Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 02.11.2014 р. померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка Вінницької області. Даний житловий будинок належав її матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.1989 р., який вона успадкувала після смерті свого чоловіка, а батька позивачки [PERSON] 15.01.2016 р. маючи намір оформити свої спадкові права на спірний житловий будинок позивачка звернулася до [PERSON] міської державної нотаріальної контори, проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у представленому правовстановлюючому документі на нерухоме майно свідоцтві про право на спадщину за законом від 28.11.1989 р. відсутні будь-які відмітки про державну реєстрацію. Відповідно до технічного паспорту від 17.06.2015 р. інвентаризаційна вартість спірного будинку становить 42951 грн., житловий будинок побудований в 1959 р., сарай 1960 року побудови, погріб 1965 року побудови. Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не здійснила державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину, то в даний час вважає, що слід за нею визнати право власності на спірний будинок. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на житловий будинок «А», загальною площею 39,3 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м, ганок, сарай «Б», погріб «В», хвіртку №1, огорожу №2, що по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка Вінницької області, який належав померлій 02.11.2014 р. [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Додатково пояснила, що вона є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину на спадковий будинок по вул. Колгоспній, 20 в м.Жмеринка після смерті матері [PERSON] ЇЇ сестра [PERSON] відмовилась від спадкування на її користь. Чому змінились технічні характеристики будинку, їй не відомо. Вона не може оформити спадкове майно, так як нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Просила позов задовольнити, судові витрати просила віднести на її користь, з відповідача не стягувати. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні 14.04.2016 року позов [PERSON] визнала, проти його задоволення не заперечила, просила в разі його задоволення не стягувати судові витрати із відповідача, оскільки його вини у порушенні права позивача немає. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідача, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи № 2898 на домоволодіння по вул.Колгоспній, 20 (18, 22) в м. Жмеринка Вінницької області, вважає, що визнання представником відповідача позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 28.11.1989 р. [PERSON] є спадкоємицею після смерті свого чоловіка [PERSON] Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається із цілого житлового будинку «А», житловою площею 22,5 кв.м, з господарськими будівлями сарай «Б», огорожа №1, що по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка Вінницької області. Самовільно зведений погріб «В» до свідоцтва про право на спадщину не включений (а.с. 9, а.інв. спр. 49) На копії свідоцтва, що міститься в матеріалах інвентарної справи на зворотній стороні міститься реєстраційний запис щодо реєстрації свідоцтва у нотаріальному реєстрі. 02.11.2014 року в м. Жмеринка Вінницької області померла [PERSON] мати позивачки (а.с.5-6, 7, 8), після смерті якої відкрилась спадщина. Позивачка звернулась до [PERSON] міської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Жмеринка Вінницької області по вул. Колгоспній, 20, належний її матері [PERSON], померлій 02.11.2014 р. Однак постановою державного нотаріуса № 19/02-31 від 15.01.2016 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно через те, що у правовстановлюючому документі свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому [PERSON] міської державною нотаріальною конторою 28.11.1989 р. за реєстром №1-2725, відсутні будь-які відмітки про державну реєстрацію. (а.с. 14) В судовому засіданні судом оглянуто матеріали інвентаризаційної справи № 2898 на домоволодіння по вул. Колгоспній (18, 22), 20 м. Жмеринка Вінницької області, згідно яких встановлено, що: - рішенням виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих від 21.04.1956 р. № 130/2 «Про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки» вирішено відвести [PERSON] для будівництва житлового будинку земельну ділянку по вул. Колгоспній, 8-б (після зміни нумерації 20) в м. Жмеринка, площею 600 кв.м (а.інв.спр. 13); - актом від 04.05.1956 р. на підставі вищезазначеного рішення виконкому [PERSON] міської ради проведено в натурі відвід земельної ділянки [PERSON] в м. Жмеринка по вул. Колгоспній, 8-б(після зміни нумерації 20), загальною площею 600,0 кв.м (а.інв.спр. 14); - 05.05.1956 р. між [PERSON] та відділом комунального господарства виконавчого комітету [PERSON] міської ради укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності (а.інв.спр. 11); - [PERSON] А.В.01.08.1956 р. у відділі комунального господарства виконавчого комітету [PERSON] міської ради отримано дозвіл на проведення будівельних робіт індивідуального житлового будинку на земельній ділянці № 8-б (після зміни нумерації 20) по вул. Колгоспній в м. Жмеринка на підставі генерального плану, типового проекту, акту відводу. (а.інв.спр. 15, 16); - актом прийняття індивідуального домоволодіння від 12.01.1965 р. прийнято в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлями в м. Жмеринці Вінницької області по вул. Колгоспній, 18 (до того 8-б, після зміни нумерації 20). Будівництво закінчено в 1959 році, будинок є одноквартирним та складається із двох житлових кімнат, однієї кухні, однієї кладовки, одного коридору, житловою площею 27,5 кв.м, загальною площею 55,6 кв.м. до складу домоволодіння також входили сарай, убиральня та огорожа. (а.інв.спр. 19); - експлікацією внутрішніх обмірів до плану житлового будинку «А» по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка Вінницької області від 03.08.1989 р. встановлено, що загальна площа будинку є 39,0 кв.м, житлова 22,5 кв.м (а.інв.спр. 24); - журналом внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень житлового будинку «А» по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка від 17.06.2016 р. визначено загальна площа 39,3 кв.м, житлова площа 33,5 кв.м (а.інв.спр. 34); - на схематичному плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка та плані будинку «А» по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка виконаних 17.06.2015 р. відсутні відомості про самочинне будівництво та самочинне переобладнання (а.інв.с. 32, 33); - актом поточних змін домоволодіння по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка від 17.06.2015 р. виявлено зміни: за рахунок кладової 1-2 та коридору 1-1 обладнано кухню 1-1; у кімнаті 1-4 (1-3) знесено опалювальну піч; кухню 1-3 переобладнано в кімнату 1-2; кімната 1-4 (1-5) змін не виявлено; обстежено сарай «Б» та погріб «В» - змінився фізичний знос; про інвентаризовано тимчасову вбиральню «Г», хвіртку №1, огорожу №2. Проведені зміни в житловому будинку не є самочинними (а.інв.с. 43); - описом конструктивних елементів будинку, визначення питомої ваги, зносу тощо домоволодіння по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка Вінницької області від 18.06.2015 р. встановлено, що середній знос становить не більше 50 відсотків (а.інв.спр. 37). Відповідно до довідки-характеристики (а.с. 10, а.інв.спр. 48), копії технічного паспорту, виготовлених 18.06.2015 р. [PERSON] є власником садибного (індивідуального) житлового будинку 1959 року побудови з господарськими будівлями та спорудами по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка: житловий будинок «А» загальною площею 39,3 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м., ганок, сарай «Б», погріб «В», хвіртка №1, огорожа №2, (а.с. 11-13), наявності самочинних будівель та споруд не встановлено, інвентаризаційна вартість спірного будинку із надвірними спорудами становить 42951 грн. В примітці довідки-характеристиці вказано, що до матеріалів інвентаризаційної справи залучено свідоцтво про право на спадину видане [PERSON] міською державною нотаріальною конторою 28.11.1989 р. №1-2725 на імя [PERSON], реєстрація права власності станом на 31.12.2012 р. в КП «ВООБТІ» не проводилась. Крім того, в довідці-характеристиці зазначено, що погріб «В» не є самочинним, згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом №127 від 24.05.2001 р. Відповідно до матеріалів спадкової справи №80/2015 щодо майна померлої 02.11.2014 р. [PERSON] (а.с. 30-39) позивачка у встановлений законом строк звернулась до [PERSON] міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері [PERSON] Крім позивачки спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є також дочка спадкодавця [PERSON], яка у визначений ст. 1270 ЦК України строк, звернулася до [PERSON] міської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про те, що вона відмовляється від належної їй спадщини, що залишилася після смерті її матері, на користь дочки померлої [PERSON] Заповіти/спадкові договори після смерті [PERSON] не залишилися. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті; згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника; згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття; згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця; згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; у ст. 1273 ЦК України закріплене безумовне та беззастережне право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини за заповітом чи за законом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.11.1989 р. державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №1-2725, [PERSON] є спадкоємцем померлого 02.12.1965 р. [PERSON] Спадкове майно на яке видано вказане свідоцтво складається із цілого житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка Вінницької області. (а.с. 9) Пунктом 130 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, та чинної на час видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], визначено, що державний нотаріус роз'яснює, що свідоцтво про право на спадщину на жилий будинок (частину будинку), квартиру в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників підлягає реєстрації у виконавчому комітеті відповідної Ради депутатів трудящих, а свідоцтво про право на спадщину на автомототранспортні засоби - в органах державної автоінспекції. Таким чином судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON], яка померла 02.11.2014 р., відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], виданого 28.11.1989 р. державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №1-2725, належав житловий будинок по вул. Колгоспній, 20 в м. Жмеринка. Даний будинок [PERSON] був закінчений будівництвом у 1959 році та 12.01.1965 р. прийнятий в експлуатацію, будинок побудований на відведеній із цією метою земельній ділянці, на підставі відповідного дозволу, що виданий на ім"я [PERSON], після його смерті спадкоємець [PERSON] 28.11.1989 р. отримала в [PERSON] міській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, однак дане свідоцтво про право на спадщину за законом не зареєструвала в органах БТІ, що стало підставою для відмови нотаріуса у видачі її спадкоємцю позивачці [PERSON] свідоцтва про право власності на спадковий будинок із надвірними спорудами. Самочинних споруд у спадковому домоволодінні не встановлено. Наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину і не заявили про відмову від неї, осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині судом не встановлено. Представник відповідача по справі позов визнав, не заперечував проти його задоволення і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. У 1959 році (на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку цей громадянин набував статусу власника житлового будинку та набував право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходить суд при розгляді даної справи, установивши, що будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом), здійснені у ньому зміни не є самочинними і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, спадкоємець [PERSON] після смерті власника отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, проте спадкоємець [PERSON] не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності в органах БТІ на будинок відсутня. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачкою, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.ст. 25, п.11 ч.1 ст. 346, 1216, 1217, 1218, ч.1 ст. 1222, 1258, 1261, ч.1 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, 1273 ЦК України,

Outcome: approved