською радою було відмовлено позивачці в погодженні проектної документації на землю у встановлених такою (документацією) межах. Однак, жодних рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб Волосянківської сільської ради позивачка не оскаржувала. Ввважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Право позивачки на приватизацію ділянки ніким не оспорюється і не спростовується. Відповідачі не заперечують, що [PERSON] має право на приватизацію земельної ділянки у відповідності до рішення Волосянківської сілької ради №66 від 04.03.2016 року, в порядку передбаченому чинним законодавством. Вказав також, що законодавством не ппредбачено реєстрація права на привтизацію, про що просить позивач, а тому просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Представник третьої особи Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області - сільський голова [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у позові. Додатково пояснив, що сільською радою також не був погоджений акт узгодження меж земельної ділянки через відмову [PERSON] від підписання такого, оскільки частина спірної земельної ділянки проходить безпосередньо перед вікнами будинку відповідачки та безпосередньо по її криниці. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Рішенням №66 від 04.03.2016 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,421 га в урочищі «Плосінь» в с. Волосянка для ведення особистого селянського господарства із земель с/г призначення (сінокіс). В матеріалах справи наявний проект землеустрою, з якого вбачається, що на акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ведення особистого селянського господарства відсутні погодженя таких меж зі сторони голови ради [PERSON] та суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON], відсутні підписи суміжних землекористувачів і на акті прийому - передачі межових знаків на зберігання. Позивач [PERSON] вважаючи відмови відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підписання вищезгаданих актів звернулась до суду з позовом про визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки площею 0,4721 га в урочищі «Плосінь» у с. Волосянка, Сколівського району Львівської області, для ведення особистого селянського господарства відповідно до рішення сесії Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області № 66 від 04 березня 2016 року та провести державну реєстрацію цього права без погодження меж вказаної земельної ділянки із суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] У відповідності до п."в" ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок врегульовано ст.ст. 118, 186, 186-1 ЗК України та ст. 50 Закону України "Про землеустрій". Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. При цьому, акт про відновлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки є основним документом в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, після складання та підписання якого виключається спір між суміжними користувачами. За вимогами ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, непогодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами позбавляє позивачку завершити виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки та погодити технічну документацію з компетентними органами. Відтак, право позивача на завершення процесу оформлення права власності на земельну ділянку без погодження її межі суміжним землекористувачем може бути захищено, шляхом пред'явлення позову про надання дозволу оформити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність без погодження в акті погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем та в актах прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Проте, вказаний спосіб захисту прав позивача можливий лише у випадку відсутності спору щодо межі між суміжними земельними ділянками та відсутності правових підстав для відмови суміжного землекористувача у погодженні межі земельної ділянки. Водночас, як встановлено із пояснень відповідачів, вони відмовляються погоджувати межі ділянки та підписувати відповідні акти мотивуючи це тим, що внаслідок приватизації землі позивачем в тих межах, які зазначені в технічній документації, частина земельної ділянки буде проходити перед самими вікнами будинку [PERSON], обмежуючи проїзд на її подвір»я та проходячи безпосередньо по її криниці. Таким чином, між сторонами наявний спір саме щодо межі земельної ділянки. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Згідно ст. 159 ЗК України, земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. Із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вбачається, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Таким чином, оскільки між сторонами існує спір щодо визначення межі земельної ділянки, тому такий спір належить до компетенції суду лише після вирішення питання органом місцевого самоврядування. З наявного в матеріалах справи протоколу №2 засідання виїзної комісії Волосянківської сільської ради від 11.07.2016 року комісія запропонувала пропозиції для вирішення даного питання, а саме: 1. Обмін ділянок рівних за площею між заявником та відповідачем; 2. Спірну територію, тобто заїзд до заявника гр. [PERSON] залишити в користуванні земель запасу сільської ради і відмовити у приватизації. Комісія вирішила, так як сторони конфлікту відхидили п.1 (дійти згоди мирним шляхом) спірну територію залишити в користуванні земель запасу сільської ради. Крім того, наявний протокол засідання виїзної комісії Славської селищної ради з розгляду заяви [PERSON] від 14.03.2018 року, з якого вбачається, що комісія вирішила: - У зв»язку із відмовою гр. [PERSON] від підписання акту узгодження меж земельної ділянки для влаштування проїзду для гр. [PERSON] зважаючи на той факт, що безпосередньо біля спірної ділянки знаходиться колодязь [PERSON] рекомендовано [PERSON] влаштувати заїзд до своєї земельної ділянки з існуючої вулиці у місці, що безпосередньо прилягає до її ділянки. - Рекомендовано спірну частину земельної ділянки, що розташована безпосередньо біля колодязя гр. [PERSON], залишити у землях запасу Славської об»єднаної територіальної громади. Сторони за вирішенням спору до органу місцевого самоврядування не звертались, а подані протоколи виїзної комісії від 21.06.2016 року та 14.03.2018 року не є рішенням органу місцевого самоврядування щодо вирішення земельного спору у межах населеного пункту щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян. Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. При цьому, суд звертає увагу сторін, що вони не позбавлені можливості оскаржувати рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення земельного спору у спосіб та в порядку, що визначений чинним законодавством України, або звертатись до суду для вирішення цього спору після його розгляду органом місцевого самоврядування. Щодо вимоги позивачки про проведення державної реєстрації права на приватизацію без погодження меж вказаної земельної ділянки із суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] задоволенню непідлягає, оскільки законодавсвтом не передбачено реєстрації права на приватизацію, а сам порядок приватизації визначено ст.ст. 118, 186, 186-1 ЗК України та ст. 50 Закону України "Про землеустрій", відтак в цій частині у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed