Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

19 грудня 2016 року позивач звернувся до суду із вказаними вимогами, мотивуючи їх тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частина садибного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована за адресою: [ADDRESS], за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,4353 га, розташована в [ADDRESS] за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняв, але не може її оформити в нотаріальному порядку, тому змушений звернутися до суду для захисту свого права шляхом його визнання. Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява з проханням судовий розгляд справи проводити без участі позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява за підписом сільського голови Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області з проханням справу розглядати без представника відповідача. Позов визнає. Третя особа Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі в судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява третьої особи, в якій остання просить суд проводити судове засідання за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно довідки виданої виконкомом Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 419 від 19.07.2016, житловий будинок [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відносився до категорії колгоспних дворів. До складу даного колгоспного двору входили [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с. 15/. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки станом на 15.04.1991 до складу колгоспного двору входили [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому кожен з них мав право на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] Згідно довідки № 230 від 13.07.2016, виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, право власності на житловий будинок [ADDRESS], зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Козелецької райради народних депутатів 04.12.89р., на основі рішення № 114 від 20.06.1989 р. /а.с. 20/. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду від 24 червня 1983 року № 14 зі змінами та доповненнями від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15 свідоцтва про право власності, які видані на голову колгоспного двору є недійсними та підлягають заміні. 20 квітня 2000 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення Євминської сільської ради від 16.04.1998, було виготовлено та видано державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю площею 0,25 га в межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS] за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель /а.с. 22/. 20 квітня 2000 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення Євминської сільської ради від 16.04.1998, було виготовлено та видано державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю площею 0,44 га в межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS] за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства /а.с. 27/. [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане 27.09.2012 виконавчим комітетом Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області) /а.с. 11/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частина садибного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована за адресою: [ADDRESS], за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,4353 га, розташована в [ADDRESS] за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син - позивач у справі [PERSON], родинні відносини підтверджуються записом про батька у свідоцтві про народження /а.с. 13/. Відповідно до копій матеріалів спадкової справи № 14/2013, яка надійшла на запит суду від приватного нотаріуса Козелецького районного нотаріального округу Ткаченко Н.В., [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв /а.с. 38/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянкі, оскільки державні акти були втрачені, про що в пресі розміщено оголошення /а.с. 32/. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельну ділянку належну [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.04.2000, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER]; фактична площа земельної ділянки належної [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.04.2000, становить 0,4353 га, з яких: рілля - 0,2051 га, кадастровий номер [NUMBER], рілля - 0,1466 га, кадастровий номер [NUMBER], рілля - 0,0836 га, кадастровий номер [NUMBER] / а.с. 23, 28, 29, 30/. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на 1/3 частину згаданого домоволодіння та земельні ділянки.

Outcome: approved