Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] просить ухвалити рішення про встановлення факту смерті [INFO] її матері [PERSON] , [INFO] , в місті Ялта Автономної Республіки Крим, яка визначена Верховною Радою України тимчасово окупованою територією України. Вимоги обґрунтувала тим, що після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться по [ADDRESS] . Оскільки мати за життя заповіту не складала, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Проте нотаріус відмовив їй в оформленні документів на спадщину з тих причин, що свідоцтво про смерть матері не має законної сили, оскільки видане органами "так званої Республіки Крим". З цієї ж причини їй відмовив відділ РАЦСу по Любомльському та Шацькому районах у проведенні державної реєстрації смерті матері. У зв`язку із цим реєстрація смерті матері можлива лише на підставі рішення суду про встановлення заявленого нею юридичного факту. В судове засідання учасники справи не з`явились. Заявник у заяві просила розглянути справу за її відсутності. Від Любомльської міської ради надійшла заява, у якій міський голова просив розглянути справу за відсутності представника міської ради, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. З копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 22 січня 2021 року, свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] мала дівоче прізвище [PERSON] , народилася [INFO] в селі Лисняки Любомльського району Волинської області; 12 січня 1966 року уклала шлюб з [PERSON] , взявши собі його прізвище [PERSON] ; 19 березня 1968 року цей шлюб розірвала та відновила дівоче прізвище [PERSON] ; 17 квітня 1968 року уклала шлюб з [PERSON] та взяла собі його прізвище [PERSON] . Заявник є дочкою [PERSON] , народженою у першому шлюбі останньої з [PERSON] , що доводиться копіями свідоцтв заявника про народження серії [NUMBER] та про одруження серії [NUMBER] . Копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витягу про державну реєстрацію прав від 25 червня 2011 року № 30428392 стверджено, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходяться в [ADDRESS] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 жовтня 2020 року, "так званим 99100014 Ялтинським міським відділом РАЦСу Департамнту РАЦСу Міністерства юстиції так званої Республіки Крим", вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в місті Ялта так званої Республіки Крим Російської Федерації, актовий запис [NUMBER] . Відповідно до копії довідки про смерть № С-03374 від 20 жовтня 2020 року, виданої цим же "відділом РАЦСу так званої Республіки Крим", причиною смерті [PERSON] є набряк легень та атеросклеротична хвороба серця. Відповідно до виданої ВАТ «Кримська національна меморіальна компанія» від 27 жовтня 2020 року тіло померлої [PERSON] піддане кремації 27 жовтня 2020 року. На звернення заявника відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Любомльському та Шацькому районах Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 14 квітня 2021 року відмовив у державній реєстрації смерті [PERSON] з тих підстав, що свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане установою "так званої «республіки»", тому не має законної сили. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За змістом абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У статті\~3\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~від 15\~квітня 2014\~року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII) визначено, що тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону № 1207-VII Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно із ч.ч.1-3 ст.9 Закону № 1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже,\~видані установою "так\~званою Республіки Крим" на ім`я\~ [PERSON] свідоцтво\~про смерть\~серії [NUMBER] від 20 жовтня 2020 року та довідка про смерть № С-03374 від 20 жовтня 2020 року для державних органів, утворених відповідно до Конституції та законів України, та їх посадових і службових осіб, зокрема в даному випадку для органів нотаріату та державної реєстрації актів цивільного стану, не створюють правових наслідків та є недійсними. Разом із цим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду такої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, фактичні дані та інформація, що містять документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» смерть підлягає державній реєстрації. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою (пункт перший); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою (пункт другий). На підставі\~досліджених по\~справі фактичних\~обставин суд\~вважає достатньо\~доведеним той\~факт,\~що мати\~заявника [PERSON] померла [INFO] в\~місті Ялта Автономної Республіки Крим,\~яка є\~тимчасово окупованою\~територією,\~визначеною Верховною\~Радою України\~в силу Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII. Даний факт смерті для заявника має юридичне значення у першу чергу для легітимної реєстрації смерті матері у державному органі України, створеному у відповідності до Конституції і законів України, та подальшої реалізації нею спадкових прав після смерті матері як спадкоємцем першої черги за законом. Таким чином, судом встановлено достатні та обґрунтовані підстави для задоволення заяви в повному обсязі. У відповідності до вимог ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved