Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщинана все належне йому майно, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 13 вересня 2019 року син позивача від її імені, на підставі довіреності, звернувся до нотаріуса із метою отримання свідоцтва про право на спадщину на указане домоволодіння, але у видачі такого свідоцтва було відмовлено у зв`язку із ненаданням правовстановлюючого документа на домоволодіння. Посилаючись на ст.ст.16,328,1223,1225,1261 ЦК України, а також те, що [PERSON] за рішення міської ради мав право оформити своє право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами на своє ім`я, але за життя право власності не оформив та не зареєстрував, самочинно побудованих будівель і споруд не встановлено, житловий будинок був побудований у 1972 році, на домоволодіння мається технічний паспорт, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок із господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , за технічним паспортом, виготовленим станом на 22 листопада 2018 року КП ОМР "Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт" під літ. "А-1ж" житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м. та житловою площею 43,0 кв.м., під літ."а" - прибудова, під літ. "а1" - ганок, під літ. "Б" - літня кухня, під літ. "пг" - погріб з шийкою, під літ. "В" - сарай, під літ. "Г"- вбиральня, під №1 - ворота, під №2 - огорожа, на які мав право [PERSON] , який помер [INFO] , у порядку спадкування за законом. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують (а.с.37,58). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.59). Ураховуючи заяви сторін, суд визнав за можливе розглянути справу в їх відсутність, на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. На підставі копії свідоцтва про смерть судом установлено, що [INFO] у с.Криничне Тростянецького району Сумської області помер [PERSON] (а.с.20). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у т.ч. на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , розташованих на приватизованій земельній ділянці площею 0,0593 га та 0,411 га, що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №001826 від 22 лютого 2000 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-5913505902019 від 15 жовтня 2019 року (а.с.46-48). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Згідно ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, як дружина померлого (а.с.19), спадщину після смерті чоловіка прийняла, подавши відповідну заяву до нотаріуса, за наслідками якої була заведена спадкова справа за №139/2018 та частково її оформила, отримавши 05 грудня 2018 року свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та зареєструвала своє право власності (а.с.6-8,53-55). Натомість, свої спадкові права на жилий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , позивач оформити не має можливості у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на це нерухоме майно, про що мається письмова відмова нотаріуса від 30 вересня 2019 року (а.с.9). Згідно рішення виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів за №76 від 06 березня 1992 року та додатку №4 до нього [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності на жилий будинок під [ADDRESS] (а.с.17-18). Вказане спадкове домоволодіння знаходиться на приватизованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,470 га, із яких для індивідуального житлового будівництва - 0,059 га, для особистого підсобного господарства - 0,411 га, яка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Криничненської сільської Ради народних депутатів від 22 грудня 1999 року (а.с.46). За відомостями КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» на указаній земельній ділянці у 1972 році був побудований одноповерховий жилий будинок, який складається із 2-х жилих кімнат, загальною площею 59,4 кв.м. Самочинне будівництво відсутнє. Станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на нерухоме майно відсутня. За даними інвентаризації станом на 22 листопада 2018 року по [ADDRESS] розташовані такі будівлі і споруди: під літ. "А-1ж" - житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м. та житловою площею 43,0 кв.м., під літ."а" - прибудова, під літ. "а1" - ганок, під літ. "Б" - літня кухня, під літ. "пг" - погріб з шийкою, під літ. "В" - сарай, під літ. "Г"- вбиральня, під №1 - ворота, під №2 - огорожа (а.с.10). За замовленням [PERSON] на зазначене домоволодіння станом на 22 листопада 2018 року був виготовлений технічний паспорт (а.с.11-16). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року за №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за №1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року, справа №6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, відповідно до Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, відповідно до якої у Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР - пункту 16 зазначено «свідоцтво про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів». У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно (Лист Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року за №19-32/319) . За таких обставин, суд вважає, що позивач прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , набула право на спадкування права спадкодавця на жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на приватизованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , переданої [PERSON] за життя відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, та на підставі виданого свідоцтва про право власності, яке втрачене, позивач згідно із положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на цю спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за законом слід визнати за ним рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved