Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» (в подальшому - відповідач, Банк) про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу «Лояльний on-line» № [NUMBER] та відсотків у гривнях в розмірі 98000,00 грн., індексу інфляції - 1010,38 грн., 3% річних - 330,24 грн., а також інших витрат на ліки 307,55 грн., що разом складає 99648,17 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.10.2014 між нею та відповідачем в особі Кзьменко Ж.М., яка діяла на підставі довіреності №6/н від 24.12.2013, у відділенні за адресою: Донецька обл. м. Слов'янськ, вул. Жовтневої Рволюції, 27, було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on-line» № [NUMBER] (в подальшому Договір) у гривні. Відповідно до умов Договору сума вкладу складає 152000,00 грн., даний вклад залучається на строк із моменту зарахування на рахунок, вказаний в п.1.6.Договору [NUMBER], та по 03.11.2014 включно, процентна ставка на суму вкладу становить 21,5% річних. Згідно платіжного доручення №6260267 від 04.10.2014 позивачем було внесено на рахунок банку 152000,00 грн. Враховуючи положення п.1.11 Договору дія договору автоматично була продовжена на листопад та грудень 2014 року. Після закінчення новорічних свят 08.01.2015 (раніше не було змоги звернутися через свята) позивач звернулася до відповідача з заявою вх.№2746121 про вимогу повернути їй суму вкладу та нараховані відсотки за Договором. 03.02.2015 позивач повторно звернулася до відповідача з заявою вх..№2824225 з проханням повернути їй суму вкладу та нараховані відсотки за Договором. Однак станом на 17.02.2015 відповідач відповіді на вказані заяви позивача так і не надав, але в усній формі працівником банку було повідомлено, що коштів у Банку для повернення позивачу її суми вкладу та нарахованих відсотків відповідно до Договору немає. Починаючи з січня 2015 року позивач майже щодня стояла в черзі до відділень ПАТ «Дельта Банк» в м. Дніпропетровську, оскільки видавали по 500,00грн. за договорами банківського вкладу фізичним особам. Вказує, що за цей період понесла значних моральних та матеріальних затрат, оскільки майже кожного дня їй доводилось вистоювати у величезній черзі, а це пагубно впливало на її здоров'я та нервову систему, декілька разів у позивача піднімався тиск, внаслідок чого доводилося викликати швидку допомогу та нести матеріальні затрати, купуючи собі ліки. З січня по 17 лютого 2015 року позивачем було отримано у відділеннях банку відповідача м. Дніпропетровська частину коштів за Договором, тому сума заборгованості по вкладу за Договором станом на 17.02.2015 становить 98000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості, наведеного у позовній заяві, борг відповідача перед позивачем становить 98000,00 грн., індексу інфляції - 1010,38 грн., 3% річних - 330,24 грн., а також інших витрат на ліки 307,55 грн., що разом складає 99648,17 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином. 12.05.2015 на адресу суду надійшла заява позивача, в якій позивач просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримає в повному обсязі із зазначених в ньому підстав. Представник відповідача також до суду не з"явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином; до канцелярії суду подав письмові заперечення, пославшись на те, що з 03 березня 2015 року Постановою Правління НБУ від 02.03.2015 №150 банк віднесено до неплатоспроможних з введенням тимчасової адміністрації; вказані обставини свідчать про те, що вимоги позивача про повернення коштів будуть задовольнятися відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Дослідивши матеріали справи та письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Судом встановлено, що 04.10.2014 між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on-line» № [NUMBER] у гривні, згідно якого [PERSON] зобов'язалася розмістити банківський вклад в розмірі 152000,00 грн. в АТ «Дельта Банк», а Банк зобов'язався повернути банківський вклад та виплатити вкладникові, а з урахуванням п.1.11. Договору в разі кожного продовження дії Договору процентна ставка збільшується на 1% річних для вкладів у національній валюті (а.с.7). Згідно з п.1.10 Договору банківського вкладу Вклад виплачується Вкладнику або уповноваженому представнику Вкладника по закінченню строку залучення вкладу, зазначеного в п.1.3 даного Договору, шляхом виплати готівкою з каси відділення банку, в якому вклад було оформлено відповідно до вимог чинного законодавства України. Пунктом 1.3. Договору передбачено, що вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6. цього Договору, та по 03 листопада 2014 року включно. На виконання зазначених умов Договору банківського вкладу позивач 04.10.2014 внесла грошові кошти на вкладний банківський рахунок [NUMBER] (відкритий відповідно до п.1.6 Договору банківського вкладу) (а.с.8). Відповідно до п. 1.10. Договору вклад виплачується Вкладнику або уповноваженому представнику Вкладника по закінченню строку залучення вкладу, зазначеного в п. 1.3. даного Договору, шляхом виплати готівкою з каси відділення Банку, в якому Вклад було оформлено, відповідно до вимог чинного законодавства України. Встановлено, що позивач 08.01.2015 звернулася до відповідача з заявою про повернення суму вкладу та нараховані відсотки за Договором, оскільки з 01.01.2015 по 07.01.2015 були вихідними днями (а.с.9). 03.02.2015 позивач повторно звернулася до відповідача з заявою аналогічного змісту, однак станом на 17.02.2015 відповідач відповіді на вказані заяви не надав (а.с.10). З січня по 17 лютого 2015 року позивачем було отримано у відділеннях банку відповідача м. Дніпропетровську частину коштів за Договором, тому сума заборгованості по вкладу за Договором станом на 17.02.2015 становить 98000,00 грн., індексу інфляції - 1010,38 грн., 3% річних - 330,24 грн., а також інших витрат на ліки 307,55 грн., що разом складає 99648,17 грн. Відмова відповідача у видачі належних позивачу коштів обмежує її право користування, володіння та розпорядження своєю власністю, що є порушенням ст. 41 Конституції України. Посилання представника відповідача на запровадження тимчасової адміністрації є безпідставним, оскільки порушення взятих на себе зобов'язань відбулось до прийняття Правлінням НБУ постанови від 02 березня 2015 року. Крім того, згідно ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Отже, вимоги позивача в частині виплати суми вкладу, нарахованих процентів, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних згідно ст. 625 ЦК України, є повністю обгрунтованими, виходячи з того, що позивачем розраховані вказані суми в період з 08.01.2015 по 17.02.2015, тобто до прийняття Постанови Правління НБУ №51 від 02 березня 2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", знайшли своє підтвердження під час їх розгляду в суді та підлягають задоволенню. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивачем не надано суду доказів підтвердження факту заподіяння моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав позивач, в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми моральної шкоди суд вважає безпідставними, не обгрунтованимиі і у суду немає підстав вважати, що відповідач своїми діями завдав позивачу моральної шкоди. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 993,41 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial