Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У червні 2015 позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про стягнення страхового відшкодування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10 липня 2014 року водій [PERSON], керуючи автомобілем «ГАЗ-3302», реєстраційний номер [NUMBER] на 293 км + 300 м. автодороги Харків-Сімферополь не витримав безпечної швидкості руху та дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у даному ДТП за ст. 124 КпАП України. Оскільки на момент ДТП відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» згідно із полісом № АІ/0708089 від 30 червня 2014 року, позивач 11 липня 2014 року звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП та, згодом, із заявою про виплату страхового відшкодування, проте жодних дій які б свідчили про виконання страховиком свого обов'язку по виплаті страхового відшкодування останнім вчинено не було. З метою визначення реальної вартості виконання робіт для відновлення пошкодженого автомобіля [PERSON] здійснив незалежне авто-товарознавче дослідження, за результатами якого вартість матеріального збитку склала 20 130 грн. Так як до цього часу страховиком не здійснено виплату страхового відшкодування, позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом й, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування, інфляційні витрати, 3% річних та пеню у розмірі 43 469,28 грн., моральну шкоду у розмірі 4 346,92 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Представник відповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ЦПК України, проте поштова кореспонденція, направлена на його адресу повернулась до суду з відміткою «за терміном зберігання». Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 липня 2014 року водій [PERSON], керуючи автомобілем «ГАЗ-3302», реєстраційний номер [NUMBER] на 293 км + 300 м. автодороги Харків-Сімферополь не витримав безпечної швидкості руху та дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у даному ДТП за ст. 124 КпАП України. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до полісу серії АІ/0708089 від 30 червня 2014 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент вчинення ДТП відповідальність [PERSON] була за страхована у ПрАТ «СК «Україна». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 50 000,00 грн, франшиза - 1 000 грн. (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи позивач, [PERSON] звертався до відповідача 11 липня 2014 року із повідомленням про ДТП та 16 липня 2014 року із письмовою заявою на виплату страхового відшкодування, проте жодних виплат на його користь відповідачем здійснено не було. З метою визначення реальної вартості виконання робіт для відновлення пошкодженого автомобіля [PERSON] здійснив незалежне авто-товарознавче дослідження у суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] й за Звітом від 23 березня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] склала 20 130 грн. 00 коп. Як вбачається з матеріалів справи, уточненою позовною заявою від 29 вересня 2015 року [PERSON] просив стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі 20 385 грн., виходячи із Розрахунку-фактури № 1146 від 15 квітня 2015 року (а.с.27), проте жодних доказів в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження вчинення розрахунків у даному розмірі суду не надав. Крім того, будь-яких доказів які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності звіту оцінювача ФОП [PERSON] від 23 березня 2015 року, чи доказів пов'язаних з його недостатньою професійною кваліфікацією, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності з положеннями п. п. 34.1., 34.2., 34.3., 34.4. ст. 34 цього Закону Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. Суд дійшов висновку, що відповідач, ПрАТ «СК «Україна», не прийняв рішення і не виплатив у встановлений строк позивачеві страхове відшкодування, що становить вартість матеріального збитку відповідно до Звіту від 23 березня 2015 року, взятого судом до уваги в сумі 20 130 грн. 00 коп., чим порушив його права, які підлягають захисту. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Так, пеня за період з 17 липня 2014 року по 29 вересня 2015 року складає 440 днів й, виходячи з розміру облікової ставки НБУ за вказаний період, нарахована на суму матеріального збитку у розмірі 20 130 грн., становить 10 352 грн. 34 коп. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», а відповідно до норм цивільного законодавства саме страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, суд дійшов висновку, що ПрАТ «СК «Україна» підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 11 715 грн. 00 коп. ((20 130 грн.*1582%) - 20 130 грн.) та 3% річних у розмірі 727 грн. 99 коп.((20 130 грн. * 3 *440)/365/100). Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення з ПрАТ "СК "Україна" моральної шкоди в сумі 4 346, 92 гривень, то вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки будь-яких належних в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказів того, що позивач зазнав ушкоджень здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, що дає підстави стягнути моральну шкоду зі страховика не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що частково позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, ст. ст. 22, 23, 625, 979 - 984, 988-992, 999, 1167, 1188 ЦК України, ст. 5, ст. 12, ст. 22, ст. 29, ст. 30, ст. 34, ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",

Outcome: partial