Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], виконавчого комітету Лубенської міської ради, [PERSON], треті особи КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання дублікату свідоцтва про право власності на житло недійсним, визнання неправомірним і скасування рішення, визнання недійсним договорів дарування, визнання права власності на частину домоволодіння. Свій позов мотивувала тим, що вона є рідною матірю відповідача по справі - [PERSON], на якого оформлено свідоцтво про право власності на будинок по вул.Миронченка,16 в м.Лубни Полтавської області. Цей будинок вона та її чоловік [PERSON], з яким вона проживала у зареєстрованому шлюбі з 1970 року, отримавши дозвіл на будівництво, будували на земельній ділянці, виділеній під забудову [PERSON], згідно рішення Лубенської міської ради №202 від 18.11.1992 року. Будівництво вони вели з 1993 року за власні кошти і власними силами, а також при сприянні будівельної організації МК-27 ВАТ «Полтаваелектро», де працював її чоловік. З самого почату будинок був спроектований на два входи для двох сімей, щоб, в подальшому, доживати свій вік біля дітей. З метою залучення до участі у будівництві їх сина [PERSON] та покладення на нього обовязків по завершенню будівництва, 10.03.1999 року незавершений будівництвом будинок (58% готовності) її чоловік подарував синові і усі обовязки по закінченню будівництва та здачі його в експлуатацію покладались на [PERSON], однак, своїх обовязків по договору дарування останній не виконав, оскільки завершували будівництво (42%) вона та її чоловік, що підтверджується рішеннями Лубенського міськрайонного суду від 27.10.2015 року та від 25.01.2016 року, і вони вважали, що ця частина будинку буде належати їм, оскільки будівництво із самого початку планувалось на дві сімї. Весною 2005 року вона та її чоловік перейшли на постійне місце проживання до цього будинку, зайнявши частину, яка була відведена для батьків. Восени, цього ж року, її чоловік [PERSON] почав готувати необхідні документи для здачі будинку в експлуатацію, однак, тяжко захворів на онкологічне захворювання і вона, все забувши, поїхала з ним по лікарнях та доглядала за ним. У 2007 році її чоловік помер, а вона залишилась одна проживати у цьому будинку, який добудувала, утримувала та сплачувала комунальні послуги, так як її син [PERSON] проживав зі своєю сімєю за іншою адресою в м.Лубни по вул.Тернівській,5. Після розірвання шлюбу у 2013 році [PERSON] повернувся проживати у будинок по вул.Миронченка,16 в м.Лубни разом зі своїм сином її онуком і з того часу вони утрьох жили дружно і ніяких непорозумінь між ними не було. В той час, як вона була заклопотана хворобою її чоловіка [PERSON], її син [PERSON] проживаючи окремо від них, у січні 2006 року оформив право власності на все домоволодіння на себе, приховавши той факт, що обовязки по закінченню будівництва виконали вона та її чоловік, а не він [PERSON], на якого за договором дарування покладався цей обовязок. Про те, що [PERSON] оформив на себе право власності на будинок повністю , вона дізналась лише у жовтні 2014 року, коли у будинку було здійснено крадіжку, а її син в цей час перебував на військовій службі, тобто про порушення її прав їй стало відомо лише у жовтні 2014 року і строк позовної давності нею не пропущено. В травні 2015 року у їх будинку почала проживати [PERSON], і на її думку, з метою заволодіння будинком, оскільки у липні 2017 року їй було перекрито доступ у будинок, захоплено усе її майно, чим порушено її право на житло. Крім цього, під впливом [PERSON], її син подав до суду позов про виселення її його матері з будинку, тому вона вимушена була звернутись до суду із зустрічним позовом про визнання права на проживання та про вселення в будинок. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 27.10.2015 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, а її позов було задоволено, тобто визнано за нею право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: м.Лубни вул.Миронченка,16 Полтавської області та вирішено вселити її. 05.06.2016 року [PERSON] за договором дарування подарував будинок та земельну ділянку біля нього зовсім сторонній людині [PERSON], залишивши себе, стару матір та неповнолітнього сина без житла. На її думку договір дарування було укладено навмисно, з метою невиконання судового рішення про її вселення до спірного будинку і тому цей договір слід розцінювати як уявну угоду, так як умови цього договору до цих пір не виконані і у будинку проживає [PERSON] та [PERSON], а обдарований [PERSON] проживає невідомо де. Також позивач вважає вищезазначений договір дарування таким, що суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства. При цьому у момент укладення договору дарування [PERSON] приховав той факт, що 01.06.2016 року він отримав ухвалу суду про заборону відчуження домоволодіння з метою забезпечення позову. В Лубенській газеті «Вісник» було надруковано обяву про «Втрачене свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.01.2006 року, видане виконкомом Лубенської міської ради на будинок з надвірними побудовами за адресою: м.Лубни вул.Миронченка,16 Полтавської області на імя [PERSON] вважати недійсним». 27.05.2016 року [PERSON] виконавчим комітетом Лубенської міської Ради було видано дублікат вищевказаного свідоцтва. Позивач [PERSON], посилаючись на ст.ст.203,215,331, 261 ЦК України, прохає суд визнати дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок по вул.Миронченка,16 в м.Лубни, виданий 27.05.2016 року виконавчим комітетом Лубенської міської Ради на імя [PERSON] недійсним. Визнати неправомірним та скасувати рішення Лубенської міської ради №331 від 28.12.2005 року в частині реєстрації права власності на нерухоме майно житлового будинку по вул.Миронченка,16 в м.Лубни на [PERSON] Визнати недійсним договори дарування від 05.06.2016 року житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, площею 0,06 га, розташованими по вул.Миронченка,16 в м.Лубни, укладені між [PERSON] та [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] Визнати за нею [PERSON] право власності на 21/50 частки домоволодіння по вул.Миронченка,16 в м.Лубни Полтавської області, що складається з житлового будинку А-2, гаражу Б; погребу б; літньої кухні В; вбиральні Г; огорожі №1. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, прохали його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] та представник відповідача [PERSON] Лубенської міської ради в особі [PERSON] позов не визнали, прохали в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов також не визнав, прохав в його задоволенні відмовити, у зв"язку зі спливом строку позовної давності. Представник третіх осіб КП "Лубенське МБТІ" в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання також не з"явилась, надіслала до суду свої заперечення та клопотання про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 27.10.2015 року (а.с.18-20), яке набрало законної сили 18.02.2016 року, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з будинку за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на проживання, вселення в будинок - позов [PERSON] до [PERSON] - задоволено ; визнано за [PERSON] право користування житловим приміщенням, розташованому в житловому будинку, що знаходиться за адресою м.Лубни, вул.Мироненченко, 16 ; вселено [PERSON] в житловий будинок за вищезазначеною адресою. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення з будинку - відмовлено . Вказаним рішенням суду та рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12.08.2016 року (а.с.90-91), яке набрало законної сили 19.09.2016 року встановлені наступні обставини : [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , маючи з ним спільних дітей сина [PERSON], дочку [PERSON] У 1992 році [PERSON] по його заяві була виділена земельна ділянка по вул. Миронченка 16 м. Лубни для ведення будівництва житлового будинку та надано дозвіл на будівництво будинку. Будівництво будинку [PERSON] з чоловіком розпочали у 1993 році . 10.03.1999 року [PERSON] подарував незавершений будівництвом будинок ( ступінь готовності 58%) їх сину [PERSON] , що підтверджується відповідною копією договору дарування . Вказане було здійснено [PERSON] також з метою залучення до участі у будівництві їх сина [PERSON] та покладення на нього обовязків по завершенню будівництва, оскільки залишилось незавершеним будівництво - 42% . Однак , [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] спільно, за власні кошти продовжували будівництво будинку , який 16.01.2006 року був зданий в експлуатацію і власником якого є [PERSON] Весною 2005 році [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] перейшли на постійне проживання до цього будинку, в якому проживали однією сім»єю, вели господарство. Проживаючи у вищезазначеному будинку [PERSON] доглядала за тяжкохворим [PERSON] , який 17.06.2007 року помер . Після смерті чоловіка , [PERSON] продовжувала проживати у спірному будинку, утримувала будинок, вела господарство, здійснювала ремонт будинку, так як її син [PERSON] проживав зі своєю сімєю за іншою адресою в м.Лубни по вул.Тернівській,5. Крім цього, судом встановлено, що в той час, як позивач була зайнята хворобою її чоловіка [PERSON], її син [PERSON] проживаючи окремо від них, у січні 2006 року оформив право власності на все домоволодіння на себе, приховавши той факт, що обовязки по закінченню будівництва виконали вона та її чоловік, а не він [PERSON], на якого за договором дарування покладався цей обовязок (а.с.11) . Свідоцтво про право власності на нерухоме майно будо видано відповідачем - виконкомом Лубенської міської ради 16.01.2006 року (а.с.13) на підставі рішення виконкому № 331 від 28.12.2005 року " Про затвердження актів про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію житлових будинків, гаража, прибудову до будинку [PERSON]Г." (а.с.5). У 2016 році в Лубенській газеті «Вісник» було надруковано обяву про «Втрачене свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.01.2006 року, видане виконкомом Лубенської міської ради на будинок з надвірними побудовами за адресою: м.Лубни вул.Миронченка,16 Полтавської області на імя [PERSON] вважати недійсним». 27.05.2016 року [PERSON] виконавчим комітетом Лубенської міської Ради було видано дублікат вищевказаного свідоцтва - вищезазначені обставини сторонами визнаються і не оспорюються. 05.06.2016 року [PERSON] за договором дарування подарував будинок та земельну ділянку, розташованого біля будинку, відповідачу - [PERSON] (а.с.100-101; 52-54). Відповідно до ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Враховуючи вищезазначені обставини та норму цивільного законодавства, суд вважає, що відповідач [PERSON] мав право власності лише на 58% подарованого йому батьками будівництва, тобто і на відповідну частку домоволодіння, розташованого за адресою м.Лубни вул.Миронченка,16., а саме : 58/100 частина домоволодіння. Решта 42% домоволодіння, будівництво, якого проводили за власний рахунок подружжя [PERSON] та [PERSON] належить, відповідно до ст.331 ЦК України, - останнім по 21/100 частці кожному, в рівних долях, (а не 21/50, про що в позові прохає позивач), так як вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, суд вважає, що виконком Лубенської міської ради неправомірно видав рішення №331 від 28.12.2005 року в частині реєстрації права власності на нерухоме майно житлового будинку по вулю.Миронченка,16 в м.Лубни на [PERSON] та дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок по вул.Миронченка,16 в м.Лубни, виданий 27.05.2016 року виконавчим комітетом Лубенської міської Ради на імя [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи вищезазначені обставини та норми цивільного законодавства суд вважає, що рішення виконкому №331 від 28.12.2005 року в частині реєстрації права власності на нерухоме майно та дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно підлягають скасуванню, оскільки порушено право позивача на належну їй частку у нерухомому майні, відповідно і договори дарування від 05.06.2016 року на домоволодіння та земельну ділянку слід визнати недійсними. За позивачем необхідно визнати право власності на 21/100 частину домоволодіння, розташованого за адресою : м.Лубни вул.Миронченка,16 Полтавської області. При цьому суд вважає, що позивач не пропустила строк позовної давності щодо звернення до суду з даним позовом, оскільки у 2000 році відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], з якою придбали житло за адресою по 4 пр- ку [ADDRESS], де він проживав до 2013 року. Лише у січні 2006 року [PERSON] оформив право власності на все домоволодіння на себе. У 2013 році [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] та перейшов проживати до будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни, де проживала його мати [PERSON], з якою спільно проживали однією сім»єю. З квітня 2014 року [PERSON] проходив службу в зоні АТО, а його мати [PERSON] продовжувала проживати у спірному будинку. Лише в жовтні 2014 року позивачу стало відомо, що реєстрація права власності на домоволодіння по вул.Миронченко, 16 м.Лубни проведено на відповідача [PERSON], коли в будинку було здійснено крадіжку. Тому, суд вважає, що строк позовної давності повинен обраховуватись з квітня 2014 року, коли особа дізналась про порушення свого права. 15.03.2017 року ухвалою судді позивача [PERSON] було звільнено від сплати судового збору (а.с.33), відповідач [PERSON] є учасником бойових дій (а.с.112), який відповідно до п.13 ч.1 ст.5 звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до ст.88 ЦПК України судовій збір в розмірі 1280 грн. підлягають стягненню на корить держави з відповідача -виконкому Лубенської міської ради та 1280 грн. з відповідача [PERSON]

Outcome: partial