Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач в вересні 2013 року звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.09.2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.07.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 42457 грн. 95 коп. з яких: 8215 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 31744 грн. 49 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1998 грн. 00 коп. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 42457 грн. 95 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що згідно умов і правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості ( а.с. 7, друга сторінка заяв, умови видачі та користування кредитною карткою) ( а.с. 7-11). Відповідно до пункту 3.1.3 Правил надання банківських послуг з якими погодився відповідач підписавши відповідну заяву по закінченню строку дії картки продовжується банком на новий термін, якщо до початку місяця не надійшла письмова заява про закриття рахунку та у інших випадках. Вказаної заяви від відповідача до банку не надходило, картка знаходиться у відповідача і до банку не поверталась. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснювали, що банківської картки в теперішній час не мають, її місцезнаходження їм не відомо. Про її втрату чи викрадення до правоохоронних органів не звертались, також пояснювали, що відповідач не звертався до банку з заявою про видачу нової картки. Вважали, що банк пропустив строк позовної давності і з цих підстав вважали за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. Судом встановлено, що ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року скасовані попередні судові рішення по вказаному спору, звернуто увагу суду, що потрібно з'ясувати строк дії банківської картки та коли закінчилась її дія, чи сплив строк позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч.4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням вказаних обставин і факту пред'явлення позову у вересні 2013 року. Суд вважає, що сторона відповідача не надала суду належних та допустимих доказів закінчення строку дії картки у певний період та погашення на момент закінчення строку дії картки своїх зобов'язань перед банком по поверненню кредитних коштів. Суд вважає, що як укладений сторонами договір, так і діюче законодавство, зокрема ч.1 ст. 509, ст. 526, ч.1 ст. 530, ст. 610, ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 631, ст. 1054, ч.1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1049, ч.2 ст. 1050 ЦК України покладає на відповідача обов'язок виконати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі та у певний строк, а у разі порушення цих зобов'язань - понести передбачену договором відповідальність. При цьому суд відзначає, що пункт 5.4 Правил користування платіжною карткою встановлює строк погашення по кредиту до останнього дня місяця встановленого на картці в разі відсутності мінімального обов'язкового платежу встановленого на кожний місяць, а відповідно до умов отримання кредиту відповідачем по цій справі, він зобов'язався погашати заборгованість платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, а пункт 3.1.3 Правил регулює порядок продовження строку дії картки в разі закінчення терміну її дії і не пов'язаний з обов'язком відповідача виконати взяті на себе зобов'язання. Таким чином строк позовної давності слід обраховувати з дня, яким є останнім днем погашення заборгованості відповідачем виходячи з його зобов'язання по сплаті щомісячно 7% від заборгованості. З розрахунку Банку вбачається, що, сплачуючи щомісячними платежами у вказаному розмірі заборгованість за кредитом, відповідач повинен був погасити всю заборгованість до 31 серпня 2011 року. Слід відмітити, що хоча договір в момент його укладення не містив строку повернення кредиту відповідачем, передбачений договором порядок погашення заборгованості фактично передбачає графік щомісячних платежів у визначеному договором розмірі, отже погашення кредитної заборгованості передбачає періодичні строки сплати чергових платежів, які визначені місяцями. Таким чином, разом зі встановленням п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг строку дії договору та встановленням порядку погашення заборгованості сторони встановили і строки виконання відповідачем окремих зобов'язань по внесенню щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця строку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з травня 2007 року, проте з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 12 вересня 2013 року. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 260 ЦК передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленимистаттями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За статтею 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В матеріалах справи відсутні дані про те, що між сторонами існує домовленість про збільшення позовної давності. За наведених обставин при вирішенні даної справи суд виходить із загального строку позовної давності у три роки, передбаченого ст. 257 ЦК України, та відсутності доказів про існування між сторонами договору про збільшення позовної давності, як це вимагається ст. 259 ЦК України. Щодо застосування 3-х річного строку позовної давності при вирішенні даної справи суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до роз'яснень, які надані у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 7 лютого 2014 року N 7 : "При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи) ". Згідно з ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу. При вирішенні даної справи суд керується правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13) за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки вони обов'язкові для усіх судів України. Зокрема, у названій постанові від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13) була висловлена наступна правова позиція. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Вбачається, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З урахуванням вищенаведеного при вирішенні питання про стягнення з відповідача суми заборгованості суд виходить з наступного. Судом встановлено і цих обставин відповідач не заперечує, що платежі по погашенню кредиту та інших нарахувань він не здійснює з травня 2007 року. Позовну заяву ПАТ КБ "Приватбанк" надіслав до суду 12 вересня 2013 року, а тому позивач втратив можливість у судовому порядку захистити своє порушене право про стягнення щомісячних платежів, нарахованих поза межами 3-річної позовної давності, тобто нарахованих до 31 липня 2010 року. При цьому суд виходить з того, що за умовами укладеного договору строк погашення кредиту, процентів по кредиту та ін. настає щомісяця за попередній місяць ( п.п. 5.3, 5.4). Таким чином вбачається, що нараховані за липень 2010 року суми мають бути сплачені у серпні 2010 року, а тому подавши до суду позов 12 вересня 2013 року Банк втратив можливість захистити своє порушене право на стягнення щомісячних платежів за липень, які мали бути сплачені у серпні 2010 року, а також у попередні до серпня 2010 року строки. За таких обставин суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 19904 грн. 49 коп. - загальної заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 вересня 2006 року, що утворилася станом на 31 липня 2013 року, яка складається з: - 1142 грн. 47 коп. - прострочена заборгованість за тілом кредиту в межах трирічної позовної давності (загальна заборгованість за кредитом за мінусом простроченої заборгованості за кредитом станом на 31 липня 2010 року, строк повернення якої наступив до вересня 2010 року: 8215,46 грн. - 7072,99 грн. =1142 грн. 47 коп. ) - 17338 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом в межах трирічної позовної давності (загальна заборгованість за процентами накопичувальним підсумком - за мінусом загальної заборгованості за процентами накопичувальним підсумком станом на 31 липня 2010 року, останній платіж за якою мав бути здійснений у серпні 2010 року : 31744 - 14406 грн. = 17338 грн.) - 500 грн. - штраф (фіксована частина), - 924 грн. 02 коп. - штраф (процентна складова) (5% від суми позову п. 8.6) (1142 грн. 47 коп. + 17338 грн. = 18480,47 грн. ; 5% від 18480,47 грн. = 924,02 грн.). Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 19904 грн. 49 коп. (1142 грн. 47 коп. + 17338 грн. + 500 грн. + 924,02 грн.) У задоволенні іншої частини позову ПАТ КБ "Приватбанк" необхідно відмовити у зв'язку з пропуском позовної давності. При вирішенні питання про розподіл судових витрат у справі суд керується вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позовні вимоги задоволені частково, на 47 %, а тому понесені ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати по сплаті судового збору у сумі 424,58 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у сумі 199,60 грн.

Outcome: partial