Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

08 листопада 2016 року позивач звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, в якому після неодноразового уточнення з урахуванням остаточних позовних вимог просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]; скасувати рішення сесії Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.12.2011р. №245-IV «Про безкоштовну передачу в приватну власність земельної ділянки загальної площею: 0,1793 га; в тому числі: 0, 1793 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель т.ч. по угіддям рілля-0,1328 га, забудовані землі - 0,0465 га, багаторічні насадження 0,00 га, розташованій на території Калаглійської сільської ради [ADDRESS] гр. [PERSON]»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1793 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення сесії Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.12.2011р. №245-IV, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512370001007499 від 29.12.2012р.(кадастровий номер: [NUMBER]); визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.07.2017 року, видане приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Наталією Федорівною, зареєстроване в реєстрі за № [NUMBER] на земельну ділянку, площею 0,1793 га, у тому числі по угіддям: 0,1328 га - рілля, 0,0465 - під господарським будівлями і дворами, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); основна категорія земель за цільовим призначенням, до якої належить земельна ділянка - землі житлової та громадської збудови, що розташована за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] на майно [PERSON], яка померла [INFO]; стягнути з судові витрати по сплаті судового збору до позовної заяви у розмірі 2 112,33 грн., по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 275,61 грн., по сплаті судового збору за подання заяви про уточнення позовних вимог у розмірі 1653,6 грн., по сплаті судового збору з подання даної заяви про уточнення позовних вимог у розмірі 640 грн. грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.10.2001 року нею разом із третьою особою [PERSON], які проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство з 1997 року по 2004 рік, було придбано у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] за 900 (дев'ятсот) доларів США, після чого вони поселилися у зазначеному житловому будинку, в якому вона проживає і по сьогоднішній день. На підтвердження цього [PERSON] на ім'я третьої особи [PERSON] було надано розписку - зобов'язання, що нею 23 жовтня 2001 року у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] як завдаток за будинок за адресою: [ADDRESS] отримано від третьої особи [PERSON] суму у розмірі 600 (шістсот) доларів та розписку, що нею отримано від [PERSON] гроші за будинок у розмірі 300 (триста) доларів США. [PERSON] одразу не звернулась до нотаріальної контори з метою нотаріального посвідчення між ними договору купівлі-продажу, мотивуючи, що на момент відчуження зазначеного житлового будинку у неї не були належним чином оформлені правовстановлюючі документи та право власності на житловий будинок. В подальшому на підставі Рішення №2 Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 1 жовтня 2001 року на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарчими будівлями, який розташований в [ADDRESS] 1970 року побудування та доручено Овідіопольському РБТІ Одеської області виготовити технічну документацію на зазначений об'єкт. 27 листопада 2001 року Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації було виконано технічний паспорт на житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] инв.№2 реєстр.№3-728. 10 грудня 2002 року Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями, який розташований в [ADDRESS], про що записано в реєстрову книгу №3 за реєстровим №728. [PERSON] передала позивачу вищезазначені правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарчими будівлями, який розташований в [ADDRESS], однак всупереч домовленості так і не оформила документи з купівлі-продажу зазначеного будинку, уїхала, до Калаглії не приїздила, будинком не цікавилась, на його утримання грошових коштів або матеріалів не надавала. Весь цей час з 2001 року і до теперішнього часу, вже майже 15 років, житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], володіє та користується позивач, проживає в ньому та доглядає за його технічним станом, здійснює комунальні платежі, здійснює за власний кошт облаштування та ремонт будинку, обробляє земельну ділянку, на якій він розташований. Так, позивачем зазначено, що за цей період нею проведено значне покращення житлового будинку, а саме зроблено ремонт будинку, в ванній кімнаті покладена плитка, завальковане горище, зроблена штукатурка стін, замінено вікна і вхідні двері, побудовано тумбу під витяжку, під газовий котел, відремонтовано забір, проведено газопостачання, що підтверджується копією робочої документації на газопостачання житлового будинку [ADDRESS], проведено водопостачання, було сплачено борг за електроенергію, що підтверджується абонентською книжкою по розрахунку за електроенергію, здійснюється оплата за користування електроенергією регулярно здійснюється оплата за комунальні послуги, здійснювалася оплата за город, сплачується земельний податок за користування земельною ділянкою. В підтвердження цього позивачем надано письмові докази, які приєднано до матеріалів справи, а саме: документи на будівельні матеріали та виконані роботи: накладну 2157207933 від 13.03.2007р., товарно-транспортну накладну 00337 від 09.03.2007р., видаткову накладну №56080 від 03.08.2015р., накладну №36 від 06.04.2016р., видаткову накладну №98273 від 22.09.2016р., товарний чек від 23.09.2016р., заказом №2 на виготовлення вікон; технічні умови на водопостачання №145, договір про надання послуг водопостачання №145 від 10.10.2001р.; робочу документацію на газопостачання житлового будинку [ADDRESS], договір про надання населенню послуг з газопостачання від 29.05.2014р., розрахункову книжку за внесення платежів за користування природним газом (особовий рахунок [NUMBER]), абонентську книжку по розрахунку за електроенергію (особистий рахунок [NUMBER]); квитанції з оплати за користування електроенергію; розрахункову книжку за комунальні послуги по особистому рахунку 145, розрахункову книжку по оплаті за водопостачання, розрахункову книжку по оплаті за природний газ за показниками газового лічильника, довідку касиру по податкам, квитанції на прийом неподаткових платежів № 246513, №147357, №000781, №001283, №147787, №146971, квитанції на прийом податкових платежів за 2001, 2002, 2004, 2005, 2007, 2008 роки, квитанції № 102-15011J/1 від 19.07.2011р., №00581 від 11.09.2012 р., довідку Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №574 від 14.11.2016р., акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 29.09.2016 року. За цих підстав позивач вважає, що враховуючи, що на протязі більше 15 років, вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком з господарчими будівлями на земельній ділянці площею 0,1974 га в [ADDRESS], то відповідно до положень частини 1 статті 344 ЦК України нею набуте право власності за набувальною давністю не цей житловий будинок, а [PERSON] втратила своє право на нього. 26 жовтня 2016 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 14 вересня 2007 року [PERSON] отримане повторне свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS], яке видане на підставі рішення Калаглійської сільської ради ХІІ сесії, ІІІ скликання за № 621-ІІІ від 09.08.2007р. Також позивачу стало відомо, що [PERSON] померла та внаслідок її смерті відкрилася спадщина на зареєстрований за нею житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями померлої [PERSON], які за законом мають прийняти спадщину є її син [PERSON] [INFO] та її дочка [PERSON] [INFO], а тому з урахуванням ч. 1 ст. 1220, ч. ч. 1, 2 ст. 1221, ст. 1218, ч. ч. 1,2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1261, ч. 5 ст. 1268, ч. 2 ст. 1281 ЦК України, ст. 114 ЦПК України позов про визнання права власності за набувальною давністю було пред'явлено до спадкоємців померлої. Крім того, позивач зазначає, що право власності на житловий будинок з господарським спорудами набуте нею за набувальною давністю 21.10.2011 року, тобто через 10 років як вона добросовісно заволоділа об'єктом нерухомого майна, титульним власником якого є [PERSON], а тому за положеннями ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України з моменту коли припинилось її право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти, до неї, як до особи, яка набула право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розміщеними на земельній ділянці за давністю володіння перейшло право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені та право користування без зміни її цільового призначення. Позивач посилається на статтю 119 Земельного кодексу України, з урахуванням положень якої за нею набуте право за давністю користування (набувальна давність) на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Проте зазначене право позивача порушено рішенням сесії Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.12.2011 №245 - IV9, яке всупереч діючому законодавству, коли рішення органу місцевого самоврядування передує видачі державного акту, видано датою на рік пізніше ніж видано державний акт від 11.02.2010 року серії [NUMBER], дані про який зазначено в Державному земельному кадастрі, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ-5103703702016 від 02.12.2016 року. А тому реалізувати зазначене право позивач зможе в порядку, встановленому Земельним кодексом тільки після визнання за нею права власності на об'єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці та припинення права власності на неї титульним власником. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON],[PERSON] надали до суду заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач Калаглійська сільська рада Овідіопольського району Одеської області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON], третя особа приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Наталія Федорівна в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 11 листопада 2016 року, актовий запис №780. Померлій [PERSON] належав житловий будинок з господарчими спорудами на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення №2 Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області ІІІ сесії від 1 жовтня 2001 року. З 2001 року і на сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користуються даним нерухомим майном, доглядає, утримує та підтримує належний стан. Також в судовому засіданні було допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що у 2001 року позивачка та третя особа [PERSON], які проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство до 2004 року, спільно придбали житловий будинок, проживали в ньому, що позивачка до теперішнього часу відкрито володіє житловим будинком та проживає в ньому, відноситься до нього як до власного, що з моменту придбання у [PERSON] житлового будинку і до часу її смерті, вони не бачили останню в селі Калаглії. Судом встановлено, що позивач добросовісно з 2001 року по цей час, володіє, користується зазначеним нерухомим майном, що підтверджується приєднаними до матеріалів справи письмовими доказами, поясненнями позивача та третьої особи, показаннями свідків. Зокрема факт проживання позивача в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] з 2001 року по теперішній час підтверджено довідкою виконавчого комітету Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №574 від 14.11.2016р., в якій зазначено, що [PERSON] була зареєстрована але не проживала з 08.06.1984 року по день своєї смерті [INFO], а також були зареєстровані, але не проживали донька [PERSON] -[PERSON] [INFO]., син [PERSON] - [PERSON] [INFO]. за адресою [ADDRESS]. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду доведено, що за цей період позивачем проведено значне покращення житлового будинку, а саме зроблено ремонт будинку, в ванній кімнаті покладена плитка, завальковане горище, зроблена штукатурка стін, замінено вікна і вхідні двері, побудовано тумбу під витяжку, під газовий котел, відремонтовано забір, побудовано теплиці, що додатково підтверджено письмовими доказами, а саме документами на будівельні матеріали та виконані роботи: накладною 2157207933 від 13.03.2007р., товарно-транспортною накладною 00337 від 09.03.2007р., видатковою накладною №56080 від 03.08.2015р., накладною №36 від 06.04.2016р., видатковою накладною №98273 від 22.09.2016р., товарним чеком від 23.09.2016р., заказом №2 на виготовлення вікон. Вищезазначені факти та обставини, які свідчать про добросовісність, відкритість та безперервність володіння позивачкою з 2001 року до теперішнього часу житловим будинком з господарськими будівлями, розташованим за адресою: [ADDRESS] підтверджується також проведеним 29 вересня 2016 року обстеженням матеріально-побутових умов сімї, результати якого зафіксовано в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 29.09.2016 року. Також з показань у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що позивачем та третьою особою було проведено газопостачання, що додатково підтверджується копією робочої документації на газопостачання житлового будинку [ADDRESS], проведено водопостачання, що підтверджується технічними умовами на водопостачання №145, договором про надання послуг водопостачання №145 від 10.10.2001р. Зокрема свідок [PERSON] підтвердила, що газопостачання та водопостачання проводилось за замовленням усієї вулиці та саме позивачка разом з третьою особою, з яким вони жили як подружжя сплачували гроші за підключення зазначених комунікацій та укладали відповідні угоди. Свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] було також підтверджено факт оброблення позивачкою з 2001 року городу, що додатково підтверджується письмовими доказами: довідкою касиру по податкам та квитанціями на прийом неподаткових платежів № 246513, №147357, №000781, №001283, №147787, №146971 про здійснення позивачем оплати за город. Також в судовому засіданні підтверджено факт, що позивачем з 2001 року, з моменту придбання разом із третьою особою [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] сплачувався земельний податок за користування земельною ділянкою, а саме: квитанціями на прийом податкових платежів за 2001, 2002, 2004, 2005, 2007, 2008 роки, квитанцією № 102-15011J/1 від 19.07.2011р., №000581 від 11.09. 2012 р. із сплати земельного податку. З витребуваних судом матеріалів з Відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області, а саме документації із землеустрою на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] на підставі Рішення Калаглійської сільської ради № 245- IV від 05.12.2011 року. Також, Відділом Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області додатково повідомляється, що проект землеустрою, державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку та будь-які викопіювання аеро-фотозйомок (топоплану), суміжних земельних ділянок та земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] починаючи з 2001 року по даний час до архіву Відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі на зберігання належним чином не надходили. З витягу Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ-5103703702016 від 02.12.2016 року вбачається, що в Державному земельному кадастрі містяться дані щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку 0,1793 га підставі державного акту серії [NUMBER] від 11.02.2010 року та зазначені відомості з технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок від 24.10.2012р. Тобто площа зазначеної земельної ділянки була змінена з 0,1974 га на 0,1793 га, проте відповідна технічна документація з землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок з архіву Відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області на запит суду також не надана. Судом встановлено, що надана Відділом Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області технічна документація із землеустрою на підставі договору № 08/09-11 від 12.09.2011 року, яка затверджувалась Рішенням Калаглійської сільської ради № 245- IV від 05.12.2011 року, на підставі якого видавався державний акт №234025 розроблена з порушенням закону. Так в матеріалах відсутні документи щодо геодезичних робіт, при цьому в пояснювальній записці зазначається, що встановлено місце розташування кутів зовнішніх меж землеволодіння в присутності представників землекористувача та суміжних землекористувачів. Так як геодезичний звіт відсутній в матеріалах технічної документації та не виконувався, це є висновком того факту, що геодезичні роботи не проводилися, при цьому саме геодезичні роботи встановлюють кути поворотних точок та довжину ліній меж землекористування, а тому зазначене свідчить, що межі земельної ділянки в натурі не встановлювались. Крім того без виконання геодезичних робіт неможливо було взагалі виконати геодезичну прив'язку з точок тахеометричного ходу, про яку йдеться у пояснювальній записці. Так, в пояснювальній записці зазначено, що винос меж у натуру зроблений із точок теодолітного ходу та що обчислювання координат пунктів геодезичної основи кутів повороту меж виконувалось, при цьому в матеріалах відсутній геодезичний звіт, саме який має бути підтвердженням проведення цих робіт. А тому, так як відсутні матеріали польових геодезичних робіт суд робить висновок, що координати земельної ділянки не встановлювалися та земельна ділянка не вимірювалася. Також до технічної документації із землеустрою від 2001 року додано технічний паспорт житлового будинку і господарчих будівель і споруд по [ADDRESS] від 10.09.2007 року, з відміткою, що це копія з технічного паспорту, який виконувався на зазначений будинок 27.11.2001р., що додатково свідчить, що технічна інвентаризація житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами з адресою: [ADDRESS] фактично не виконувалась, а позивач безперервно з 2001 року володіє житловим будинком та земельною ділянкою. Відповідно до ст. 50 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 677 проект відведення земельної ділянки розробляється у разі: зміни цільового призначення земельної ділянки відповідно до закону; надання, передачі земельної ділянки, вилучення (викупу), відчуження земельної ділянки (її частини), межі якої не встановлено в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 56 Закону України "Про землеустрій" ( в редакції, яка діяла на момент винесення рішення) технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; е) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; є) кадастровий план земельної ділянки; ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути. Відповідно до Еталону технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, затвердженому Наказом Держкомзему від 08.10.2009 № 534 відповідно до статті 56 Закону України "Про землеустрій", в тому числі повинні були розроблятися матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки . При виконанні даного виду робіт проводяться або польові вимірювання, або використовуються матеріали аерофотозйомки, ортофотоплани, індексні кадастрові карти (у разі якщо такі матеріали є якісними та актуальними). Кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, що забезпечує чіткість зображення усіх елементів. На план наносяться: - межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; - поворотні точки меж земельної ділянки; - лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; - межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки. А тому суд, враховуючи вищенаведені порушення земельного законодавства при виготовленні технічної документації із землеустрою на право приватної власності на земельну ділянку, межі якої в натурі (на місцевості) не встановлювались, вважає, що рішення сесії Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 05.12.2011р. №245-IV про затвердження технічної документації по встановленню в натурі меж земельної ділянки та складанню акту на право приватної власності на землю за частинами першою статті 155, статтею 152 Земельного кодексу України підлягає скасуванню, а виданий [PERSON] на підставі цього рішення державний акт на земельну ділянку серії [NUMBER] є недійсним. За клопотанням представника відповідача [PERSON] судом було долучено до матеріалів справи свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 1596 від 31.07.2017 року та свідоцтво про право власності за законом на земельну ділянку № [NUMBER], видані приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Наталією Федорівною після померлої [INFO] [PERSON]. При цьому згідно відповіді від 05.10.2017 № 756/01-16 на адресу суду приватним нотаріусом Куркан Наталією Федорівною було допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок від 31.07.2017 р. за реєстровим номером 1596 було скасоване. Доводи та юридичні підстави позовної вимоги позивача про скасування свідоцтва про право власності за законом на земельну ділянку № [NUMBER], виданого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Наталією Федорівною після померлої [INFO] [PERSON] суд вважає повністю обґрунтованими. Так, відповідно до підпункту першого частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Згідно з ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов'язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва обов'язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з положеннями ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Також відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При цьому після смерті [PERSON] дані щодо реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] були відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №74648167 від 02.12.2016 року. В Державному земельному кадастрі міститься інформація щодо акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, якого як встановлено судом не існує, проект землеустрою на право власності на земельну ділянку на зберігання архіву Відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області щодо якого не надходив, а тому оформлення державної реєстрації прав нотаріусом є порушенням пункту 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та відповідно до п.1 ч. 3 ст. 10 зазначеного закону встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Проте попри ст. 49 Закону України «Про нотаріат» ч. 1, 2 ст. 24, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень», положень ст. 79-1, 125, 126 Земельного кодексу України, ч.1 ст. 203, ч. ч. 2, 3 ст.209 ЦК України приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Наталією Федорівною незаконно видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 1598 від 31.07.2017 року на земельну ділянку, площею 0,1793 га, у тому числі по угіддям: 0,1328 га - рілля, 0,0465 - під господарським будівлями і дворами, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); основна категорія земель за цільовим призначенням, до якої належить земельна ділянка - землі житлової та громадської збудови, що розташована за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. З системного аналізу вищезазначених правових норм та матеріалів справи, відповідно до положень ст. 1301 ЦК України дане свідоцтво про право на спадщину за законом № 1598 від 31.07.2017 року на земельну ділянку, площею 0,1793 га, є недійсним, а тому з урахуванням ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України вказаний односторонній правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Акт прийняття спадщини є одностороннім правочином, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Статтею 1301 ЦК України встановлюється, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК україни якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України викладеної в Постанові від 25 травня 2016 року у справі 36-605цс16, згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Таким чином в ході судового розгляду позивачем доведено суду, що в 2001 році вона добросовісно заволоділа житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а тому нею набуте право власності за набувальною давністю на цей об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч. 8. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 344 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 11 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. встановлено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Згідно з п. 12 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Згідно ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно пп. б), г), д) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом. Згідно ч.2 ст.158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно з пунктом 14 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частинами першою та положеннями частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів в тому числі можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Outcome: approved