Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Представник ПАТ «МАРФІН БАНК» звернувся до суду з позовом в якому просив: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість по кредитному договору №01134/RX від 09.11.2007 року в сумі 10 819,77 доларів США та 6 228,23 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 10 353,35 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 466,42 доларів США, заборгованості по комісії в сумі 4 818,45 грн., заборгованості по пені в сумі 1 409,78 грн., в тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет застави - автомобіль Mazda 6 MPS, 2007 року випуску, колір чорний, кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], шляхом реалізації предмету застави на прилюдних торгах за початковою вартістю визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни; стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову посилався на те, що 09.11.2007 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» правонаступником якого є ПАТ «МАРФІН БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 01134/RX. По вказаному договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 58 296,00 доларів США на: придбання автомобіля в сумі 41 980 доларів США, а також у сумі 16 316,00 доларів США на виплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 10,5% річних за фактичний період користування кредитними коштами, комісії за обслуговування кредиту у розмірі 0,14% від суми наданого кредиту, строком користування по 08.11.2014 року включно з щомісячним погашенням заборгованості по кредиту, процентів та комісії за користування кредитом у відповідності з п. 1.1. кредитного договору. Банком, відповідно до умов договору, було надано [PERSON] кредитні кошти на загальну суму 41 980,00 доларів США. В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 01134/RX-Т3 від 09.11.2008 року, відповідно до якого [PERSON] передав в заставу автомобіль Mazda 6 MPS, 2007 року випуску, колір чорний, кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Також між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки № 01134/RX-П від 09.11.2007 року та № 01134/RX-П1 від 31.03.2009 року. Відповідно до п. п. 2.2.2., 2.2.3, 2.2.4 кредитного договору [PERSON] зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, комісію та здійснювати погашення кредиту згідно встановленого графіку, який передбачає щомісячне погашення кредиту в порядку, сумах і строки, передбачені п.п. 1.1., 2.3.3. кредитного договору. В порушення п. п. 1.1., 2.2.2., 2.2.3, 2.2.4 кредитного договору [PERSON] систематично не виконує умови договору в частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та комісії. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, станом на 21.07.2014 року заборгованість по тілу кредиту складає 10 353,35 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків складає 466,42 долари США, заборгованість по сплаті комісії складає 4 818,45 грн., пеня 1 409,78 грн. 23.10.2014 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПАТ «МАРФІН БАНК» в якій вони просили суд: визнати недійсним кредитний договір № 01134RX від 09.11.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «МАРФІН БАНК»; визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 01134/RX-ТЗ від 09.11.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «МАРФІН БАНК»; зобов'язати ПАТ «МАРФІН БАНК» прийняти у [PERSON] суму в розмірі 131 623,01 грн. (заборгованість зазначена позивачем в первісній позовній заяві по тілу кредиту, процентам та комісії) з розстрочкою платежів на 120 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 1096 грн. 86 коп. В обґрунтування позову посилалися на те, що правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю є зобов'язанням. Чинний ЦК України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземною валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Відповідно до ч. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п. 1.10 Положення «Про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обов'язкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 ЦК України. Крім того, на день укладення кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 USD = 5,05 грн., а на сьогоднішній день становить 1 USD = 13,37 грн. Отже, існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюту, сума боргу значно зросла, у зв'язку із чим значно погіршився фінансовий стан [PERSON], як позичальника. Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом в іноземній валюті, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти банк покладає на позичальника. Таким чином, використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позичальника, як споживача, порівняно з банком в разі настання певних подій, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Визнання недійсним кредитного договору є підставою для визнання недійсним договору застави, відповідно до вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України. 23.10.2014 року вказаний зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з позовом Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги банку зменшив, у зв"язку із частковою оплатою боргу та пояснив, що заборгованість з відповідачів стягується достроково. Просив суд: стягнути достроково солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованість по кредитному договору №01134/RX від 09.11.2007 року в сумі 10 349,77 доларів США та 6 228,23 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 10 161,86 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків в сумі 187,91 доларів США, заборгованість по комісії в сумі 4 818,45 грн., заборгованість по пені в сумі 1 409,78 грн. та судові витрати. Позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави просив залишити без розгляду. Зустрічний позов не визнав, вважав його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки у банка була та є ліцензія на здійснення операцій в іноземній валюті, а індивідуальна ліцензія для цього не потрібна. Ухвалою суду від 04.12.2014 року позовні вимоги банку в частині звернення стягнення на предмет застави були залишені без розгляду. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов банку не визнала, просила відмовити у його задоволенні та задовольнити зустрічний позов з заявлених у ньому підстав. Відповідач [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили, що підтримують зустрічний позов в повному обсязі. Думку щодо обґрунтованості позову банку не висловили. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що 09.11.2007 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №01134/RX. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника [NUMBER] у банку з 09 листопада 2007 року і терміном погашення по 08 листопада 2014 року включно, у вигляді не відновлювальної лінії у сумі 58 296,00 доларів США, на наступні цілі: придбання автомобіля у сумі 41 980,00 доларів США, а також у сумі 16 316 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 10,5% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою: комісії за обслуговування кредиту 0,14% від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачується щомісячно в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту; комісії за надання кредиту 636,00 грн., що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту. Видача коштів за кредитом відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невід'ємними частинами даного договору, за винятком випадку, зазначеного у п. 2.1.3 даного договору. Періодом сплати вважати період з 26 по останнє число кожного місяця. Позичальник зобов'язався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами цього договору, а також здійснювати погашення заборгованості за цим договором (за винятком комісії, що сплачується в момент надання кредиту) в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п. п. 3.1., 3.3 даного договору, комісію, розраховану відповідно до п. 3.5. цього договору. Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту. Вартість кредиту, супутніх послуг, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника зазначена у відповідному розрахунку (додаток №2), що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п. п. 2.2.1. - 2.2.4. вказаного договору позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, зазначені в. п. 1.1. даного договору. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. п. 1.1., 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 3.1 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку комісії згідно з п. п. 1.1., 2.3.3. даного договору. Погашення заборгованості за даним договором здійснити в порядку, сумах і строки, передбачені п.п. 1.1., 2.3.3. цього договору. Згідно п. 2.2.10 кредитного договору позичальник зобов'язався при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3. даного договору, достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі. Відповідно до п. 2.3.3. вказаного договору банк має право при виникненні, зокрема, порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, змінити умови цього Договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісій та відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному об'ємі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за цим договором. Вказаний пункт договору діє, зокрема, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць. Позичальник повинен повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарний днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність. Згідно п. 3.3. договору відсотки нараховуються банком: на фактичну суму заборгованості за кредитом 25 числа кожного місяця, в день передбачений для повного погашення кредиту відповідно із п. 1.1. даного договору, в день повного дострокового погашення кредиту, в день остаточного погашення заборгованості за даним договором. Відсотки нараховуються за фактичний період користування коштами з дати попереднього нарахування/дати виникнення заборгованості (включно) по 24 число поточного місяця включно/дату передбачену для повного погашення кредиту відповідно із п. 1.1. даного договору/дату повного дострокового погашення кредиту/дату остаточного погашення заборгованості за даним договором, при цьому відсотки розраховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом та 360 календарних днів у році. Відповідно до п. 3.5. вказаного договору позичальник сплачує банку комісії, в розмірі та строки, зазначені в п. 1.1. даного договору. Згідно п. 4.1. кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п. п. 1.1., 2.2.2., 2.2.3, 2.2.4 даного договору банк нараховує, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні за курсом НБУ на дату нарахування на рахунок, зазначений у п. 1.2. цього договору. 09.11.2007 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки № 01134/RX-П. Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. вказаного договору його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 09.11.2007 року № 01134/RX. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно п. 1.4. договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 2.1., 2.2. вказаного договору у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання, передбаченого кредитним договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного (их) зобов'язання (ь). Поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 2.1. цього договору. Крім того, 31.03.2009 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки № 01134/RX-П1, який містить аналогічні з вищезазначеним договором поруки положення. Крім того, 31.03.2009 року, 25.11.2009 року та 27.03.2014 року між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» та [PERSON] було укладено додаткові угоди № 1, № 2 та № 3, відповідно, якими, зокрема, було продовжено строк надання кредиту до 08 травня 2015 року та узгоджено новий графік погашення кредиту. У зв'язку із укладенням вказаних додаткових угод до кредитного договору, між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» та поручителями також було укладено додаткові угоди до договорів поруки. Як вбачається з п. 1.1. статуту ПАТ «МАРФІН БАНК» згідно рішення Загальних зборів акціонерів назву та тип ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» змінено на ПАТ «МАРФІН БАНК», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК». Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором, сплати відсотків за користування кредитними коштами станом на 16.09.2014 року заборгованість по тілу кредиту складає 10 161,86 доларів США, заборгованість по відсоткам складає 187,91 долар США, заборгованість по комісії складає в сумі 4 818,45 грн., заборгованість по пені складає 1 409,78 грн., що підтверджується наданим розрахунком. Так, згідно останнього встановленого додатковою угодою № 3 графіку погашення кредиту, відповідач [PERSON] мав сплачувати по кредиту щомісячно певні суми, однак як вбачається з довідки про погашення кредиту від 14.10.2014 року № 124/06, [PERSON] пропустив необхідні щомісячні платежі у травні та червні 2014 року, що, відповідно до п. 2.3.3. кредитного договору, є підставою для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Цей пункт відповідає вимогам п. 1 ч. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції Закону № 3795-VI від 22.09.2011 року. У зв'язку із зазначеним, 11.07.2014 року на адресу позичальника та поручителів ПАТ «МАРФІН БАНК» було направлено вимогу про дострокове погашення кредиту. Вказана вимога була отримана ними 14.07.2014 року, однак виконана не була. Оскільки відповідачі добровільно заборгованість не погашають, суд приходить до висновку, що вона має бути стягнута з них у примусовому порядку. Посилання відповідача [PERSON] на недотримання банком 30-ти денного строку, який надавався боржнику та поручителям для сплати боргу по кредиту, суд не бере до уваги, оскільки про існування позову вона та інші відповідачі дізналися 13.08.2014 року (про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме позовної заяви та ухвали про відкриття провадження), тобто через 30 днів з моменту отримання вимоги і заборгованість за цей період ними погашена не була. Непогашена вона і на час розгляду справи в суді. Що стосується зустрічного позову, то він не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача було надано банківьку ліцензію № 66, яка видавалася ВАТ "Морський транспортний банк" та дозвіл № 66-2, що також видавався вказаному банку. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу ІІ Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредиторів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватися судами. Крім того, суд виходить з того, що НБУ на виконання положень ст. 11 цього Декрету, ст. 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483. Згідно з п. 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. У зв"язку з наведеним, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Крім того, на час виникнення кредитних правовідносин, надання кредиту в іноземній валюті не заборонялося. Судові витрати, понесені ПАТ «МАРФІН БАНК» на оплату судового зору в розмірі 1452,13 грн. підлягають стягненню з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі ст. 88 ЦПК України по 484,04 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved