Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту її проживання із чоловіком без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, усунення від спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог, зазначає, що з [PERSON], який помер [INFO] року, однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'яти років, оскільки встановлення даного факту необхідно їй для прийняття спадщини після його смерті. Зазначає, що з 11 липня 2000 року вона з чоловіком придбали квартиру [ADDRESS] та спільно облаштували, купивши необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. [PERSON], з виходом на пенсію, тяжко хворів на злісне новоутворення лівої легені, здоров'я якого з року в рік погіршувалося, та [INFO] року помер. Відповідач не надавав ніякої матеріальної допомоги з 2006 року по 2017 рік на лікування, навіть не провідував його та не телефонував поцікавитися про стан його здоров'я. Вона займалася похованням покійного чоловіка [PERSON]. Коли звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини, їй було відмовлено, у зв'язку з тим що не було надано відомостей про спільне проживання зі скадкодавцем. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. з підстав, викладених в письмовому відзиві на позов. Так, в письмовому відзиві на цивільний позов представник відповідача зазначив, що позивачка вводить суд в оману, посилаючись на те, що нібито [PERSON] проживала з [PERSON] з лютого 1999 року та в період проживання однією сім'єю придбали квартиру [ADDRESS]. Дане твердження позивачки є неправдивим та нічим не підтверджується, оскільки [PERSON] та той час перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], мав власну квартиру за адресою: [ADDRESS] та проживав там з дружиною та донькою. Доказів, що свідчили б про спільне проживання однією сім'єю позивача та померлого позивачкою не надано. В акті про проживання, на який позивачка посилається, прочитати можна лише те, що [PERSON] проживала за адресою спірної нерухомості після смерті власника цього нерухомого майна [PERSON] один день 22 [INFO] року. 11 липня 2000 року [PERSON] дійсно придбав квартиру [ADDRESS] за грошові кошти сімейного бюджету, проживаючи в офіційному шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований з 30 червня 1973 року, актовий запис № 1844. Оформив правочин на своє ім'я, погодивши всі юридичні питання з дружиною за участю уповноваженої особи, що вчиняла правочин та зареєстрував право власності на придбане майно у Тимчасового реєстратора речових прав ММБТІ, після чого це нерухоме майно, придбане в шлюбі, стало вважатися спільною сумісною власністю їхньої подружньої пари. [PERSON] з 2005 року по 2012 рік проживав в Кіровоградській області разом з матір'ю та братом. В [INFO] року [PERSON] помер, судовим медичним експертом визначена причина смерті і послідовність патологічного стану, що призвело до смерті. В першу чергу - інтоксикаційний синдром (отруєння), в другу чергу - злоякісне новоутворення лівої легені, яке як вказує позивачка лікувалося не в стаціонарі, а амбулаторно. [PERSON] поховано на батьківщині в Кіровоградській області за кошти родичів. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року позовні вимоги щодо усунення від права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом виділені в окреме провадження. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач вказує на те, що вона разом із [PERSON] з лютого 1999 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. З 11 липня 2000 року вона з чоловіком придбали квартиру [ADDRESS] та спільно облаштували, купивши необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. [PERSON], з виходом на пенсію, тяжко хворів на злісне новоутворення лівої легені, здоров'я якого з року в рік погіршувалося, та [INFO] року помер. Відповідач не надавав ніякої матеріальної допомоги з 2006 року по 2017 рік на лікування, навіть не провідував його та не телефонував поцікавитися про стан його здоров'я. Вона займалася похованням покійного чоловіка [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, свідчення чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 163 від 11.07.2000 року та зареєстровано в реєстрі за № 121 від 27.07.2000 року. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 17.08.2017 року [PERSON] на день смерті мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту про проживання підписаного сусідами від 22.05.2017 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки виданої житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Південь» житлово-експлуатаційної контори № 14 від 30.05.2017 року за вих. № 1690 виданої на ім'я [PERSON] про те, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], з 11 серпня 2000 року по день смерті [INFO] року. Відповідно до довідки від 02.01.2018 року за вих. № 3 виданою Новомиколаївською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області та розписки даною жителями села Степівка Бобринецького району Кіровоградської області про те, що [PERSON] проживав без реєстрації біля матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2005 року по 2012 рік. На підставі лікарського свідоцтва про смерть № 1480 від 06.05.2017 року та довідки про причини смерті № 1480 причина смерті [PERSON] злоякісне новоутворення лівої легені. Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 497 від 06.05.2017 року [PERSON] сплатила ритуальні послуги у розмірі 5400 грн. Відповідно до розписки від 04.01.2018 року даною жителями села Кетрисанівка, Бобринецького району, Кіровоградської області, засвідченою секретарем Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області Потюткою Т.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1; довідки виданої Українською православною Церквою Кіровоградської Єпархії Бобринецького району Свято-Троїцького храму с. Кетрисанівки від 04.02.2018 року за № 1 про те, що поховання [PERSON] здійснювалося 08 травня 2017 року в с. Кетрисанівка, Бобринецького району, Кіровоградської області. Поховання проводив рідний брат [PERSON] Згідно рахункової квитанції серії СЛКП № 003540 від 03.01.2018 року сплачено фізичній особі -підприємцю ритуальні послуги у сумі 7480 грн. та на підставі накладної № 8 сплачено готівковий рахунок [PERSON] Згідно спадкової справи № 18/2017 до майна померлого [INFO] року [PERSON], розпочатої 17 серпня 2017 року заяву про прийняття спадщини подавали [PERSON], [PERSON]. Приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Юрловою Т. Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.11.2017 року за № 225/02-31 у зв'язку з тим, що з наданих документів потрібно встановити факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON] Приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Юрловою Т. Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.11.2017 р за № 243/02-14/18-2017 у зв'язку з тим, що факт проживання однією сім'єю не менш ніж п'ять років зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини, необхідно підтвердити рішенням суду. У судовому засіданні допитані свідки зі сторони позивача. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знала з 1998 року, працювала під його керуванням. У 2007 році [PERSON] поїхав проживати до села та доглядати матір, після смерті його матері, він повернувся знову до м. Миколаєва. Їй відомо про те, що він проводжав та зустрічав позивачку з роботи. Вони завжди все робили разом. [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживала з [PERSON] Їй відомо про те, що [PERSON] хворів, оскільки він зустрічав [PERSON] з роботи. [PERSON] переїхав до села та позивачка часто брала відгула на роботі, що їздити до нього в село. [PERSON] зазначила, що [PERSON] знає з 1980 року, працювали разом з 1988 року. Їй відомо про те, що з 1998 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] У 2007 році [PERSON] поїхав до села, доглядати матір. У 2000 році, вони придбали квартиру. [PERSON] завжди зустрічав [PERSON] з роботи та до своєї хвороби її проводжав на роботу. Коли [PERSON] проживав в селі, [PERSON] часто їздила до нього. У нас з ними були дружні відносини, ми часто ходили в гості. Про те, що [PERSON] хворів, їй нічого не відомо. [PERSON] зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проживала разом з 2000 року, їздили разом до села та майже все робили разом. У [PERSON] хворіла мати, в якому селі проживала мати [PERSON], їй невідомо. [PERSON] їздив до села доглядати за матірю, [PERSON] їздила до нього в село. У 2000 році придбали квартиру, робили разом там ремонт. [PERSON] вважав [PERSON] своєю дружиною, хотів, щоб вони одружилися. [PERSON] бавився з внуками позивачки. Про його хворобу вона не знала. [PERSON] помер рік тому. [PERSON] повідомила суд про те, що [PERSON] її матір. З 1993 по 1995 роки вони проживали в м. Миколаєві мікрорайон Соляні. [PERSON] продав квартиру зі своєю колишньою дружиною та були зняті кошти з її книжки у розмірі 1000 грн. та купили з матір'ю квартиру [ADDRESS], куди вони переїхали проживати, зробили там перепланування та ремонт. [PERSON] та її матір проживали разом до смерті [PERSON] [PERSON] допомагав доглядати внуків. Він не спілкувався зі своїми родичами. [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] отримував у нього пенсію протягом 16 років, оскільки працювала листоношею. [PERSON] розповідав їй, що у нього був конфлікт з братом. Коли [PERSON] захворів [PERSON] завжди була порядом з ним. З січня 2017 року, вона приносила пенсію до [PERSON] додому, завжди з ним спілкувалася. До нього ніхто з родичів не приїжджав. У судовому засіданні допитані свідки зі сторони відповідача: [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її чоловіку рідний брат. [PERSON] проживав до серпня 2000 року зі своєю дружиною [PERSON] та спільною донькою. У 2004 році [PERSON] приїхав до матері в село та взяв кошти на купівлю квартири. Коли приїжджала до села [PERSON], [PERSON] її представив як співробітника. У 2005 році померла мати [PERSON] та [PERSON]. У неї були ключі від квартири, яка знаходилася у м. Миколаєві та належала [PERSON], коли вона туди приїжджала, то бачила, що [PERSON] проживав сам. Він хотів квартиру здавати в оренду, а сам переїхати проживати до села. У [PERSON] взагалі було багато жінок. [PERSON] в останнє бачила в 2014 році. [PERSON] бачила на могилі у [PERSON]. [PERSON] зазначив, що позивачку не знає. Знає тільки те, що у [PERSON] була дружина [PERSON]. В квартирі у [PERSON] в гостях не був. Не пам'ятає коли в останнє бачив [PERSON]. [PERSON] знає [PERSON] виховувала її доньку. [PERSON] та позивачку у тролейбусному парку. [PERSON] говорив, що у нього не було стосунків з [PERSON] З [PERSON] спілкувалися по телефону, в останнє бачилися приблизно три роки тому. [PERSON] купував квартиру сам коли знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Їй відомо про те, що [PERSON] проживав десь з 2002 року по 2012 рік у селі з матір'ю. позивачку жодного разу не бачила в селі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу без виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено. Європейський суд з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов'язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] з лютого 1999 року по [INFO] року. Встановлення факту проживання позивача та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу стосується вирішення спору щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Згідно відмітки у копії паспорту громадянина України [PERSON] її шлюб з [PERSON], зареєстрований 12 червня 1981 року та на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФП № 049743 припинений 12 січня 1999 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища сформованого 21.09.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 30 червня 1973 року (а.с. 63). Згідно договору № 163 купівлі - продажу квартири від 11.07.2000 року, укладеному на Українській біржі нерухомості, [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, сформованого 18.08.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 25 липня 2000 року (а.с. 62). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї Постанови від 21.12.2007 р. N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила, встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] з лютого 1999 року по [INFO] року, тобто до моменту розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] - 25 липня 2000 року. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України. Так на підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також ведення спільного господарства та придбання спірного майна, позивач просила взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків та письмові докази. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на покази свідків, однак суд не бере до уваги такі свідчення, так як жодним свідком не наведено належних та допустимих доказів та як такі, що вказують на ту обставину, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з огляду на наступне. Відповідно до ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. На підтвердження доводів проживання однією сім'єю позивач надала письмові документи, проте їх не можна вважати належними доказами, оскільки містять суперечливі відомості та не доводять факт проживання однією сім'ю. Допитані свідки у судовому засіданні не підтвердили факт придбання квартири за спільні кошти та не підтвердили факту про ведення спільного господарства з [PERSON], тим більш свідками та сторонами по справі не оспорював ся факт того, що [PERSON] проживав у [ADDRESS] в період з 2005 року по 2012 рік, що підтверджується довідкою з Новомиколаївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 02.01.2018 року за вих. № 3 (а.с. 64). Суд вважає, що достатніх доказів того, що в період вказаний позивачем вона вела з [PERSON] спільне господарство, мали єдиний бюджет, взаємні права та обов'язки, разом працювали, отримували спільні доходи та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, матеріали справи не містять. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз вказаних норм закону, дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності. Квартира придбана [PERSON] під час офіційно зареєстрованого шлюбу, є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] згідно приписів статті 60 СК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, допитом свідків, дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed