Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

23.09.2021 [PERSON] звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з цивільним позовом до Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності на майно та встановлення юридичного факту. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла її мама [PERSON] , [INFO] помер її батько [PERSON] , а [INFO] - баба [PERSON] . У зв`язку із оформленням спадщини після смерті [PERSON] їй стало відомо про те, що згідно рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів №233 від 19.12.1989 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . 18 жовтня 2000 року виконавчим комітетом Поберезької сільської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на вказане вище будинковолодіння. Зазначила, що 15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність". На момент вступу в дію даного закону в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які стали співвласниками будинковолодіння в рівних долях, тобто їм належало на праві спільної сумісної власності по 1/3 частці домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] мама [PERSON] померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина все належне їй майно в тому числі на 1/3 частку в будинковолодінні у [ADDRESS] . Після смерті мами спадщину прийняв її чоловік [PERSON] (спадкоємець за законом першої черги) шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном та став власником 2/3 частини спірного будинковолодіння. Однак, у встановленому законом порядку та строки не оформив свої спадкові права. [INFO] батько також помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі на 2/3 частки в будинковолодінні у [ADDRESS] . Після смерті батька спадщину прийняла його мама [PERSON] оскільки баба постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно баба в нотаріальному порядку не оформила свої спадкові права. 05 травня 2005 року [PERSON] , при житті, склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та внесено в реєстр за №56 про те, що після її смерті, все належне їй майно заповідає внучці [PERSON] . [INFO] баба також померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на будинковолодіння у [ADDRESS] та на інше спадкове майно. Зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі до Тисменицької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавала. Стверджує, що державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В., відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно (домоволодіння) у зв`язку з тим, що будинковолодіння є колгоспним двором і співвласниками є всі члени двору, тому неможливо встановити спадкову масу, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.09.2021р. за №144/02-31. Рекомендовано звернутися до суду і в судовому порядку вирішити питання про визнання за собою права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Крім того, вона повинна довести родинні зв`язки між бабою і батьком, оскільки в свідоцтві про народження батька зазначено, що його батьками є « [PERSON] » та « [PERSON] » замість правильно « [PERSON] » та « [PERSON] ». Чому в свідоцтві про народження батька зроблено такий запис їй невідомо. Внести виправлення в актовий запис про народження, в даний час, неможливо у зв`язку із смертю батька та баби. Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.11.2021 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання, що [PERSON] проживала по [ADDRESS] з сином [PERSON] . Вказала, що позивач є внучкою [PERSON] та проживала за вищевказаною адресою до 2004 року. Інших спадкоємців крім [PERSON] немає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання, що [PERSON] проживала по [ADDRESS] з сином [PERSON] . Вказала, що позивач є внучкою [PERSON] . Вони проживали разом за вищевказаною адресою до 2004 року, а потім поїхали жити в м. Львів. Вислухавши думку позивача та його представника, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд встановлює факти родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Однак, як вбачається з довідок Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області від 01.09.2021 №437 та від 15.09.2021 №464 [PERSON] є сином [PERSON] . Відтак з оглянутих вище документів та показів свідків, суд вважає доведеним факт родинних відносин, між[PERSON] та матір`ю [PERSON] . Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, Крім того, відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Факт, який просить встановити позивач, знайшов своє підтвердження на підставі поданих письмових доказів. Встановлення факту родинних відносин має для позивача юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати право на спадкування. Також, щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом її відкриття є день її смерті. Згідно з рішенням виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів №233 від 19.12.1989 року за [PERSON] , як головою колгоспного двору, визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Статтями 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності. 15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність". На момент вступу в дію Закону України „Про власність" в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, даний факт підтверджено довідкою, виданою виконавчим комітетом Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області за №437 від 01.09.2021. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , стали співвласниками будинковолодіння в рівних долях, тобто їм належало на праві спільної сумісної власності по 1/3 частці домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 04.05.2000 серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно з вимогами ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР (редакції 1963 року) після смерті [PERSON] спадщину прийняв її чоловік [PERSON] (спадкоємець за законом першої черги) шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області за №464 від 15.09.2021 та став власником 2/3 частини спірного будинковолодіння. Однак у встановленому законом порядку та строки останній не оформив свої спадкові права. Як вбачається з свідоцтва про смерть виданого 03.05.2004 серії [NUMBER] [INFO] [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі на 2/3 (1/3+1/3) частки в будинковолодінні у [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268 ЦК після смерті [PERSON] спадщину прийняла його мама [PERSON] оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області за №465 від 15.09.2021. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно в нотаріальному порядку не оформила свої спадкові права. 05 травня 2004 року [PERSON] , при житті, склала заповіт, який було посвідчено секретарем Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та внесено в реєстр за №56 про те, що після її смерті, все належне їй майно заповідає внучці [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області за №436 від 01.09.2021 року вказаний вище заповіт не змінювався і не відмінявся. Згідно з свідоцтвом про смерть виданого 13.10.2011 серія [NUMBER] [PERSON] [INFO] померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на будинковолодіння у [ADDRESS] та на інше спадкове майно. Відповідно до вимог ст. ст. 1235, 1268-1270 ЦК України позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі до Тисменицької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру та копією заяви від 06.03.2012 року за №243, спадкова справа №111/2012р. Заяву про відмову від спадщини позивач до нотаріальної контори не подавала. Інших спадкоємців на майно покійної за законом або заповітом, які б у встановленому законом порядку заявили про свої спадкові права, немає. Так, позивач звернулась до державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В., однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, що визначені п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Приписами ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Отже, ст.392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Як встановлено ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина перша статті 1297 ЦК передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, оскільки встановлено, що батько [PERSON] [PERSON] є сином [PERSON] , позивач на час відкриття спадщини постійно проживала з спадкодавцем, від прийняття спадщини не відмовлялась, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказане майно, тому позов слід задовольнитиповністю.

Outcome: approved