Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва, з позовом до Відкритого Акціонерного товариства Національної страхової компанії "Оранта" про стягнення страхового відшкодування, залучивщи в якості третьої особи [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що 28 березня 2014 року в м. Києві по вул. Тулузи, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено належний йому транспортний засіб - настав страховий випадок, про що було повідомлено відповідача. Він звернувся до відповідача із заявою щодо виплати страхового відшкодування на пошкоджений транспортний засіб Шкода д.н.з [NUMBER] внаслідок ДТП, яка сталась 28.03. 2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу РУТА д.н.з [NUMBER], цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за Договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.02.2014 року № АС 7693716. Відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 18 766 ( вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість ) гривень 16 копійок , але незважаючи на неодноразові вимоги позивача, відшкодування сплачено не було, а тому просив стягнути страхове відшкодування у розмірі 18 766 ( вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість ) гривень 16 копійок, пеню у розмірі 1957 гривень 85 копл, інфляційні збитки у розмірі в сумі 1590 гривень 16 коп. та судовий збір. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, підтримав та просив стягнути страхове відшкодування у розмірі 18 766 ( вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість ) гривень 16 копійок та витрати пов»язані з сплатою судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідач НАСК "Оранта" свого представника в судове засідання не направила, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду, про те, через загальну канцелярію надіслала за вх. № 58783 від 17.12. 2014 року про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнають в частині страхового відшкодування у розмірі 18 766 ( вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість ) гривень 16 копійок. Третя особа: [PERSON] позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, не спростовував та підтвердив факт ДТП, яке мало місце 28.03. 2014 року по вул. Тулузи,1 у м. Києві. Заслухавши пояснення позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, що 28 березня 2014 року приблизно о 16 год. 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Рута» д.н.з [NUMBER] , який належить йому на праві власності та рухаючись по вул. Тулузи,1 у м. Києві перед початком руху, порушуючи п. 10.1 ПДР, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Шкода д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження траснспортних засобів. ПостановоюСвятошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП шляхом накладення штрафу ( а.с.12). Відповідно до ст. 61 ч. 3, 4 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній чи кримінальній справі, що набрало законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.22 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Обов'язковий страховий ліміт - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов страхування. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 1 ст. 991 ЦК України передбачено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, зокрема, подання страхувальником завідома неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку (пункт 3) або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характері та розміру збитків (пункт 5). 19.08. 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати страхового відшкодування на пошкоджений його транспортний засіб Шкода д.н.з [NUMBER] внаслідок ДТП, яка сталась 28.03. 2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу «Рута» д.н.з [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за Договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від від 14.02.2014 року № АС 7693716 ( а.с. 9). Відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 18 766 ( вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість ) гривень 16 копійок, але незважаючи на неодноразові вимоги позивача, відшкодування сплачено не було. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів. Відповідно до п.1.3 ст.1 зазначеного закону потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Пунктом 1.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізи чні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями ( користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору, оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах страхове відшкодування). Разом з цим, п. 36.4 означеного Закону передбачено, що страхове відшкодування виплачується безпосередньо потерпілому ( іншій особі, що має право на страхове відшкодування), а п.35 Закону визначено, що заява про страхове відшкодування подається потерпілим чи особою, що має право на страхове відшкодування. До заяви про страхове відшкодування додається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування ( довіреність), або документ, що підтверджує право власності ( п. 35.2 Закону). Тобто , законом передбачено наявність у довіреності права на отримання страхового відшкодування. Отже, власником пошкодженого транспортного засобу Шкода д.н.з [NUMBER] є [PERSON] і саме він є потерпілою особою в розумінні п. 1.3 ЗаконуУкраїни "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з роз»ясненнями, викладеними в п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування", факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи зазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» у розмірі 18 766 ( вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість ) гривень 16 копійок підлягають задоволенню Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з п. 4 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03. 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"( із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 18 766 ( вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість ) гривень 16 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 243 гривні 60 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 979, 990, 991, 1187 ЦК України, Закону України "Про страхування"; ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", від 27.03.1992 року № 6;

Outcome: approved