Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

01.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір купівлі-продажу, укладений між сторонами 01.12.2016 року; стягнути з ТОВ "Розетка.УА" 2753,10 грн., з яких: 1834,00 грн. вартість товару та доставка, 57,12 грн. відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотки з урахуванням трьох відсотків річних, 861,98 грн. неустойка; просить стягнути неустойку за період з 01.02.2017 року по день ухвалення рішення у розмірі 18,34 грн. за кожний день прострочення. В подальшому, а саме 13.04.2017 року позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог та просить стягнути 963,10 грн. При цьому позивач посилається на те, що 30.11.2016 року на інтернет сайті відповідача позивач здійснив замовлення медіаплеєр AURA HD Plus T2 Wi-Fi, вартістю 1799 грн. Оскільки придбаний товар виявився неналежної якості позивач 03.12.2016 року повернув продавцю товар. У звязку із тим, що кошти, сплачені позивачем за товар, неповернуті вчасно позивачу, він змушений звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не зявився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву позивача про проведення судового засідання за його відсутності. Представник відповідача ТОВ "Розетка.УА" до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву представника про розгляд справи за його відсутності. Матеріали справи містять також письмові заперечення на позовну заяву, в яких представник зазначає, що позивачу після надання ним реквізитів банківського рахунку було вчасно повернуто кошти за товар. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 01.12.2016 року позивач [PERSON] отримав медіаплеєр AURA HD Plus T2 Wi-Fi, вартістю 1799 грн., вартість доставки «Нова Почта» становить 35,00 грн., а всього 1834,00 грн. На підтвердження укладання між сторонами договору купівлі-продажу медіаплеєра AURA HD Plus T2 Wi-Fi, судом досліджено товарний чек на суму 1834,00 грн. /а.с. 5/. Факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу медіаплеєра у ході розгляду справи не оспорювався стороною відповідача. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, оскільки в системі роздрібної торгівлі договір купівлі-продажу, як правило, збігається з його виконанням, на нього відповідно до статей 43, 44 ЦК України не поширюються вимоги щодо обов'язкової письмової форми. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами 01.12.2016 року було укладено договір купівлі-продажу медіаплеєра AURA HD Plus T2 Wi-Fi, вартість якого становить 1799,00 грн. Суд зазначає, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, відповідно до ст. 1-1даного Закону, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно зі ст. 1 Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, суд зазначає, що не приймає до уваги доводи сторони відповідача стосовного того, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами щодо придбання медіаплеєра, так як він як продавець товару не являється субєктом підприємницької діяльності. Оскільки, вказані доводи спростовуються безпосередньо положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», та суд зазначає, що визначальним є статус споживача, який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. У ході розгляду справи позивач пояснював, що отримавши придбаний ним товар, він виявив його неналежну якість, та 03.12.2016 року через пункт видачі у м. Одесі повернув товар продавцю, на підтвердження чого надав заявку на повернення трекінг-номер АА025535 /а.с. 7/. Згідно листа, отриманого 16.12.2016 року позивачем на електронну адресу від сервісного центру ТОВ "Розетка.УА", продавцем прийнято рішення про повернення коштів за товар у розмірі 1799,00 грн. /а.с. 8/. В подальшому, а саме 29.12.2016 року позивач направив на адресу ТОВ "Розетка.УА" письмову претензію із вимогою повернення коштів за неякісний товар /а.с. 6, 22/. Судом встановлено, що отримавши претензію позивача, ТОВ "Розетка.УА" надіслало на його адресу лист про прийняте рішення щодо повернення коштів та запропонувало вказати номер банківського рахунку /а.с. 23/. Вказаний лист отримано позивачем 19.01.2017 року /а.с. 24/, та згідно заяви від 21.01.2017 року позивач вказав необхідні реквізити для перерахування коштів /а.с. 25/. Таким чином, суд погоджується із доводами представника відповідача, що саме з 21.01.2017 року у ТОВ "Розетка.УА" була наявна можливість повернути кошти покупцю за товар неналежної якості. Так, згідно квитанції № R148595057451376097Х ТОВ "Розетка.УА" 01.02.2017 року перерахувало позивачу кошти у розмір 1799,00 грн. /а.с. 26/. Вказана обставина у ході розгляду справи визнавалася і відповідачем. Тобто, відповідачем вчасно, а саме через 12 днів перераховано позивачу кошти, сплачені за товар неналежної якості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв'язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону (1023-12 ): 1) такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють; 2) товаром неналежної якості слід вважати такий, що не відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору або вимогам, які до нього пред'являються, наданій щодо нього виготівником чи продавцем інформації, а також проданий після закінчення строку його придатності чи фальсифікований; 3) вирішуючи питання про заміну товару (в тому числі виготовленого за межами України), суд за відсутності аналогічного товару на час розгляду справи може (залежно від вимог споживача) зобов'язати продавця надати такий же товар після його надходження або - за згодою споживача - інший товар з наявного асортименту з відповідним перерахунком вартості. При неможливості виконати рішення, яким продавця зобов'язано замінити товар на інший, суд може змінити спосіб виконання у порядку, передбаченому ст.366 ЦПК ( 1503-06 ); 4) зазначені у п.1 ст.14 Закону вимоги споживача про застосування заходів захисту не можуть бути задоволені, коли продавець, виготівник (підприємство, яке виконує їх функції) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним або його зберігання. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Факт неналежної якості придбаного товару у ході розгляду справи не оспорювався сторонами, та підтверджується рішенням продавця про повернення товару. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи встановлені обставини, а саме повернення покупцем 03.12.2016 року товару продавцю, та повернення 01.02.2017 року продавцем коштів за товар, суд приходить до висновку, що по справі відсутній спір щодо розірвання договору та повернення коштів. Відповідно до п. 28 Постанови Кабінету Міністрів від 11.04.2002 року № 506, неустойка нараховується за затримку усунення недоліків товару в ремонті. Разом із тим, оскільки позивачем не предявлялися вимоги про усунення недоліків товару в ремонті, а були заявлені вимоги про розірвання договору та повернення коштів, сплачених за товар, суд зазначає, що в даному випадку відсутні підстави для нарахування неустойки. З урахуванням вказаного, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та безпідставні.

Outcome: dismissed