Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач подав до суду вказану позовну заяву, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] є двоюрідним братом дружини позивача. На його прохання він був зареєстрований у даному будинку через відсутність у нього будь-якої реєстрації. Проте жодного разу [PERSON] у цьому будинку не проживав, спільного господарства не вів, його особистих речей у даному будинку, господарських будівлях, на території домогосподарства немає, комунальні платежі він теж не платить. Основною причиною звернення до суду стало те, що позивач з дружиною є людьми похилого віку, отримують мінімальну пенсію і через реєстрацію відповідача не можуть оформити державну субсидію на сплату комунальних послуг. Проте, через відсутність будь-яких зв`язків з відповідачем вже тривалий період, позивач не може зобов`язати його знятись з реєстрації у своєму будинку. Позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] внаслідок відсутності в ньому понад шість місяців без поважних причин. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи в силу ст. 128, 131 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. Копію позовної заяви з додатками відповідач не отримав, рекомендований лист з повідомлення про вручення поштового відправлення повернувся на адресу суду з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання". Заперечення проти позову не надсилав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04 грудня 1995 року. Право власності зареєстровано в реєстрі за № 23 від 04 грудня 1995 (а.с. 6). З актів обстеження проживання, складених комісією в складі: в.о. старости Гребенівського старостинського округу Ржищівської міської ради Київської області Василенка В.В. та громадян [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що за адресою домоволодіння: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є двоюрідним братом [PERSON] , який ніколи не проживав у цьому будинку та був у ньому зареєстрований формально на його власне прохання. Особистих речей та предметів домашнього вжитку [PERSON] у даному житловому будинку та на території домоволодіння немає, участі у веденні спільного господарства ніколи не приймав, за комунальні послуги не платив (а.с. 7, 8, 9, 10). Згідно з довідкою виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 267 від 30 вересня 2020 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять: дружина [PERSON] , дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , онуки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , двоюрідний брат - [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частинами третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] був зареєстрований у будинку позивача, за адресою: [ADDRESS] , проте ніколи у даному будинку не проживав, тому втратила право користування цим житлом. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. В порядку ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн 80 коп. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved