Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги введенням його в оману відповідачем під час укладення між сторонами договору фінансового лізингу № 005114 від 28.07.2016, надання відповідачем недостовірної інформації щодо намірів сторін та змісту укладеного потім договору, включенням до договору несправедливих умов, введення в оману щодо суті сплачених позивачем за вказаним договором 18660,00\~грн, нечесною підприємницькою практикою відповідача. Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 005114 від 28.07.2016 та стягнути з відповідача 18660,00\~грн, які сплачено позивачем відповідачеві. Позивач вимоги позову підтримав. Пояснив, що оголошення про продаж трактора "Беларус" за 60100,00 грн знайшов на сайті OLX. Його влаштовувала ціна та модель трактора, він зателефонував за вказаним відповідачем телефоном, де підтвердили і вартість, і модель трактора, пояснили, що трактор 2012 року випуску після капремонту, тому така ціна, трактор постачають із Білорусі. Позивач приїхав у Кременчук, працівники лізингової компанії підтвердили, що можуть продати йому трактор, дали квитанцію на сплату 18660,00\~грн та сказали, що це 30 % аванс за трактор, решту суми треба заплатити до кінця року. Трактор буде через 3-5 днів. У цей же день позивач з рахунку сестри сплатив 18660,00 грн відповідачеві через ПриватБанк, повернувся у офіс лізингової компанії, де йому дали підписати договір та інші папери. Працівники компанії підганяли його, не давали прочитати договір, казали, щоб той не зважав на вказівку у договорі на трактор Булат, це треба для розмитнення, насправді привезуть Беларус тощо. Позивач підписав договір та інші папери, які надали працівники лізингової компанії. Через 5 днів трактор не поставили. Працівники відповідача телефоном пояснили, що є затримка на митниці, потім казали, що такого трактора вже немає у продажу, запропонували купити інший трактор за 500000,00\~грн. У\~відповідь на незгоду позивача йому запропонували написати заяву про повернення 18660,00 грн, що позивач і зробив. Подальші спроби отримати кошти були безрезультатними: офіс відповідача у м.\~Кременчук закрився, з офісу у м. Києві позивачеві пояснили, що договір оформлено неправильно тощо. Представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав повністю, пояснив, що працівники відповідача умисно ввели позивача в оману щодо трактора, його ціни, порядку розрахунків, створили ситуацію, за якої позивач був позбавлений можливості повноцінно ознайомитися з договором лізингу, прочитати його, постійно підганяли позивача щодо сплати першого платежу і підписання договору, пояснювали, що справжня домовленість це їх усна домовленість, договір це лише формальність, "бо так треба". Відповідач мав на меті присвоїти адміністративний платіж, договір фінансового лізингу є складним, позивач не володів і не володіє достатнім рівнем знань для розуміння його змісту і наслідків. Наголосив, що недійсний договір не створює взаємні права та обовязки для сторін, окрім наслідків його недійсності. Відповідач свого представника у судові засідання 28.09.2016, 26.10.2016, 22.11.2016 не направляв, про які повідомлявся належним чином, відповідно, 19.09.2016 (а.с. 26), 03.10.2016 (а.с. 32), 31.10.2016 (а.с. 44). Відомості щодо поважності причин неявки представника відповідача у судове засідання відсутні, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не надходили, будь-які відомості щодо обґрунтованості та/або необґрунтованості позовних вимог, заперечення щодо позову, докази тощо до суду не надав. Ураховуючи зазначені обставини суд, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 158, ч. 1 ст. 224, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалив вирішувати справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній даних чи доказів\~ (ухвалює заочне рішення). Вислухавши пояснення позивача і його представника, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Між позивачем, як лізингоодержувачем, та відповідачем, як лізингодавцем, 28.07.2016 укладено договір № 005114 фінансового лізингу, Додаток № 1 і Додаток № 2 до нього (далі Договір). Умовами Договору передбачено зобовязання відповідача придбати у власність предмет лізингу трактор Булат 354,4, обєм двигуна 2,15, мехКПП, 4х4, вартість 7436,65\~$, що складає 186660,00 грн, та передати його у користування позивачеві на умовах договору; предмет лізингу є власністю лізингодавця; предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу 10 %, що складає 743,67\~$ , авансового платежу 50 %, що складає 3718,33\~$, комісії за передачу предмета лізингу 3 % від вартості транспортного засобу, вказаного у договорі, що складає 223,10\~$; внесення лізингоодержувачем 12 платежів щомісяця на погашення вартості предмета лізингу по 309,86 $ з 1-го по 10-е число поточного місяця. Сплату платежів погоджено здійснювати у гривнях за курсом обміну долара США до гривні, встановленого АТ\~"[PERSON] Аваль" при продажу готівкового долара США на дату здійснення платежу. Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та закінчується через 60 місяців та в останньому місяці сплати періодичного лізингового платежу. Після завершення терміну лізингу лізингоодержувач придбаває предмет лізингу у лізингодавця за визначеною лізингодавцем викупною вартістю. Продавець (або постачальник) предмета лізингу не визначений. Місцем отримання предмету лізингу є спеціалізований салон з торгівлі транспортними засобами продавця або інше місце, яке визначається з урахуванням інтересів лізингоодержувача. Отже між сторонами підписано договір лізингу. За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ст. 806 ЦК України). Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів ч. 1 ст. 807 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). 28.07.2016 відповідач склав та видав позивачеві квитанцію для сплати адміністративного платежу 18660,00 грн (а.с. 21), який було 28.07.2016 сплачено на користь відповідача за квитанцією ПАТ КБ "ПриватБанк" від 28.07.2016 (а.с. 5). У справі відсутні докази обрання продавця (постачальника) трактора, його придбання відповідачем для передачі позивачеві у лізинг, докази зміни ціни на трактор, затримок на митниці, приймання-передачі трактора між сторонами. Позивач неодноразово телефоном, а також листами від 02.08.2016, від 12.09.2016, які складені за порадою представників відповідача, звертався до відповідача з вимогою повернути 18660,00 грн на свій рахунок у ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 8, 9). Вказані звернення залишено без реагування. Як вбачається з Договору, останній, як правочин, вчинено у письмовій формі, нотаріально не посвідчений. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" від 12.06.2009 N 5 судам дано, зокрема, таке розяснення: оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року. У ній вказано таке. "Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним". Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, не вчинивши нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу № 005114, Додатків № 1 і № 2 до нього, від 28.07.2016, сторони не дотрималися встановленої законом вимоги щодо нотаріального посвідчення відповідного правочину, що обумовлює нікчемність зазначеного договору, у т.ч. додатків до нього. Визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Згідно із ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача сплачені останнім 18660,00 грн за нікчемним правочином. Вимога про визнання Договору недійсним не ґрунтується на законі, оскільки його недійсність вже встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі, за законом, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Щодо інших, вказаних у позові та поясненнях позивача і його представника фактичних обставин, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень ("Проніна проти України", рішення від 18.07.2006, N\~63566/00, п.\~23; "Руїз Торія\~проти\~Іспанії",\~рішення від 09.12.1994, Серія\~A, N\~303-A, §\~29). Якщо закон прямо вказує на нікчемність правочину через недотримання вимоги про його нотаріальне посвідчення, з'ясування обставин недійсності окремих положень нікчемного правочину, з огляду на позовні вимоги, у цій справі не потребується. Оскільки судом задоволено одну позовну вимогу і позивач звільнений від сплати судового збору суд, за правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved