Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на самочинного збудований гараж. Як доказ заявлених вимог вказує, що у 1986 році її чоловік [PERSON] поруч із житловим будинком збудував капітальний гараж. У 2003 році вона звернулась до виконавчого комітету Цуманської селищної ради для розширення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка була виділена ще у 1975 році, та передачі її у приватну власність разом із ділянкою, на якій був побудований гараж, її заяву було задоволено. Спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] прийняли вона та її діти, успадкувавши відповідні частини будинковолодіння. Просить суд визнати за нею право власності на самочинно побудований гараж, що знаходиться за адресою: смт. Цумань вул. Зелена, 1б Ківерцівського району Волинської області. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Представник Цуманської селищної ради в судовому засіданні позов не визнала, суду показала, що на даний час будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований гараж, у позивача не має, виконавчим комітетом лише надано дозвіл на розробку технічної документації на таку земельну ділянку, а тому в задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Цуманської селищної Ради депутатів трудящих № 62 від 17.10.1975 року земельну ділянку площею 1200 кв. м. в смт. Цумань по вул. Зелена, 1-в Ківерцівського району Волинської області виділено [PERSON] у безстрокове користування для будівництва одноквартирного житлового будинку (а.с. 6). Останній перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], позивачем по справі, з 14.07.1961 року і помер 02.04.1999 року (а.с. 35). Спадкоємцями після смерті якого є позивач та відповідач [PERSON] та [PERSON] Згідно архівних витягів з рішень Цуманської селищної ради Ківерцівського району № 5/13 та 5/14 від 06.02.2015 року [PERSON] надано дозвіл на розширення земельних ділянок для обслуговування жилого будинку до 0,15 га по вул. Зелена, 1 б у смт. Цумань Ківерцівського району Волинської області (а.с. 4-5).. Частиною 1 ст. 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. В силу ч. З ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України зазначено, що самочинним вважається будівництво, якщо воно збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі. Не може вважатися наданням земельної ділянки акт вибору, або лише рішення органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або для розробки проекту забудови. У п. 6 зазначеної Постанови вказано, що таке самочинне будівництво не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та продажу. Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (документами, що посвідчують право на земельну ділянку є: державний акт на право власності на земельну ділянку; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону). Позивачем не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку під самочинне будівництво. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації такого майна. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів. Статтею 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" встановлено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Згідно ч. 9 ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Як вбачається з матеріалів справи, отримання дозвільних документів на самочинне збудоване майно не проводилось. А тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed