Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому 15 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 956. Під час шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом з нею. Стверджує, що сімейне життя не склалося, у зв»язку з чим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 березня 2015 року шлюб між нею та відповідачем- розірвано. Додає, що 01 березня 2015 року між нею та [PERSON] вирішено в добровільному порядку питання виховання та утримання малолітнього сина [PERSON]. Згідно п. 2.1.1. вищевказаного договору батько зобов'язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання сина в розмірі 3000 (три тисячі) грн. до досягнення дитиною повноліття. Зазначені кошти повинні передаватись щомісячно в переказом на картковий рахунок № [NUMBER], який відкрито в ПАТ КБ «Приватбанк» з 5 (п'ятого) по 10 (десяте) число місяця, за який здійснюється оплата, але відповідач порушує умови договору, тобто не сплачує в добровільному порядку аліменти. При визначенні розміру аліментів було враховано, що син часто хворіє, перебуває на обліку у лікаря із діагнозом епілепсія та полікізтоз нирок та потребує значних коштів на лікування. Стверджує, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, займається підприємницькою діяльністю та отримує доходи в розмірі 10000-12000 грн. щомісяця та за ним зареєстрована на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Інших дітей чи осіб, які б перебували у нього на утриманні немає. Додає, що їх син хворіє та перебуває на «Д» обліку в лікарів із діагнозом: ниркова недостатність, епілепсія. У зв'язку із хворобою його сина - епілепсією, дитині необхідно постійно приймати лікарський препарат «Депакін Хроно» по 2 таблетки щоденно, а вартість даних ліків становить майже 355 грн. та в місяць необхідно 2 упаковки, тобто 710 грн. Також в період з 14.12.2015 року по 21.12.2015 року син перебував на стаціонарному лікуванні в Чернівецькій міській дитячій клінічній лікарні з діагнозами: гострий тонзилофарингіт середньо важкий перебіг, Гіпертермічний синдром, Кетоацидотичний синдром, Полікістоз обох нирок, Деформація жовчного міхура. На лікування сина витрачено 3448 грн. 85 коп. Також їхній син відвідує курси з вивчення іноземної мови в ТОВ «Центр Іноземних Мов ASAP», де вартість навчання в місяць становить: за вересень 2015 року: 1040 грн., за жовтень-листопад по 1170 грн. на місяць, в грудні у зв'язку із хворобою - 130 грн. Тобто щомісячно передбачувані додаткові витрати на придбання протиепілептичних препаратів та витрат пов'язаних із навчанням стабільно становлять майже дві тисячі гривень і половину даних витрат відповідач зобов'язаний також нести. Стверджує, що фактичні витрати понесені у зв'язку із перебуванням сина в лікарні становили 3448 грн. 85 коп. Вважає, що відповідач [PERSON] зобов'язаний приймати участь у витратах, пов'язаних з лікуванням сина у розмірі половини від понесених витрат, що становить 1724 грн. На підставі вищевикладених обставин, збільшуючи позовні вимоги, просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, щомісячно до досягнення сином повноліття починаючи з 01 березня 2015 року; стягнути з [PERSON], на її користь додаткові витрати на сина [PERSON],в розмірі 1000 грн. щомісячно; стягнути з [PERSON] на її користь з 1724 (одну тисячу сімсот двадцять чотири) гривень понесених витрат на лікування сина. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали частково. Відповідач буде мати можливість сплачувати аліменти у розмірі однієї тисячі гривень щомісячно та п"ятсот гривень додаткових витрат на утримання сина. Заявлену позивачкою та її представником суму аліментів немає змоги оплачувати , оскільки має не великий заробіток. Також погодився сплатити 1724 гривні витрат, понесених на лікування сина. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, винесеного 19.03.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. /а.с. 9/. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до копії свідоцтва про народження у шлюбі позивачки з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] / а.с.8/. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Сторони скористалися своїм правом, передбаченим ст. 189 СК України та 01.03.2015 року уклали договір про визначення місця проживання сина, умови його утримання та участі батьків у його вихованні. Договір про сплату аліментів є різновидом цивільно-правових договорів та регулюється сімейним та цивільним законодавством. Даний договір заснований на одному із загальних принципів регулювання сімейних відносин, відображеному у ст. 9 СК, якою встановлено положення про те, що регулювання сімейних відносин може відбуватися за домовленістю (договором) між учасниками цих відносин. Зазначений договір спрямований на настання правових наслідків, передбачених нормами сімейного законодавства, - на надання батьками утримання їхній дитині. Як і будь-який цивільно-правовий договір, даний договір для його чинності повинен відповідати загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Водночас, при укладанні та виконанні договору про сплату аліментів на дитину, відповідно до положень ст. 8 СК, застосовуються відповідні норми ЦК, зокрема, норми розділу II книги п'ятої, що визначають загальні положення про договір. Частинами 1 та 2 ст. 181 СК України , передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зокрема, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При укладенні договору батьки дитини вправі визначити розмір, порядок та форму (способи виконання обов'язку утримання дитини), а також інші умови надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Аліменти за домовленістю батьків можуть сплачуватися у твердій грошовій сумі, сплачуваній періодично чи одноразово, у частках від заробітку (доходу) платника, шляхом надання майна або іншим шляхом, встановленим сторонами у договорі. Строки сплати аліментів визначаються батьками у договорі самостійно, але з урахуванням положення про те, що вони не будуть порушувати права дитини. У свою чергу, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 16) підкреслено, що умови договору про сплату аліментів на дитину (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу Згідно з наданою ксерокопією договору про визначення місця проживання сина, умови його утримання та участі батьків у його вихованні, укладеного 01.03.2015 року , вбачається, що сторони по справі погодивши усі істотні його умови, нотаріально не завірили договір. Чинним законодавством передбачено обов'язкову письмову форму укладення договору про сплату аліментів та його нотаріальне посвідчення. Договір про сплату аліментів, не посвідчений нотаріально, є недійсним (нікчемним) відповідно до положень, передбачених ч. 4 ст. 203 та ч. 1 ст. 220 ЦК. Нотаріальна форма договору про сплату аліментів надає можливість виконати його у примусовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Так, передбачено, що у випадку невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором про сплату аліментів, аліменти з нього можуть стягуватися не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. Таке стягнення відбувається у примусовому порядку з дотриманням вимог, закріплених Законом України "Про виконавче провадження". Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилалася на те, що у зв»язку з невиконанням відповідачем умов вищевказаного договору, вважає за необхідне стягнути з нього аліменти у розмірі три тисячі гривень, починаючи з 01.03.2015 року, тобто з моменту погодження умов договору про визначення місця проживання сина, умови його утримання та участі батьків у його вихованні. Проте, слід звернути увагу на те, що даний договір , у силу ч. 4 ст. 203 та ч. 1 ст. 220 ЦК України , не породжував обов»язку щодо виконання його умов. Крім того ,відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 16 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Договір про сплату аліментів на дитину, (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За минулий час аліменти можуть бути присуджені тільки за певних умов, а саме якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК). Таким чином, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині або непрацездатній особі; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обо в'язків щодо утримання дитини. Отже, слід зробити висновок, що недотримання форми нотаріального посвідчення згаданого договору, є підставою для відмови позивачці у частині вимог про стягнення аліментів з відповідача за минулий час , тобто з 01.03.2015 року. Щодо решти позовних вимог позивачки, слід зазначити наступне: Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи матеріальне становище відповідача і часткове визнання позову, суд вважає, що з нього підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі однієї тисячі гривень, починаючи з дня пред»явлення позову до суду. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання сина та реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Крім того, малолітній [PERSON] перебуває на обліку у лікаря з діагнозом епілепсія та полікістоз нирок, що потребує певних витрат на лікування. Позивачка надала суду відповідні витяги з історії хвороби сина та квитанції про витрати на лікування у сумарному розмірі 3448,85 гривень. Суд вважає, що з відповідача слід стягнути половину даних витрат, що становить 1724 грн. Також , згідно довідки №24 від 28.12.2015 , [PERSON] навчається в ТОВ « Центр Іноземних мов» з 05.09.2015 року в групі англійської мови і з підготовки до школи (а.с. 96). За період з вересня по грудень 2015 року позивачка оплатила вартість навчання у розмірі 3640 гривень. Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Враховуючи матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку , що з відповідача слід стягнути додаткові витрати на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 500 гривень щомісячно. При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує положення ст. 141 СК України, згідно якої мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню,

Outcome: partial