Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

05 серпня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал", про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, уточнивши свої позовні вимоги 29.01.2020 року остаточно просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення; поновити його на посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також невиплачені надбавки за період з 01.12.2018 року по день незаконного звільнення; стягнути з КП "Білгород - Дністровськводоканал" моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.; а також кошти за відрядження у вересні 2018 року до м. Львів у розмірі 5000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з наказом № 40-П від 12.06.2018 року він був прийнятий на посаду заступника начальника КП «Білгород - Дністровськводоканал». 15.08.2019 року ним було отримано на підприємстві трудову книжку, з якої вбачається, що 08.07.2019 року відповідно до наказу № 78-У від 08.07.2019 року його було звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП. Копію наказу про звільнення він не отримував, не дивлячись на неодноразові письмові звернення та адвокатський запит. Між тим, наполягає, що наказ № 78-У від 08.07.2019 року, яким його було звільнено з посади заступника начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал» є незаконним та підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Так, в наказі не зазначено частину норми закону, за яким він підлягав звільненню. Крім того, у період його звільнення, він перебував на стаціонарному лікуванні, тобто був непрацездатний з 01.07.2019 року по 10.07.2019 рік, що свідчить його листок непрацездатності. Також звертає увагу на порядок звільнення працівників у зв`язку із скороченням штату чисельності такових, за яким керівник підприємства повинен видати наказ про зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників, після чого необхідно ознайомити працівників з наказом, що має бути доведений до відома всіх працівників не пізніше ніж за 2 місяці до дати звільнення. Далі, вказує, необхідно про вивільнення та відсутність вакантних місць повідомити окремим письмовим повідомленням або під розписку не пізніш, ніж за 2 місяці. Тільки після того необхідно оформити наказ та здійснити повний розрахунок, ознайомивши працівника з наказом під особистий підпис. Наполягає, що вищевказаного зроблено не було, чим порушені його права. Наказ «Про скорочення чисельності штату КП «Білгород-Дністровськводоканал» відповідачем не видавався, про що свідчать багаточисельні службові записки, і не направлявся до первинної профспілкової організації, що є грубим порушенням Конституції та законів України. Йому при звільнені не було запропоновано іншу роботу, він не був попереджений про наступне вивільнення за 2 місяці, як того вимагає трудове законодавство. З урахуванням усього вищевикладеного, він і звернувся до суду за захистом своїх порушених трудових прав. 09 серпня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявний його письмовий відзив від 05.11.2019 року, згідно якого відповідач вказує, що з метою вдосконалення та оптимізації праці на КП «БДВК» та переглядом доцільності діючого штатного розпису підприємства, а також вдосконалення надання послуг із водопостачання та відведення, збільшення витрат підприємства на комплектуючі, необхідністю скорочення витрат на заробітну плату і оптимізації штатної структури підприємства, у керівника виникала потреба скоротити чисельність штату працівників. Отже: начальником КП «БДВК» було складено наказ «Про внесення змін до штатного розпису» від 24.04.2019 року № 71 - а , в якому було вказано перелік посад, які скорочуються. Наказ № 1 був доведений до відома голови Первинної профспілкової організації КП «БДВК», що підтверджується підписом уповноваженої особи Профспілки на Наказі № 1. Крім того, оскільки, згідно Статуту КП «БДВК», штатний розпис підприємства погоджується виконавчим комітетом Білгород - Дністровської міської ради, то 25.04.2019 року виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради ухвалив рішення «Про узгодження чисельності та фонду оплати праці робітників КП «БДВК» від № 144, з додатком. Відповідно до даного рішення виконкому Білгород - Дністровської міської ради та на підставі статті 49-2 КЗпП керівник КП «БДВК» видав наказ «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності і штату працівників» від 06.05.2019 року № 92 про попередження за два місяці конкретних працівників про можливе їх звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП. Після підписання Наказу № 2 Позивачу було здійснено спробу вручення повідомлення від 06.05.2019 року про скорочення посади, яку він займає, але він отримати дане повідомлення відмовився і тому йому дане повідомлення було прочитано вголос, що підтверджує акт від 06.05.2019 року. В даному повідомлені Позивачу було запропоновано іншу вакантну посаду «менеджера по закупівлях» та у випадку його згоди запропоновано письмово звернутись до керівника щодо займання даної посади, але цього він не зробив тому і був звільнений з займаної посади. Стосовно листків непрацездатності відповідач заявив, що вони до підприємства не надходили. У КП «БДВК» наявний журнал реєстрації лікарняних листів, в якому ведеться реєстр всіх листків непрацездатності працівників на підприємстві. Про даний журнал добре відомо і позивачу, оскільки у лютому місяці 2019 року він надав свій лист непрацездатності за № 787075, період у лікарняному становив з 04.02.2019 рік по 13.02.2019 року. КП «БДВК» вказує, що за періоди так званої непрацездатності позивача йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що прослідковується по табелю обліку використання робочого часу, довідкою про доходи з січня по липень 2019 р, довідкою про доходи за липень позивача з розкладкою кожної цифри та призначення. Після здійснення попередження позивача про можливе скорочення його посади, керівником КП «БДВК» було здійснено заходи щодо погодження з профспілкою такого роду звільнення. Профспілка надала протокольну відповідь (витяг із протоколу № 15 від 14.06.2019 року), що позивач не є членом Профспілки, а отже, відповідно частини 1 ст. 43 - 1 КЗпП України, розірвання трудового договору із ініціативи власника з працівником який не є членом Профспілки, з Профспілкою не погоджується. За твердженнями відповідача, протягом двох місяців позивач не зажадав перевестись на вакантну посаду, тому це вже є настання наслідків передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, на підставі чого [PERSON] було звільнено 08.07.2019 року. За даним наказом позивач відмовився ознайомитись та отримати його на руки, тоді йому було зачитано вголос та складено акт, але під час даної дії позивач заявив, що об 16:00 08.07.2019 року зайде до відділу кадрів для отримання трудової книжки, проте до відділу кадрів так і не зайшов після чого знову було складено акт. 09.07.2019 року на дві адреси Позивача було відправлено листи щодо отримання трудової книжки. Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачу була виплачена вихідна допомога в розмірі одного середньомісячного заробітку. Всі виплати були здійснені в день звільнення, саме 08.07.2019 року, крім цього КП «БДВК» здійснив зайве нарахування та перерахування на рахунок Позивача в розмірі 731,80 грн, (це без урахування 09.07.2019 року робочого дня Позивача), які не має намір на повернення. За таких обставин, відповідач наполягає на правомірному звільненні позивача з займаної посади в КП «БДВК», тому просить у позові [PERSON] відмовити в повному обсязі. Суд розглядає справу за відсутність сторін по справі, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно згідно трудової книжки позивача 12.06.2018 року він був прийнятий на роботу в КП «Білгород - Дністровськводоканал» на посаду заступника начальника КП «Білгород - Дністровськводоканал» /згідно наказу № 40-П від 12.06.2018 року. /л.с.13/ Наказом №78-У про припинення трудового договору від 08.07.2020 року, [PERSON] звільнено з посади заступника начальника комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» згідно п.1 ст. 40 КЗПП України, з вихідною допомогою 11933,32 грн. /л.с 176/. Про звільнення також наявна відмітка у трудовій книжці позивача /л.с.13 зворотня сторона/ Позивач не погоджується зі звільненням, вказуючи на порушення проведення самої процедури скорочення чисельності штату працівників, за нормою закону за якою вивільнюється позивач. Так, в обґрунтування звільнення його під час знаходження на лікарняному приєднав копії листків непрацездатності серії АДЦ № 816609 та серії АВМ № 691969, про знаходження його на лікуванні з 02.05.2019 року по 10.05.2019 року та на стаціонарному лікуванні - з 01.07.2019 року по 10.07.2019 року. /л.с.19/. Крім того, у службових розписках [PERSON] економіста КП «БДВП», [PERSON] - інспектора відділу кадрів доводиться до відома начальства підприємства про те, що отримавши штатний розпис КП «БДВК», що вступає в дію з 01.05.2019 року, видане на руки представниками виконкому, без пояснювальної записки до штатного розпису по скороченню чисельності та невідповідністю деяких окладів та тарифних ставок згідно трудових угод. Також зазначено про не видання наказу по підприємству по скороченню штату по одиницям працівників, що належать до вивільнення, що стає підставою для неможливості з ознайомленням працівників та здійснення процедури звільнення згідно діючого законодавства. /л.с.25-22/. У якості обґрунтування несвоєчасної видачі наказу про звільнення, позивач посилався на його заяви від 15.07.2019 року та 22.07.2019 року, згідно яких він звертався до адміністрації КП «БДВК» з метою ознайомлення з наказом № 78-У від 08.07.2019 року, але отримати його не надалось можливим. /л.с.17-18/. Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності і захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Судам необхідно мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Крім того, як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне вивільнення. Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження працівника не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відповідно до п.а ч.2 ст.9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці. Обов`язок працевлаштування працівника, який підлягає скороченню, покладено на роботодавця відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин. Згідно з ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Між тим, задля повного та всебічного розгляду справи, на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 09.08.2019 року, задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал" про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі . Витребувано з Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал", код ЄДРПОУ: 20937068, що знаходиться за адресою: 67700, пров. Водопровідний, 1 в м. Білгород - Дністровському Одеської області, належним чином завірену копію наказу начальника Галат І.В. № 78-V від 08 липня 2019 року про звільнення [PERSON] , [INFO] , з посади заступника начальника Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал", у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України; оригінал наказу про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал" у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України; належним чином завірену копію повідомлення про ознайомлення [PERSON] з рішенням виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради 3 144 від 25 квітня 2019 року "Про узгодження чисельності та фонду оплати праці робітників "Білгород - Дністровськводоканал" із додатком до рішення виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради № 144 від 25 квітня 2019 року "Про узгодження чисельності та фонду оплати праці робітників КП "Білгород - Дністровськводоканал", штатний розпис Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал" вводиться з 01 травня 2019 року та оригінал вказаного повідомлення; належним чином завірену копію письмової відповіді на заяву від 15 липня 2019 року, вхідний номер 646 від 15 липня 2019 року про надання наказу про звільнення та оригінал письмової відповіді від 15 липня 2019 року; належним чином завірену копію письмової відповіді на заяву від 22 липня 2019 року про надання наказу про звільнення та оригінал письмової відповіді на заяву від 22 липня 2019 року; завірену копію службової записки від 18 травня 2019 року № 50 за підписом [PERSON] та оригінал вказаної службової записки; належним чином завірену копію службової записки від 03 червня 2019 року, вхідний № 100 за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , письмову відповідь на службову записку від 03.06.2019 року, оригінал вказаної письмової відповіді; копію службової записки від 06 травня 2019 року вхідний № 250 за підписом [PERSON] , письмову відповідь на службову від 06 травня 2019 року, вхідний № 250 за підписом [PERSON] та оригінал вказаної службовою записки; завірену копію рішення первинної профспілки по питанню узгодження наказу "Про скорочення чисельності штату Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал та оригінал вказаного рішення. Зобов`язано Комунальне підприємство "Білгород - Дністровськводоканал", код ЄДРПОУ: 20937068, що знаходиться за адресою: 67700, пров. Водопровідний, 1 в м. Білгород - Дністровському Одеської області, надати до суду належним чином завірену копію наказу начальника Галат І.В. № 78-V від 08 липня 2019 року про звільнення [PERSON] , [INFO] , з посади заступника начальника Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал", у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України; оригінал наказу про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал" у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України; належним чином завірену копію повідомлення про ознайомлення [PERSON] з рішенням виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради 3 144 від 25 квітня 2019 року "Про узгодження чисельності та фонду оплати праці робітників "Білгород - Дністровськводоканал" із додатком до рішення виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради № 144 від 25 квітня 2019 року "Про узгодження чисельності та фонду оплати праці робітників КП "Білгород - Дністровськводоканал", штатний розпис Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал" вводиться з 01 травня 2019 року та оригінал вказаного повідомлення; належним чином завірену копію письмової відповіді на заяву від 15 липня 2019 року, вхідний номер 646 від 15 липня 2019 року про надання наказу про звільнення та оригінал письмової відповіді від 15 липня 2019 року; належним чином завірену копію письмової відповіді на заяву від 22 липня 2019 року про надання наказу про звільнення та оригінал письмової відповіді на заяву від 22 липня 2019 року; завірену копію службової записки від 18 травня 2019 року № 50 за підписом [PERSON] та оригінал вказаної службової записки; належним чином завірену копію службової записки від 03 червня 2019 року, вхідний № 100 за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , письмову відповідь на службову записку від 03.06.2019 року, оригінал вказаної письмової відповіді; копію службової записки від 06 травня 2019 року вхідний № 250 за підписом [PERSON] , письмову відповідь на службову від 06 травня 2019 року, вхідний № 250 за підписом [PERSON] та оригінал вказаної службовою записки; завірену копію рішення первинної профспілки по питанню узгодження наказу "Про скорочення чисельності штату Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал та оригінал вказаного рішення. У відповідь на ухвалу суду, 29.10.2019 року з Комунального підприємства «Білгород-Дністрвоськводоканал» надійшли відповідні документи. Так, відповідно до наказу КП «Білгород-Дністровськводоканал» № 71-а «Про внесення змін до штатного розпису» від 24.04.2019 року, з метою вдосконалення та оптимізації праці на КП «БДВК» та переглядом доцільності діючого штатного розпису підприємства, а також вдосконалення надання послуг із водопостачання та відведення, збільшення витрат підприємства на комплектуючі, необхідністю скорочення витрат на заробітну плату і оптимізації штатної структури підприємства, виникала потреба скоротити чисельність штату працівників та наказано внести зміни до штатного розпису, з виключенням деяких посад, зокрема заступників начальника КП «БДВК» - 2 одиниці. /л.с.70/. Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради було винесено рішення за № 144 від 25.04.2019 року «Про узгодження чисельності та фонду оплати праці робітників КП «Білгород - Дністровськводоканал» з наданням Додатку до нього - відповідного штатного розпису комунального підприємства «Білгород-Дністрвськводоканал», що вводиться в дію 01.05.2019 року, у якому зокрема відсутня посада заступника начальника. /л.с.72-75/. Між тим, 06.05.019 року КП «Білгород - Дністрвськводоканал» був виданий наказ «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності і штату працівників» за № 92, згідно якого наказано виключити з штатного розпису КП «БДВК» посади заступників начальника - 2 один. /л.с.76/. Внаслідок цього, КП «Білгород-Дністровськводоканал» складено письмове повідомлення за вих. № 248 від 06.05.2019 року, у якому заступника начальника КП «БДВК» [PERSON] повідомлено, що 01.05.2019 року зі штатного розпису КП «БДВК» буде виведена штатна одиниця «Заступника начальника», згідно рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 25.04.25019 року № 144, а також доданого «Додатку» до рішення виконкому штатного розпису КП «БДВК». Також зазначено, що у зв`язку із скороченням посади «Заступника начальника» адміністрація КП «БДВК» має можливість запропонувати [PERSON] вільну вакансію «Менеджера по закупівлям» з окладом 9713 грн, згідно з його освітою, запропоновано у випадку зацікавленості звернутися до адміністрації КП «БДВК». Також попереджено, що у випадку відмови від запропонованої посади, КП «БДВК» вимушено буде припинити трудовий договір, згідно п.1 ст 40 КЗпП України. /л.с.77/ Як вбачається з акту № 250, складеного інспектором по кадрам [PERSON] , юристом [PERSON] , секретарем [PERSON] 06.05.2019 року, [PERSON] було зачитано вказане вище повідомлення за № 248 від 06.05.2019 року «Про скорочення посади заступника начальника КП «БДВК» з 01.05.2019 року на підставі рішення виконкому № 144 від 25.04.2019 року, а також додатку до нього. В той же час зазначено, що заступник начальника [PERSON] відмовився прийняти, зачитане йому повідомлення під підпис. /л.с.78/. Крім того, матеріалами справи встановлено, що згідно листа № 246 від 06.05.2019 КП «Білгород - Дністрвоськводоканал» повідомив голову профсоюзу про те, що з 01.05.2019 року зі штатного розкладу КП «БДВК» будуть виведені посади, зокрема заступників начальника КП «БДВК» [PERSON] та [PERSON] , згідно нормативної чисельності та відповідно до Додатку № 2 міжгалузевої угоди на 2017-2020 рр. /л.с.79/. Вказане повідомлення було розглянуто на засіданні профкому, та згідно виписки з протоколу № 15 від 14.06.2019 року вказано, що [PERSON] не є членом профспілки, а отже згода профкому, згідно ст. 43-1 КЗпП України на скорочення посади заступника начальника не потрібна. /л.с.80/. Таким чином, відповідачем, як роботодавцем позивача було дотримано процедуру звільнення працівника внаслідок скорочення чисельності та штату працівників, адже було узгоджено штатний розпис з виконкомом міської ради / що є обов`язковим згідно статуту КП «БДВК»/, видано наказ по підприємству /про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності і штату працівників», чим спростовані посилання у службових розписках інспектора відділу кадрів про дійсне порушення/, звільнення з посади [PERSON] не потребувало надання згоди органу профспілкового комітету, адже він у ньому не значився /згідно виписки з протоколу профспілкового комітету № 15 від 14.06.2019 року/, та письмовим повідомленням позивач завчасно був повідомлений про його наступне вивільнення у зв`язку із скороченням його посади, з запропонуванням іншої вакантної. Крім того, згідно службової записки інспектора відділу кадрів [PERSON] , на запит [PERSON] «Про видачу наказу про звільнення від 08.07.2019 року № 8-У, [PERSON] отримав наручно його разом з трудовою книжкою. /л.с 82/ Між тим, суд враховує, що перебування працівника на лікарняному унеможливлює його звільнення за умовами імперативної норми трудового законодавства, визначеної у ч.3 ст. 40 КЗпП України. В той же час, з матеріалів справи вбачається наявність внутрішнього журналу на підприємстві «Реєстрації лікарняних листків в КП «БДВК», початий 10.01.2019 року, у якому зокрема наявні відомості про перебування [PERSON] на лікарняному з 04.02.2019 року по 13.02.2019 рік /л.с.86-87/. Це свідчить про факт обізнаності надання листків непрацездатності для їх реєстрації безпосередньо у внутрішньому журналі підприємства. Проте, доказів надання наступних двох листків непрацездатності, а саме серії АДЦ № 816609 та серії АВМ № 691969 про перебування на лікарняному з 02.05.2019 - 10.05.2019 рік, згодом з 01.07.2019 року по 08.07.2019 рік матеріали справи не містять. Не фіксування їх у журналі реєстрації підтверджується також нарахуванням повної /але не безперервної/ ставки заробітної плати у цей період, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу /з 02.05.2019 - 31.05.2019 рік та з 01.07.2019 - 31.07.2019 рік/, довідкою про доходи [PERSON] за період січень-липень 2019 року та довідкою з деталізацією заробітної плати за липень позивача. /л.с.88-95/. На наявність у позивача оригіналів документів, що він приєднує в копіях, зокрема і відповідних листків непрацездатності позивач вказує у своєму позові, між тим це означає їх ненадання у підприємство-роботодавця. Таким чином, перебування працівника на лікарняному, але не підтвердження дійсного знаходження відповідним документом, або не отримання листків непрацездатності роботодавцем, не свідчить про порушення процедури звільнення, оскільки відповідач КП «БДВК» не знав та не міг знати про даний факт, нараховуючи та виплачуючи працівникові заробітну плату, табелюючи останнього за повний робочий день. Стосовно ствердження позивача про порушення адміністрацією КП «БДВК» порядку видачі наказу про звільнення та трудової книжки спростовується неодноразовими викликами [PERSON] для отримання відповідних документів, складеними актами про неотримання та про відмову у отриманні таких. /л.с.102-105,107/ З урахуванням усього наведеного вище, у сукупності приєднаних доказів, позивачем жодним чином не доведено незаконності або безпідставності його звільнення, а отже позовні вимоги [PERSON] в частині скасування наказу № 78-У від 08.07.2019 року заявлені необґрунтовано та задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд зауважує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ст. 235 ч.2 КЗпП України). Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст. 27 Закону України Про оплату праці»). Між тим, за недоведеності незаконності звільнення, позивач позбавляється права на отримання середнього заробітку, оскільки вимушеного прогулу судом не встановлено. Щодо поновлення працівника на роботі варто вказати, що це є похідними вимогами, які у разі недоведеності основної частини позову, а саме порушення процедури звільнення позивача, видачі незаконного наказу, задоволені бути не можуть. Стосовно стверджень про невиплачені надбавки, суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у його відзиві, що надбавка є заохочувальним платежем, що здійснюється за кращу якість роботи. Між тим, жодних доказів, зокрема видачі наказів по підприємству, за яким можливо було дійти висновку про право позивача на такі виплати матеріали справи не містять. Тим більше їх відшкодування за період з 01.12.2018 року не обґрунтована. Так само недоведеними є вимоги позивача про необхідність відшкодування йому витрат на відрядження, оскільки з матеріалів справи не вбачається ані направлення на відрядження працівника [PERSON] , ані здійснення ним будь-яких витрат при цьому. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди слід вказати про таке. На підставі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статтею 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у справі № 362/7161/15-ц зазначив: враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним. При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, суди вірно врахували характер порушень та дій вчинених власником, а також те, що порушення законних прав позивача призвели до його душевних страждань, втрати ним нормальних життєвих зав`язків, які полягали у постійному страху залишитись без засобів існування, а також стресі, пов`язаному з неможливістю на самореалізацію суспільно-корисною працею, що очевидно позбавляє позивача стану внутрішньої рівноваги та сенсу соціального буття і завдає почуття незахищеності перед необґрунтованими діями власника. Ураховуючи усе вищевикладене, а саме недоведеності порушення законних прав [PERSON] при його звільненні, недоведеності втрат немайнового характеру з підстав порушення процедури звільнення, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди задоволенню також не підлягають. При ухвалені рішення суд враховує, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості, достовірності та їх логічному взаємозв`язку, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства, та його правозастосування до фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал" про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed