Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

27 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] Миколаївського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення №583-к від 20 липня 2018 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі. В обґрунтування вимог позивач послалася на те, що заява про звільнення за угодою сторін не відповідає її реальному волевиявленню, оскільки написана нею вимушено внаслідок психологічного тиску та морального примусу. Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року замінено неналежного відповідача [PERSON] Миколаївського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на належного Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України». У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила про їх задоволення. Суду пояснила, що тривалий час працювала на посаді старшого контролера-касира у філії Снігурівське відділення Ощадбанку, зауважень щодо її роботи з боку керівництва не було. У червні 2018 року у філії було виявлено факт привласнення коштів працівниками відділення за ощадними книжками клієнтів та за цим фактом розпочато службове розслідування. Було встановлено, що до крадіжки причетна [PERSON], яка підробляла підписи клієнтів в заявах про видачу готівки. Вона також візувала ці заяви, довіряючи колезі. Також на довірчих відносинах в порушення вимог інструкції залишала грошові кошти на столі, не перевіряючи у наступному їх кількості. 20 липня 2018 року в кінці робочого дня їй зателефонувала керівник філії [PERSON] та повідомила, що у зв»язку з виявленим фактом привласнення коштів її може бути звільнено з займаної посади та запропонувала написати заву про звільнення за угодою сторін. Побоявшись, що її буде звільнено за статтею, вона написала заяву на ім»я керівництва з проханням звільнити її за угодою сторін. Вже після робочого дня її заяву було відправлено на головне управління електронною поштою. Того ж дня її було ознайомлено з наказом про звільнення. 24 липня 2017 року подала заяву про відкликання заяви про звільнення, однак їй було відмовлено. Все це відбувалося швидко, вона не мала можливості усвідомити всього, що відбувалося. Заява про звільнення була написана нею під тиском керівника і не відображає її бажання. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, підтримав обставини викладені у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що звільнення позивача відбулося за її бажанням та за домовленістю з відповідачем, після узгодження даного питання та із зазначенням дати. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що [PERSON] з 1997 року працювала на різних посадах у відповідача. Наказом №39 від 29 серпня 2007 року [PERSON] прийнято на посаду старшого касира ТВБВ №3255/039 [PERSON] Снігурівське відділення Ощадбанку №3253 ВАТ «Ощадбанк України», з 16 жовтня 2010 року переведена у зв»язку з реорганізацією філії на рівнозначну посаду у територіальне відокремлене безбалансове відділення №10014/099 ВАТ «Ощадбанк», наказом №375/1-к від 03 липня 2017 року з 03 липня 2017 року переведена на посаду старшого контролера-касира ТВБВ №10014/099 ПАТ «Ощадбанк», що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-1 №5197060, заведеної 01 серпня 1980 року (а.с.4-8). 20 липня 2018 року [PERSON] власноручно написала заяву на ім'я начальника [PERSON] Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON], у якій просила звільнити її з займаної посади з 20 липня 2018 року за угодою сторін (а.с.13). Наказом №583-к від 20 липня 2018 року заяву [PERSON] задоволено, її звільнено з посади старшого контролера-касира ТВБВ №10014/099 філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» 20 липня 2018 року за п.1 ст.36 КЗпП України- угодою сторін, (а.с.17). Позивач ознайомлена з наказом під підпис; будь-яких зауважень чи незгоди при ознайомленні з наказом нею висловлено не було. Згідно з висновком комісії від 20 липня 2018 року, проведеного за результатами службового розслідування з 20 червня 2018 року по 20 липня 2018 року на підставі наказу філії-Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" від 20 червня 2018 року №1623 "Про проведення службового розслідування та призначення комісії", встановлено допущення [PERSON] порушення трудових обов'язків, які унеможливлюють довірити їй роботу з коштами у зв'язку з порушенням вимог з виконання своїх посадових обов'язків, недотриманням вимог внутрішніх нормативних документів, у зв'язку з чим комісією зроблено висновок про застосування до винного співробітника міри дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. 24 липня 2018 року позивачем на імя начальника [PERSON] Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON]М направлено заяву про відізвання заяви про її звільнення від 20 липня 2018 року, як такої, що написана під тиском та примусом керівництва (а.с.3). Листом начальника філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 02 серпня 2018 року позивачу розяснено, що звільнення мало місце за взаємної згоди роботодавця і працівника, про що було видано наказ, з яким позивач ознайомилася особисто (а..11). Відповідно до п. 1\~ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Згідно роз'яснень викладених у п. 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1\~ст. 36 КЗпП України\~(за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Судом встановлено, що взаємної згоди ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] про анулювання домовленості про звільнення позивача з роботи не було. Крім того, судом не встановлено доказів того, що заява позивача про звільнення подана під тиском роботодавця та не містить його волевиявлення. Так, на підтвердження доводів позивача у цій частині судом було допитано свідків. Свідок [PERSON] суду показала, що працювала у відділенні Ощадбанку разом з [PERSON] на посаді завідувача. При проведенні документальної ревізії діяльності відділення у червні 2018 року були виявлені факти привласнення грошових коштів клієнтів працівниками відділення. За даними фактами проводилося службове розслідування. 20 липня 2018 року в кінці робочого дня [PERSON] зателефонувала керівник відділення [PERSON], після [PERSON] написала заяву про звільнення за угодою сторін. Заяву їй продиктувала [PERSON], після цього вони відправили заяву електронною поштою на головне управління, а на зворот надійшов наказ про звільнення, з яким [PERSON] ознайомилася. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала на посаді керуючої Снігурівського відділення Ощадбанк. 20 липня 2018 року за результатами службового розслідування факту привласнення грошових коштів працівниками відділення, до якого була причетна і [PERSON], було прийнято рішення про їх звільнення за втрати довіри. Про таке нею було доведено до відома [PERSON] та запропоновано звільнення за угодою сторін, на що [PERSON] прийняла рішення звільнитися саме за такої підстави. 20 липня 2018 року [PERSON]М написала відповідну заяву, яку наприкінці робочого дня вони відправили електронною поштою до головного управління. [PERSON] запитувала у неї як правильно написати таку заяву, вона їй роз»яснила. [PERSON] при написанні заяви була спокійною. Відповідно до ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заява про звільнення була написана всупереч її волі та під впливом психічного примусу, допитані судом свідки такої обставини суду не підтвердили. Подальша зміна ставлення позивача до заяви про звільнення, шляхом її відкликання, не може позначитись на правах роботодавця у висловленні своєї позиції шляхом її задоволення, оскільки діючим трудовим законодавством можливість відкликання працівником заяви про звільнення не передбачено. Анулювання домовленостей між працівником і власником підприємства про припинення трудового договору за п.1ч.1ст.36\~КЗпП\~може мати місце лише при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу та працівника. Наведений висновок, є усталеною правовою позицію Верховного Суду України, висловленої та підтриманої на протязі тривалого часу, в тому числі у рішенні №6-18774св09 від 13.01.2010 року. Враховуючи, що позивач особисто в заяві від 20 липня 2018 року просила звільнити її з вказівкою конкретної підстави та з зазначенням конкретної дати звільнення, тож суд не вбачає підстав вважати, що в цьому випадку звільнення позивача відбувалось з порушення порядку звільнення працівника. З наказом про звільнення позивачка була ознайомлена у день його винесення. Пропозиція роботодавця про звільнення та подання [PERSON] 20 липня 2018 року відповідної заяви вказують про досягнення домовленості на звільнення працівника за згодою сторін. Крім того, як зазначено у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватися як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст..38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки судом не встановлено, що звільнення позивача було незаконним, підстави для виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу відсутні. Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заява про звільнення написана була під впливом психічного примусу, а також, що звільнення її відбулось без дотримання положень чинного законодавства, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed