Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Петрівської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, в якому просить визнати угоди такою, що відбулася та визнати за ним право власності на будівлю клубу. Свої вимоги мотивує тим, що 04 липня 2007 року він уклав з ліквідатором ВАТ «Україна» Бєловим Олександром Дмитровичем договір купівлі-продажу будівлі клубу, яка розташована за адресою : будинок [ADDRESS]. 04 липня 2007 року позивач сплатив ліквідатору ВАТ «Україна» Бєлову О.Д. кошти за вказану будівлю в сумі 6176 гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру №19 від 04 липня 2007 року. В той же день за актом прийому-передачі вказана будівля була передана позивачу. При укладенні угоди була домовленість, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу буде здійснено після виготовлення ліквідатором ВАТ «Україна» Бєловим О.Д. правоустановчих документів на зазначену нерухомість. Після сплати позивачем коштів та передачі йому будівлі він вже майже сім років користується зазначеною нерухомістю. На теперішній час він бажає належним чином оформити своє право власності та здійснити державну реєстрацію зазначеної будівлі, але у зв'язку з відсутністю правоустановчих документів на зазначене приміщення, зробити це не можливо. До цього часу ліквідатором ВАТ «Україна» Бєловим О.Д. не виконано домовленість щодо виготовлення правоустановчих документів на будівлю клубу. Крім того, у зв'язку з тим, що ВАТ «Україна» ліквідовано та 01 лютого 2008 року знято з державної реєстрації, що підтверджується витягом з Ждиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АЗ №092930, керівництво підприємства не може виконати своїх зобов'язань по нотаріальній реєстрації договору купівлі-продажу зазначеної будівлі. Враховуючи вище викладене, позивач просить в судовому порядку визнати угоду такою що відбулася та визнати за ним право власності на будівлю клубу. Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - голова Петрівської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачаємо, що 04 липня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Україна» в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Бєлова О.Д. було укладено договір купівлі- продажу майна підприємтсва-банкрута, а саме : незакінченої будівництвом будівлі клубу, яка розташована за адресою : будинок [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно акту прийому-передачі майна до договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 04 липня 2007 року ВАТ «Україна» в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Бєлова О.Д. передало [PERSON] незакінчену будівлю клубу, яка розташована за адресою : будинок [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до технічного паспорту будівля клубу розташована за адресою [ADDRESS] є незавершеною будівництвом ( відсоток готовності - 34) (а.с.14-17). 04 липня 2007 року позивач сплатив ліквідатору ВАТ «Україна» Бєлову О.Д. кошти за вказану незакінчену будівництвом будівлю в сумі 6176 гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру №19 від 04 липня 2007 року (а.с.18). Однак договір купівлі-продажу будинку нотаріально посвідчений не був. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АЗ № 092930 від 23 травня 2013 року державна реєстрація юридичної особи ВАТ «Україна» припинена у зв'язку з визнанням її банкрутом 01 лютого 2008 року (а.с.19-20). Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом встановлено, що відповідно до умов попереднього договору 04 липня 2007 року позивач сплатив ліквідатору ВАТ «Україна» Бєлову О.Д. кошти за вказанунезакінчену будівництвом будівлю в сумі 6176 гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру №19 від 04 липня 2007 року, а останній у свою чергу зобов'язався посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально, тобто сторони домовились всіх істотних умов договору. Однак, згідно з вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Виходячи з цих положень закону, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 19.09.2011року за результатами розгляду заяви ТОВ " Черкасизалізобетонстрой" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 10.02.2011року у справі № 18/314 за позовом ТОВ " Черкасизалізобетонстрой" до ЗАТ " Будсоцсервіс", про визнання права власності на майно ( справа № 3-82гс11/32/14) міститься висновок, що визнання права власності на об'єкт незавершенного будівництва в судовому порядку не передбачено. Таким чином суд приходить до висновку, що чинним цивільним кодексом не передбачено можливості визнання дійсним договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, а тому відсутні підстави для задоволення позову. За таких обставин суд, на підставі викладеного,

Outcome: dismissed