Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить постановити рішення, яким пункт 6.8. Кредитного договору Е/V071354 від 01.06.2007 року, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" та [PERSON], визнати недійсним. В судовому засіданні представник відповідача Зюлковська Л.В. позов не визнала та пояснила, що вважає позов необґрунтованим. При укладені договору сторони узгодили всі умови договору. Позивач підписав договір. Збільшення строків позовної давності передбачене договором було узгоджене сторонами. Представник відповідача подала до суду заяву у якій просить суд відмовити у позові у зв'язку із спливом позовної давності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що у 2007 році між сторонами був укладений кредитний договір. Пунктом 6.8 договору встановлені строки позовної давності тривалістю 5 років. 25 грудня 2014 року позивач звернувся до юриста і дізнався про порушення своїх прав. Згідно до ст.. 627 ЦПК України у договорах повинні захищатися права споживачів. Статтею 21 Закону України „Про захист прав споживачів" передбачені рівність сторін договору. В договорі укладеному між сторонами збільшені строки позовної давності тільки для вимог банку, а для вимог споживача збільшення строків не передбачено. Представник позивача вважає, що така умова договору є несправедливою і містить істотний дисбаланс. На думку представника позивача строк позовної давності можу бути збільшеним взагалі, а не по окремих вимогах. Представник позивача просить поновити строк позовної давності з тих підстав, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише 25.12.2014 року, коли звернувся до юриста. Судом були досліджені наступні докази: письмова юридична консультація [PERSON] [PERSON] від 25 грудня 2014 року, копія кредитного договору №E/V071354 укладеного між ПриватБанком та [PERSON] від 01 червня 2007 року. Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту. Оскаржуваним пунктом 6.8 передбачено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів , за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами і не заперечуються сторонами. За змістом положень ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції чинній на момент укладення договору між сторонами, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Суд вважає, що пунктом 6.8 укладеного між сторонами договору порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, а саме передбачено збільшення строків позовної давності лише для однієї сторони договору, а саме для банку. Таким чином права позивача були порушенні. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, початок перебігу позовної давності для позивача [PERSON] слід відраховувати з 01 червня 2007 року, тобто з момент укладення договору між сторонами. Зокрема підписавши договір позивач міг довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила. Суд не вбачає підстав для поновлення строків позовної давності. Зокрема представник позивача зазначає, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише коли отримав консультацію юриста. Разом з тим, ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач міг довідатися про порушення свого права з момен у підписання договору. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності. На підставі ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. ст. 256,257,259,261,267 ЦК України,

Outcome: dismissed