Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

У серпні 2014 р. до суду звернувся [PERSON] із вищевказаним позовом, який мотивується порушенням трудових прав позивача, а саме, наявністю заборгованості із виплати заробітної плати. Посилаючись, зокрема, на норми ст.ст. 116, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 21, 34 Закону України "Про оплату праці", позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість із заробітної плати в сумі 6488 грн. 75 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 693 грн., заподіяну внаслідок порушення його трудових прав моральну шкоду в сумі 2000 грн. та судові витрати в сумі 150 грн. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно наявної в матеріалах справи розписки судова повістка про виклик до суду відповідача вручена директору ТОВ "Елга", а тому суд вважає за можливе провести заочний судовий розгляд за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено, що позивач 07.02.2014 р. був відповідачем прийнятий на роботу на посаду підсобного робітника дільниці №3, що вказається з запису у трудовій книжці та наказу № 6-0 від 07.02.2014 р. З довідки відповідача вбачається наявність його заборгованості перед позивачем із виплати заробітної плати за період з лютого по липень 2014 р. включно в сумі 6488 грн. 75 коп. Стаття 34 Закону України «Про оплату праці» визначає нарахування компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати: компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів и послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлює, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Суд, перевіривши розрахунок суми компенсації наведений позивачем у позовній заяві та додатку до неї, знаходить його правильним. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що внаслідок неодноразового порушення відповідачем трудових прав позивача, пов'язаних з нерегулярною виплатою заробітної плати, невиплатою її продовж 6 місяців позивачу було завдано моральної шкоди. Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем до відшкодування (2000 грн.) суд вважає таким, що відповідає вимогам добросовісності, розумності та справедливості, співмірний з розміром заборгованості із заробітної плати. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів не подав, в судове засідання не з'явився без поважних причин. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та повністю доведеними. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", зокрема, вказується, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а судові витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved