Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з 18 вересня 1999 року вони зареєстрували з відповідачем шлюб, у Центральному Відділі реєстрації шлюбів з Державним центром розвитку сім"ї, актовий запис № 1450. Спільне життя між ними не склалося, оскільки вони мають різні погляди щодо сімейного життя, що призводить до виникнення стресових ситуацій, які завдають шкоди психологічному і фізичному стану здоров'я, з жовтня 2015 року шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, хоча і проживають в одній квартирі, але в окремих кімнатах. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, заперечувала проти примирення, оскільки у неї відсутні будь-які почуття до відповідача, пояснивши, що з жовтня 2015 року вони не підтримують шлюбні відносини, проживають в одній оселі в різних кімнатах. Відповідач [PERSON] заперечував проти розірвання шлюбу, надав свої письмові заперечення та пояснив у судовому засіданні, що 17 років вони з позивачкою знаходяться в законному шлюбі, мають спільну дитину. Позивачка також має дитину від першого шлюбу, [PERSON] [INFO], який з 1999 року по 2013 рік проживав однією сім'єю з ними. Він завжди опікувався створенням необхідних умов для нормального життя та розвитку своєї сім'ї, в тому числі як власної дитини так і сина Позивача від першого шлюбу [PERSON]. За весь період часу на протязі якого вони знаходяться в шлюбі, він завжди сплачував левову частину сімейних витрат (навчання, харчування, одяг, побутова техніка, відпочинок, сплата комунальних послуг та інше ). За цей час у спільну власність була придбана квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (договір купівлі продажу оформлений на Позивача) і між ними не вирішені майнові права. а для цього необхідний час. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме інтересам Позивача, його інтересам, та інтересам дитини. Вважає за необхідне зазначити, що він приймав активну участь у їх спільному вихованні дитини, та сприяв її духовному та фізичному розвитку, створював всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, що є підтвердженням ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 06.06. 2016 року про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Крім того, він має на утриманні батьків похилого віку та хворіє на цукровий діабет другого типу та просить зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення тривалістю у три місяці. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1999 року зареєструвавши його з відповідачем , у Центральному Відділі реєстрації шлюбів з Державним центром розвитку сім"ї, актовий запис № 1450(а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 5). Позивачка зазначила, що рішення про розірвання шлюбу є виваженим і наполягає на його розірванні, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, пояснив, що він намагався та приймав зусилля у налагодженні сімейних відносин, але примирення яке надавав уже суд у два місяці не дало бажаних результатів, а тому він просить продовжити строк на примирення у три місяці. Відповідно до ч. 5 ст. 191 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Разом з тим, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року (а.с.47-48) суд зупиняв розгляд справи до 22 червня 2016 року для примирення подружжя в два місяці, який суд вважав буде розумним та виваженим для відновлення сімейного життя подружжя . Про те сторони не відновили шлюбних стосунків, продовжують проживати в одній квартирі, приймати участь у вихованні неповнолітнього сина та як вбачається з пояснень відповідача цивілізовано вирішити майновий спір. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ"я сторін та враховуючи обов"язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Спільне життя між сторонами не склалося із-за різних поглядів на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Продовження примирення між сторонами неможливе, оскільки сторони з жовтня 2015 року припинили шлюбні відносини та не бажають їх відновлювати. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Щодо утримання та виховання неповнолітнього сина сторони визначилися в добровільному порядку. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. Сторони не підтримують подружні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сім`ї. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, існує формально і зберегти її неможливо, а тому приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved