Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], треті особи: Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Орлівщинська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просила визнати незаконним рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області щодо виділення земельної ділянки [PERSON] під [ADDRESS]. Визнати незаконним державний акт на земельну ділянкою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У серпні 2013 року, позивач, отримавши протокол проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу від 26 грудня 2011 р. № ПП-12232020112011 (обліковий номер заяви № ЗВ-122320056372011, обліковий номер документації із землеустрою № ДЗ-12232369792011) встановлено, що на земельні ділянки під [ADDRESS] накладається земельна ділянка під [ADDRESS]. Крім того, межі земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] потребують коригування, так як технічна документація із землеустрою виготовлена з помилками. З метою визначення наявних помилок, що містяться у технічних документаціях із землеустрою земельних ділянок під [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS], до Новомосковського РКП БТІ «Інвентаризатор», надана заява (обліковий номер заяви ЗВ-122320030492011) щодо коригування координат поворотних точок меж земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. Перевіркою, проведеною відділом Держземагентства у Новомосковському районі, оформленою Актом звірки правильності визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки, межі якої коригуються, встановлено: «... виконано контрольні геодезичні виміри щодо правильності встановлення поворотних точок меж земельних ділянок: [PERSON], адреса ділянки: [ADDRESS]. За результатами проведених робіт встановлено, що межі земельної ділянки мають істинне місцезнаходження. Межі земельних ділянок з кадастровими номерами: [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] та [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] потребують коригування. Крім того, внаслідок даних помилок земельна ділянка Відповідача під [ADDRESS], яка фактично знаходиться напроти земельної ділянки Позивача, відповідно до технічної документації із землеустрою, розташована на проїзній частині [ADDRESS], (автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів) та накладається на земельну ділянку під [ADDRESS]. Позивач згідно поданої заяви підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заперечень на позов не надав, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи-1 - Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області згідно поданої заяви, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи-2 - Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області просив розглядати справу за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У відповідності до архівного витягу з рішення № 4 виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради народних депутатів від 25 лютого 1987 року, визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] /а.с.68/. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 червня 2000 року, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] - житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтво посвідчене Державним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу за [NUMBER] та зареєстроване в новомосковському БТІ за №1923 від 06 липня 2000 року /а.с.17/. Згідно довідки Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 527 від 04 серпня 2014 року, земельна ділянка, яка належала [PERSON] знаходилась в її користуванні з 1980 по 1997 роки згідно погосподарського обліку Орлівщинської сільської ради. Земельна ділянка по [ADDRESS] була виділена рішенням колишнього колгоспу ім. Куйбишева, як члену колективного сільськогосподарського підприємства, архів якого відсутній /а.с.29/. У відповідності до довідки Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 526 від 04 серпня 2014 року [PERSON] дійсно мешкає в [ADDRESS], за даною адресою мешкає з дня народження і по 04 серпня 2014 року. Згідно погосподарського обліку Орлівщинської сільської ради за 152-2014 роки, являється власником даного будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] /а.с.28/. У відповідності до копії рішення 10 сесії 5 скликання Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 03 серпня 2007 року, наданої на запит суду визнано право приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] /а.с.51/. У відповідності до засвідченої копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 вересня 2002 року, наданого на запит суду Управлінням Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, [PERSON] на підставі рішення 10 сесії 5 скликання Орлівщинської сільської ради від 03 серпня 2007 року є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки -[NUMBER] /а.с.37/. Згідно рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 40-31/VІ від 22 листопада 2013 року, розглянувши звернення [PERSON], вирішено, що розгляд питання відноситься до компетенції суду /а.с.12/. Згідно відповіді Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області № 3330/01-07 від 30 вересня 2013 року, виправлення помилок, допущених у відомостях державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель здійснюється після внесення змін до такої документації. Для внесення змін до документації із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] та внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру до державного кадастрового реєстратора необхідно звернутися власнику (землекористувачу) вище зазначеної земельної ділянки /а.с.10-11/. У відповідності до викопіювання з кадастрової карти Державного земельного кадастру, земельна ділянка, по [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] має перетин із земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Площа перетину складає 0,02427207 га /а.с.66/. У відповідності до збірного кадастрового плану, також вбачається перетин земельних ділянок, означений вище. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч.2 ст.16 ЦК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша ст. 55). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту другого постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсним державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, ЗО, 87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161, 210, 212 ЗК, глав 27, 33, 34 ЦК, статті 15 ЦПК, статті 12 ГПК судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про право громадян на земельну частку (пай) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, використання при цьому земельних ділянок із меліоративними системами; про розподіл несільськогосподарських угідь при ліквідації сільськогосподарських підприємств, установ, організацій; про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського й особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дачного будинку та індивідуального гаража; про визнання недійсною відмови в наданні у постійне користування земельних ділянок юридичним особам; про визнання незаконною відмови у продажу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності громадянам і юридичним особам, які мають право на набуття цих ділянок у власність, а також іноземним державам; про вирішення спорів, пов'язаних з орендою землі; про встановлення та припинення дії земельних сервітутів; про примусове припинення права на земельну ділянку з передбачених ЗК підстав; про недійсність відмови у розгляді заяви про погодження місця розташування об'єкта, щодо якого порушується питання про: вилучення (викуп) земельної ділянки; про вирішення спорів щодо проведення розвідувальних робіт на землях, що перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб; про вирішення майнових спорів, пов'язаних із земельними відносинами, в тому числі про відшкодування власникам і землекористувачам збитків, заподіяних вилученням (викупом) визначених угідь, обмеженням їхніх прав або порушенням земельного законодавства; про відшкодування витрат сільсько- та лісогосподарського виробництва; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку; про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки чи про звільнення земельної ділянки особою, що займає її без належних на те підстав; про вирішення спорів щодо користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови, сервітутів; про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Таким чином, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише у випадку, коли воно видано на підставі незаконного розпорядження органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно ст.116 ЗК України, в редакції, чинній на час прийняття рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. За наявності усіх необхідних документів та з урахуванням вищезазначеного акту орган місцевого самоврядування ухвалив рішення про передачу відповідачу земельної ділянки в розмірі, зазначеному в державному акті. Згідно ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Як свідчить рішення Орлівщинської сільської ради від 03 серпня 2007 року, підставою для його прийняття зазначено заяву [PERSON], Закон України «Про приватизацію землі». Водночас, 26 грудня 1992 року за № 15-92 Кабінетом Міністрів України прийнято Декрет «Про приватизацію земельних ділянок». Пунктом 1 зазначеного Декрету передбачалось завдання сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Водночас, наведений Декрет втратив чинність на підставі Закону № 139-V від 14.09.2006 року, тобто до моменту прийняття рішення про передачу у власність. Крім того, матеріали технічної документації, наданої на запит суду містять паспорт на забудову садиби та не містять рішення про надання земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), внаслідок чого означене рішення не містить мотивів та підстав його прийняття, норм законодавства та документів, врахованих при його ухваленні. Відповідно до Акту звірки правильності визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки, межі якої коригуються, складеного Представником відділу Держземагенства у Новомосковському районі, Представником ДРФ ДП "Центр ДЗК", представником Новомосковського РКП БТІ "Інвентаризатор" виконано контрольні геодезичні виміри щодо правильності встановлення поворотних точок меж земельних ділянок [PERSON], адреса ділянки: [ADDRESS]. За результатами проведених робіт встановлено, що межі земельної ділянки мають істинне місцезнаходження. Межі земельних ділянок з кадастровими номерами: [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] та [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] потребують коригування /а.с.6-7/. Згідно копії технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS], наданої на запит суду Управлінням Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, акт встановлення зовнішніх меж земельної ділянки підписано суміжними землекористувачами по [ADDRESS], [ADDRESS] /а.с.60/. Таким чином, як убачається із землевпорядної справи по передачі [PERSON] земельної ділянки в приватну власність акт встановлення меж земельної ділянки не погоджено з позивачем, при тому, що земельні ділянки пересікаються та накладаються одна на одну згідно викопіювання з кадастрової карти, що порушує права позивача, як користувача земельної ділянки. Крім того, не містить технічна документація і проекту відведення земельної ділянки, рішення ради про надання дозволу на його складання та наступне затвердження. За таких обставин рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області щодо виділення [PERSON] земельної ділянки під [ADDRESS] є незаконним та підлягає скасуванню. Оскільки рішення підлягає скасуванню, то підлягає скасуванню і виданий на його підставі державний акт на земельну ділянку [ADDRESS]. Судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: approved