Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Миколаївського міського центру зайнятості незаконно отриману ним допомогу по безробіттю в сумі 20513 грн. 09 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 05.11.2009 року по 17.02.2011 року відповідач був зареєстрований у Центральному районному центрі зайнятості м. Миколаєва як незайнята особа. 02.01.2013 року відповідач був повторно зареєстрований як безробітний та з 09.01.2013 року йому було призначено виплату допомоги по безробіттю. Позивач зазначає, що після проведення звірки даних центру зайнятості із даними державного реєстратора було встановлено, що у період з 28.09.1995 по 16.10.2015 року [PERSON] був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. Позивач вказує, що інформацію про те, що під час перебування на обліку в центрі зайнятості він був зайнятою особою відповідач приховав, що спричинило незаконне отримання ним допомоги по безробіттю у періоди з 03.12.2009 по 27.11.2010 та з 09.01.2013 по 03.01.2014 року на загальну суму в розмірі 20513 грн. 09 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав наведених у відзиві на позов. Представник відповідача зазначив, що формально підприємницька діяльність відповідача була зареєстрована ще у 1995 році, однак починаючи з 1998 році він перестав вести таку діяльність, не отримував від неї дохід, не подавав звітності до контролюючих органів та окрім того у 1998 році ним було подано до податкової служби письмову заяву, в якій повідомляв про припинення ним підприємницької діяльності та просив зняти його з обліку. Представник відповідача вказав, що обов`язковою умовою для покладення на особу обов`язку повернути виплачену їй допомогу по безробіттю є встановлення факту умисного подання ним недостовірних відомостей та зловживання своїми обов`язками. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом досліджено заяву [PERSON] до Центрального районного центру зайнятості від 12.11.2009 року з проханням надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебував на обліку в Центральному районному центрі зайнятості з 12.11.2009 року по 17.02.2011 року. Судом досліджено заяву [PERSON] до Центрального районного центру зайнятості від 02.01.2013 року з проханням надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебував на обліку в Центральному районному центрі зайнятості з 09.01.2013 року по 19.03.2014 року. Судом досліджено довідку від 22.01.2019 року згідно якої [PERSON] за період з 03.12.2009 року по 27.11.2010 року було виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 9449 грн. 55 коп. Судом досліджено довідку від 22.01.2018 року згідно якої [PERSON] за період з 09.01.2013 року по 03.01.2014 року було виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 11063 грн. 54 коп. Судом досліджено наказ Миколаївського міського центру зайнятості № 5 від 22.01.2019 року згідно якого встановлено дебіторську заборгованість суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю [PERSON] в розмірі 20513 грн. 09 коп. Судом досліджено лист Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області від 13.02.2020 року з якого вбачається, що сума чистого доходу фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 1995 року по 2015 рік складає 0 грн. Окрім того, з листа вбачається, що з 01.01.2003 по 16.10.2015 року звітність фізичною особою - підприємцем [PERSON] до ГУ ДПС у Миколаївській області не подавалась. Відповідно до статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов"язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Верховний суд України в постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 757/17820/17-ц зазначив, що призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця чи приватного підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування. Таким чином, доводи Миколаївського міського центру зайнятості щодо повідомлення відповідачем недостовірних даних, на підставі яких було прийнято рішення про надання статусу йому безробітного, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються обґрунтованими поясненнями відповідача, що він вважав свою реєстрацію скасованою, оскільки з 1995 року не подавав звітності та правомірною очікуваввід держави дій, що його підприємницька діяльність буде припинена. Крім того, ця інформація не є конфіденційною і Миколаївський міський центр зайнятості не позбавлений права перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю. Відповідно до п. 11.20 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Мінфіну № 1588 від 09.12.2011 року ( в редакції станом на 16.10.2015 року) якщо платник податків не має заборгованості перед бюджетом та у разі неподання протягом одного року до контролюючих органів податкових декларацій, документів податкової звітності керівник контролюючого органу приймає рішення у вигляді розпорядження відносно платника податків про звернення до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про винесення судового рішення щодо припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, відміни державної реєстрації припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" вказує, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Судом встановлено, що в даній справі має місце порушення державними органами взятих на себе зобов`язань, а саме зобовязання вжити дій для припинення реєстрації фізичної особи-підприємця, яким не подавалась звітність протягом року та в якого не було заборгованості перед державою. За такого, суд приходить до висновку, що правових підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed