Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив визнати незаконним та скасувати наказ № 18-К/ТМ від 20 лютого 2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення на завідувача, лікаря-хірурга [PERSON]Ц.", стягнувши з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та судові витрати в розмірі 8466,80 грн. Позов мотивує тим, що наказом № 18-к/ТМ головного лікаря Комунальної 6-ої міської поліклініки м. Львова Ю. Токарева від 20 лютого 2018 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання\~прямих функціональних\~обов'язків\~та недотримання\~вимог посадової\~інструкції п.п.\~2.4,\~2.5,\~2.12,\~4.1,\~7.5.\~Однак будь-яких порушень трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення йому догани не має законного підстав. Адміністрація повинна була навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Між тим, описова частина вищевказаного наказу не містить відомостей, який саме дисциплінарний проступок він вчинив. Відповідач обмежився лише загальним посиланням на перелік вимог, якими він повинен керуватися за посадою. Посилання в описовій частині наказу на заяви [PERSON] носять виключно загальний характер і не містять жодних конкретизуючих даних, яке саме порушення було ним допущено. В дійсності, він не пригадує заявницю, оскільки вона не зверталась до нього як лікаря-хірурга у вказані нею дні. Зазначене також підтверджується і журналом зареєстрованих хворих в реєстратурі поліклініки в електронній базі станом на 25 січня 2018 року, оскільки [PERSON] заявляла, що брала до нього талон на прийом саме цю дату, проте її у списку немає. Таким чином, будь-яких даних, які б свідчили про порушення ним обов'язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, у відповідача немає, а застосування до нього стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, в зв'язку з чим оспорюваний наказ підлягає скасуванню як незаконний. Оскільки він незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, й порушення його прав призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та побоюваннях його незаконного звільнення з боку адміністрації підприємства, де він працює, що призвело до необхідності прикладання ним додаткових зусиль з організації свого життя, вважає, що відповідач повинен відшкодувати спричинену йому моральну шкоду в розмірі 10000 грн. У письмовому відзиві та запереченнях на позов представник відповідача проти позову заперечив з підстав того, що 07.02.2018р. та 13.02.2018р. на ім'я головного лікаря Комунальної 6-ої міської поліклініки м. Львова поступили звернення [PERSON], у яких вказується, що в січні 2018р. вона звернулася до лікаря-хірурга [PERSON] з проханням оглянути її чоловіка [PERSON], який не може прийти в поліклініку, оскільки переніс три інсульти, незрячий, інвалід І групи, має цукровий діабет, стоїть на диспансерному обліку. Вона повідомила лікарю-хірургу про симптоми хвороби: появу на кінцівках чоловіка темно-бурих плям та попросила його оглянути хворого вдома та надати відповідну допомогу. Лікар [PERSON], вислухавши [PERSON], повідомив, що в її чоловіка гангрена, й необхідно відрізати кінцівки. Жодних дій щодо огляду хворого [PERSON]Й та надання йому медичної допомоги лікар [PERSON] не зробив. Після поступлення звернення [PERSON] 08.02.2018р. головним лікарем поліклініки організований консілярний огляд хворого [PERSON] на дому та надана кваліфікована медична допомога, після чого стан пацієнта покращився. В цей же день наказом № 091-в з метою розгляду звернення [PERSON]В від 07.02.2018р. створена комісія. В своєму поясненні від 08.02.2018р. лікар-хірург [PERSON] вказав, що виклик хірурга на дім на його ім'я за адресою: м. Львів, вул. Березова, 47/а в реєстратуру не поступав, в журналі реєстрації він не зареєстрований. В поясненні від 13.02.2018р. на ім'я голови комісії по розгляду скарги [PERSON] лікар [PERSON] ствердив, що [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]/а на прийомі в січні і лютому місяці у нього не була і викликів за цією адресою до нього не поступало. Під час засідання комісії (протокол №1) [PERSON]В вказала на лікаря [PERSON] і підтвердила, що зверталася до нього за медичною допомогою її чоловікові. Відповідно до протоколу № 1 розгляду звернення [PERSON]В сімейний лікар [PERSON]М підтвердила, що рекомендувала 25.01.2018р. [PERSON]В звернутися до лікаря-хірурга [PERSON], який в цей час був на прийомі, для узгодження дати виклику на дім для огляду пацієнта [PERSON]Й та призначення лікування. Усне звернення [PERSON] за медичною допомогою її лежачому чоловікові лікар-хірург проігнорував, активного виклику на прохання заявниці не записав, з сімейним лікарем стан лежачого хворого не з'ясував. Комісія прийшла до висновку, що лікарем-хірургом [PERSON] грубо порушено вимоги медичної етики та деонтології і функціональні обов'язки посадової інструкції лікаря-хірурга, а саме п.п. 2.4 «Проводити диференціальну діагностику,консультувати хворих, скерованих лікарями закладу», п.п. 2.5 «Визначати важкість стану хворого», п.п. 2.10 «Працювати у тісному контакті з суміжними спеціалістами та службами», п.п. 2.12 «Дотримуватися принципів медичної деонтології», п.п. 4.1 «Нести відповідальність за якість надання медичної допомоги, недотримання локальних протоколів за спеціальністю…, профілактики , діагностики, лікування та реабілітації, неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків..", п.п. 7.5 « Лікар-хірург повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування, медичної деонтології та етики». Твердження лікаря [PERSON] про те, що [PERSON] не зверталася до нього 25.01.2018р. за медичною допомогою своєму чоловіку спростовуються зверненнями заявниці, поясненнями сімейного лікаря [PERSON]М , протоколами засідання комісії з перевірки та довідкою за результатами перевірки звернень [PERSON] А тому позов є безпідставним. Твердження позивача про нанесення йому моральної шкоди є надуманими, жодних доказів, які б підтверджували нанесення йому моральної шкоди, суду не надагл, а відтак, такі вимоги також задоволенню не підлягають У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях на позов. Позовна заява надійшла до суду 07.03.2018. Ухвалою суду від 12.03.2018 відкрито провадження у справі. Відповідачем 07.05.2018 до суду подано відзив на позов. Всі наявні у справі докази були надані сторонами. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач працює на посаді завідувача хірургічного відділення, лікаря-хірурга І поліклінічного відділення Комунальної 6-тої міської поліклініки м. Львова. Наказом № 18-К/ТМ від 20 лютого 2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення на завідувача, лікаря-хірурга [PERSON]Ц." головного лікаря Комунальної 6-ої міської поліклініки м. Львова Ю. Токарева від 20 лютого 2018 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання прямих функціональних обов'язків та недотримання вимог посадової інструкції п.п. 2.4, 2.5, 2.12, 4.1, 7.5. Відповідно до ст.ст. 139, 140, 142, 147 КЗпП України працівники зобов'язані\~працювати чесно\~і сумлінно,\~своєчасно і\~точно виконувати\~розпорядження власника\~або уповноваженого\~ним органу,\~додержувати трудової\~і технологічної\~дисципліни.\~Щодо окремих\~несумлінних працівників\~застосовуються в\~необхідних випадках\~заходи дисциплінарного\~і громадського\~впливу. Трудовий\~розпорядок на\~підприємствах,\~в установах,\~організаціях визначається\~правилами внутрішнього\~трудового розпорядку,\~які затверджуються\~трудовими колективами\~за поданням\~власника або\~уповноваженого ним\~органу і\~виборним органом\~первинної профспілкової\~організації (профспілковим\~представником)\~на основі\~типових правил. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано заходи стягнення, в тому числі у вигляді догани. Як на правову підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача в оспорюваному наказі зазначається про порушення ним вимог п.п. 2.4, 2.5, 2.12, 4.1, 7.5 посадової інструкції лікаря-хірурга, якими передбачено обовязок у п.п.2.4 проводити диференціальну діагностику, консультувати хворих, скерованих лікарями закладу, у п.п. 2.5 визначати важкість стану хворого, у п.п. 2.10 працювати у тісному контакті з суміжними спеціалістами та службами, у п.п. 2.12 дотримуватися принципів медичної деонтології, у п.п. 4.1 нести відповідальність за якість надання медичної допомоги, недотримання локальних протоколів за спеціальністю, профілактики, діагностики, лікування та реабілітації, неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, у п.п. 7.5 сумлінно виконувати свої службові обов'язки, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування, медичної деонтології та етики. При цьому суд звертає увагу, що в оспорюваному наказі відсутня безпосередня вказівка на дисциплінарний проступок допущений позивачем із посиланням на конкретні встановлені на момент притягнення його до дисциплінарної відповідальності фактичні обставини. Відповідач в оспорюваному наказі обмежився лише загальним посиланням на перелік вимог посадової інструкції лікаря-хірурга, які були порушені позивачем, безвідносно до конкретних фактичних обставин вчиненого. Однак, як вбачається із оспорюваного наказу, фактичною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були висновки комісії, створеної на виконання наказу відповідача № 94 від 12.02.2008 «Про створення комісії» щодо перевірки фактів, викладених у скарзі [PERSON] (вх. № 33 від 07.02.2018 та вх. № 45 від 13.02.2018). Однак зазначені у скарзі [PERSON] фактичні підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Зокрема, позивач як в ході судового розгляду, так і первинно під час написання письмових пояснень роботодавцю з приводу звернень [PERSON] заперечував факт будь-яких звернень останньої до нього як на консультацію, так і з приводу виклику його на дім, в тому числі в усній формі за рекомендацією сімейного лікаря. Із оглянутого судом журналу викликів лікарів, 25.01.2018 звернень [PERSON] ні первинних, ні активних у журналі викликів лікарів хірургічного відділення не зареєстровано. Аналогічно із викопіювання з електронної бази реєстратури Комунальної 6-тої міської поліклініки м. Львова вбачається, що згідно зареєстрованих талонів на прийом у лікаря-хірурга [PERSON] 25.01.2018 були записані 22 громадян, серед яких [PERSON] відсутня. Із довідки за результатами розгляду звернення [PERSON] вбачається, що упродовж січня 2018 року в журналі зареєстровані лише активні виклики лікарем [PERSON] у дати: 10.01.2018, 12.01.2018, 15.01.2018, 22.01.2018, 23.01.2018, 26.01.2018 та 29.01.2018 по два активні виклики в день (8 днів з 17 робочих). При цьому упродовж січня-лютого 2018 року [PERSON] активно відвідувався сімейним лікарем [PERSON], яка хірургічної патології не констатувала і консультації хірурга на дім не записувала. Із показань свідка [PERSON], допитаної судом, вбачається, що 25.01.2018 [PERSON] зверталася до неї з приводу виклику лікаря-хірурга її чоловікові на дому, на що вона порадила останній звернутися безпосередньо до будь-якого лікаря-хірурга, з яким слід узгодити час виклику на дім. При цьому запису у журнал викликів вона не зробила, рекомендації звернутися конкретно до лікаря [PERSON] не давала, письмового скерування не писала, талону, який підлягає реєстрації в реєстратурі поліклініки [PERSON] не видавала, й з лікарем-хірургом [PERSON] з приводу необхідності проведення консультації [PERSON] та її чоловіка у поліклініці чи на дому не спілкувалася. Із показань свідка [PERSON] так само вбачається, що остання офіційно за письмовим скеруванням із реєстрацією талону в реєстратурі поліклініки на прийомі у лікаря-хірурга [PERSON] не перебувала, так само не вбачається із показань останньої, що вона повідомляла [PERSON] про те, що її скеровано до нього сімейним лікарем, чи про факт перебування її чоловіка на диспансерному обліку у поліклініці. Натомість її показання про факт усного спілкування із лікарем [PERSON] з приводу відвідування її чоловіка на дому, за умови заперечення цієї обставини останнім та відсутності будь-яких доказів на підтвердження відповідного звернення та його змісту, суд вважає недоведеними. Таким чином, рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було прийнято за фактом вчинення останнім дій (бездіяльності), достовірність чого не підтверджуються достатніми доказами. Виходячи із вищенаведеного, оскаржуваний наказ Комунальної 6-тої міської поліклініки м. Львова № 18-К/ТМ\~від 20\~лютого 2018\~року "Про\~накладення дисциплінарного\~стягнення на\~завідувача,\~лікаря-хірурга\~[PERSON]Ц."є незаконним, а тому підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що позивачем, крім перелічення правових підстав відшкодування моральної шкоди, визначених у зазначеній статті закону, не наведено жодних доводів, в чому конкретно полягала спричинена йому моральна шкода та не додано жодних доказів її спричинення, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. В частині судових витрат, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., який був сплачений за позовну вимогу, яка задоволена судом. Витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають, оскільки суду не надано документальних доказів понесення таких та розрахунку їх розміру. На підставі викладеного,

Outcome: partial