Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

у жовтні 2019 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 08 лютого 2013 року, який був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останньому було видано кредит у розмірі 3 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту порушені. Згідно з п. 2.1.1.4.2. «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором. Станом на 30 вересня 2019 року заборгованість відповідача становить 125 776,45 грн., що складається з: - 3 300 грн. заборгованість за кредитом, - 122 476,45 грн. заборгованість за простроченим за користування кредитом з 08.02.2013 по 30.07.2018р. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. (а.с. 47) Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року задоволено позов АТ КБ "Приватбанк". Постановлено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" 3 300 грн. заборгованості за кредитом, 122 476,45 грн. заборгованості за простроченим за користування кредитом з 08.02.2013 р. по 30.07.2018 р. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (а.с. 54) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року, а справа призначена до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. (а.с. 105) Відповідач [PERSON] надав письмові пояснення. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 08.02.2013 р. в приміщенні ПриватБанку він отримав платіжну картку з кредитними коштами в сумі 3 300 грн., заповнивши Анкету - заяву, куди вніс персоналі дані про особу. При цьому, відповідач не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. В квітні 2015 року з метою закриття банківської картки, строк дії якої закінчувався, відповідач з"явився до банку, де йому повідомили про наявність заборгованості у розмірі 8 000 грн. Не перевіряючи правильність нарахування заборгованості, [PERSON] сплатив вказану суму заборгованості. З вказаного часу він не здійснював жодної банківської операції по вказаній картці, вважаючи, що взаємовідносини з банківською установою врегульовано і припинено. В судове засідання позивач АТ КБ "ПриватБанк" не забезпечив явку свого представника. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. (а.с. 42) Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення. Вислухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, з наступних підстав. Звертаючись у суд з даним позовом, АТ КБ "Приватбанк" зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування патіжною карткою ", затверджених наказом № СП-2010 - 256 від 06.03.2010 р. та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договвір, що підтверджується підписом у заяві. Суд не може погодитися із такими доводами позивача, оскільки вони не відповідають матеріалам справи. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що відповідно до укладеного договору від 08.02.2013 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підтвердження умов договору АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості, копію виписки з рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] , довідку про видані кредитні картки та копію паспорта [PERSON] (а.с. 6-32). Проте, вказані документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису [PERSON] . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Вказана анкета-заява не містить даних про умови кредитування, в ній відсутня відмітка про те, яку саме картку мав намір отримати відповідач, а також бажаний кредитний ліміт (а.с. 6). 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування кредитними коштами є безпідставними. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідач [PERSON] зазначив, що повернув АТ КБ «Приватбанк» кошти, які він використав. З наданої позивачем виписки з рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , вбачається, що доводи відповідача підтверджуються. (а.с. 4-5) Враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по тілу кредиту також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed