Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] уточнивши позовні вимоги, звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення Буської міської ради від 28 грудня 2007 року "Про передачу земельних ділянок у власність", за яким земля передана відповідачу [PERSON], визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЗ №308807, виданого 28.05.2009, Буською міською радою, визнання недійсним Договору іпотеки, серії та номер: 2034, укладеного між відповідачкою [PERSON] та відповідачем ДП "Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі", посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Свої вимоги обгрунтовував тим, що являється власником будинку по вул. Надсяння 27 у м.Буськ, Львівської області. Даний будинок побудував на підставі рішення Буської міської ради народних депутатів 02.10.85 року № 259 « Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва гр. [PERSON] , по вул. Інтернаціональній, 31, яким надано у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови для індивідуального будівництва одноповерхового житлового будинку по проекту ТП ОБ-М-4/79, житловою площею 59,6 кв.м, загальною площею 109,7 м. кв, господарської будівлі по проекту ГБ І -79 корисна площа 38 м.кв, літньої кухні площею 10 м кВ, та гаража 18 м кв. та типового договору №12 від 10.03.1987 « О предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства жилого дома на праве личной собственности», укладеного між [PERSON] та виконкомом Буської міської ради. Крім того позивач користується з 1970 року прилеглою земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства. 11.06.1989 року Позивач зареєстрував право власності на вищезначену нерухомість в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером №1417 в реєстрову книгу №11. Рішенням виконкому Буської міської ради від 29.05.1997 №79 вулицю Інтернаціональну було переіменовано на вулицю Надсяння, згідно Довідки виконкому Буської міської ради від 05.12.2016 №5509. 20.11.2016 року позивачу стало відомо, що відповідач по справі, сусідка [PERSON] відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєструвала в Державному реєстрі прав на нерухоме майно суміжну до ділянки позивача площею 0,090 га, право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 4620610100:13:016:0074) по вул.Надсяння,29 у м.Буськ, до складу якої ввійшла частина ділянки позивача площею 0,0120 га., згоду на яку позивач не давав. Даною земельною ділянкою позивач користується з 1985 року . Так, в подальшому, позивач звернувся до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність у межах норм, визначених цим Кодексом. Дана земельна ділянка відгороджена парканом позивача, та металевою сіткою, на ній знаходяться побудований позивачем сарай та туалет. Яким чином та з яких підстав відповідач [PERSON] заволоділа частиною земельної ділянки позивача, йому є незрозумілим. Так, відповідно до вимог « Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 43 від 04.05.1999 року, та відповідно до п.6 ст.118 ЗКУ- громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідачка [PERSON] такого погодження у позивача не брала, й він не погоджував такі межі земельної ділянки , які зазначені в Акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки та в Абрисі земельної ділянки Технічної документації із землеустрою, щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку відповідача [PERSON] З Абрису, що є у матеріалах технічної документації, неможливо встановити , абрис якої земельної ділянки зображено. Комісія у такому складі, яка зазначена в Акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 12.01.2008 року на місце ( по вул.Надсяння ) не виїзджала, узгодження меж суміжних ділянок не проводила, що підтверджує відсутність карточки закладки межових знаків, яка повинна була б бути невідємною частиною Акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки по вул Надсяння 29. Позивач вважає, що Буська міська рада , приймаючи рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в м. Буську по вул. Надсяння ,29 , передала також і частину землі в розмірі 0,0120 га , яка належить йому на праві безстрокового користування , а відтак таке рішення є незаконним. Буська міська рада у грудні 2007 року передала у власність земельну ділянку площею 0,09 га, а технічна документація із землеустрою, щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку відповідачки [PERSON] виготовлялась у 2008 році. Відповідно до п.2.ст 107 ЗКУ у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.155 ЗКУ - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Свої позовні вимоги також мотивував тим, що при прийнятті спірного рішення порушено вимоги земельного законодавства. Відповідач, Буська міська рада, не мала права передавати земельну ділянку у власність [PERSON] за відсутності у неї на цей час розробленої та затвердженої у встановленому законом порядку землевпорядної документації. Земельна ділянка передана у власність відповідачці [PERSON], без узгодження її меж із позивачем [PERSON] З огляду на допущені на думку позивача порушення чинного законодавства, підлягає визнанню недійсним також Держаний акт, виданий на посвідчення права власності відповідачки [PERSON] на земельну ділянку та договір іпотеки, за яким відповідачка [PERSON] передала у іпотеку земельну ділянку відповідачу ДП "Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі". Представник відповідача, Буської міської ради, [PERSON] у судовому засіданні, пред'явлений позов визнав частково. Пояснив, що у період прийняття оскаржуваного рішення у Буської міської ради склався порядок, згідно якого при приватизації земельних ділянок, за заявою осіб, приймалося рішення про передачу земельної ділянки у власність, а у подальшому розроблялася документація із землеустрою, оскільки такий порядок був найоптимальнішим. Пояснив, що Рішення про надання згоди на розробку земельної документації [PERSON] на земельну ділянку за адресою: м.Буськ, вул.Надсяння, 29 не приймалося. Також представник відповідача, Буської міської ради, [PERSON] у судовому засіданні, оглянувши Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 12 січня 2008 року, що поданий відповідачкою [PERSON], у складі документації із землеустрою, категорично заперечив свій підпис у графі "[PERSON] [PERSON]". Пояснив, що підпис у вказаній графі належить секретарю Буської міської ради. Відповідач [PERSON] та її представник, позов заперечили. Вважають, що заявлений позивачем позов є безпідставним, а наведені на його підтримку доводи є надуманими. Оскільки Рішенням виконавчого комітету Буської міської ради народних депутатів №259 від 02.10.1985р. позивачу [PERSON] було надано у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови в м.Буськ по вул.Інтернаціональній,31(нині - Надсяння,27) площею 600 кв. м. для будівництва індивідуального одноповерхового житлового будинку відповідно до типового проекту. Актом виносу меж земельної ділянки і розбивки будівель від 12.12.1985 р. представником районного архітектора [PERSON] в присутності представника виконкому Буської міської ради народних депутатів [PERSON] встановлено в натурі межі земельної ділянки [PERSON], яка йому виділена рішенням виконкому Буської міської ради народних депутатів №259 від 12.12.1985 р. З проекту забудови, виділеної позивачу земельної ділянки по вул. Інтернаціональній,31 у м. Буську погодженого в.о. районного архітектора Буського району [PERSON] 10.12.1985 р., вбачається, що така земельна ділянка має в ширину 20 м. а в довжину 30 м. що разом складає 600 кв. м., що відповідає рішенню виконкому Буської міської ради народних депутатів №259 від 02.10.1985 р. На даному проекті забудови, а також на схемі виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 12.12.1985р. чітко показані місце розташування житлового будинку та господарських будівель які протягом трьох років мав звести позивач [PERSON] З плану меж земельної ділянки що міститься на звороті оскаржуваного державного акта вбачається, що спільна межа будинковолодінь позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] становить в довжину 63,75 м. Проте, виділена позивачу земельна ділянка у 1985 р. мала в довжину лише 30 м. а в ширину 20 м., а тому користування позивачем земельною ділянкою поза встановленими межами є не законним. З плану земельної ділянки що міститься на 21 аркуші технічної документації із землеустрою вбачається, що приблизно з середини спільної між будинковолодіннями №27 та №29 межі, починається самовільно встановлений у 2000-х роках паркан позивача [PERSON] який окрім того, що самовільно захопив земельну ділянку розташовану нище виділеної йому у 1985 р. земельної ділянки, так ще й зайняв частину землі якою фактично користувалася сімя відповідачки [PERSON]В, Відповідно до положень ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положення ст. 4 ЦПК України вказують на те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином слід дійти висновку, що позивачу на праві користування належить лише земельна ділянка площею 600 кв. м. рівної прямокутної форми з чітко визначеними розмірами 20м. х 30 м., і без відхилень в сторону земельної ділянки відповідачки [PERSON], а твердження позивача про те, що з 1970 р. він використовує прилеглу земельну ділянку для особистого селянського господарства, не маючи при цьому жодного рішення чи іншого правовстановлюючого документа про надання такої земельної ділянки, вказує на самозахоплення такої земельної ділянки, та незаконність самого користування нею, що не може породжувати жодних юридичних прав, які в свою чергу судовому захисту не підлягають. А в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр.[PERSON] міститься належним чином оформлений та затверджений Буським міським головою [PERSON] акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 12.01.2008р. в якому в графі суміжний землекористувач [PERSON] міститься підпис позивача, що спростовує його твердження про те, що такий підпис виконаний не ним, а належних та допустимих доказів які б вказували на підробку підпису позивача в акті встановлення і узгодження меж від 12.01.2008р. позивачем суду не надано. Відповідно до п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (надалі Інструкція), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає серед іншого виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у приватну власність або продаж земельної ділянки. Таким чином, твердження позивача про те, що рішенню про передачу земельної ділянки у приватну власність повинно передувати складання технічної документації із землеустрою є безпідставним, оскільки як вбачається з п. 1.16 Інструкції відповідне рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки повинно бути частиною технічної документації із землеустрою, що і має місце у випадку оформлення права власності на спірну земельну ділянку. З приводу визнання недійсним договору іпотеки № 2034 укладеного між відповідачкою [PERSON] та ДП «Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» вважаю за необхідне зазначити те, що підстави визнання договору недійсним вичерпно виписані у Главі 16 ЦК України. В позовній заяві та заяві про зміну предмета спору не має жодного посилання на необхідну статтю ЦК України як на підставу визнання оспорюваного правочину не дійсним, а враховуючи те, що жодного юридичного права позивача порушено не було, передача спірної земельної ділянки відбулася відповідно до вимог чинних на момент її приватизації, нормативно-правових актів, підстав визнавати недійсним договір іпотеки № 2034 не має жодних підстав. Представник відповідача ДП "Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі" [PERSON] підтримала заперечення фонду проти визнання недійним договору іпотеки за реєстрованим номером 1655 від 12 травня 2017 року, оскільки він укладений між відповідачкою [PERSON] та відповідачем ДП «Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу із дотриманням усіх норм ЗУ «Про іпотеку» та Цивільного кодексу України і вищезгадана іпотека забезпечує кредит у сумі 500.0 тис. грн. державних коштів під Комплексу програму підтримки та розвитку агропромислового виробництва у Львівській області у 2016-2020 роки. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов частково підлягає до задоволення з наступних підстав. Оскільки частина переданої у власність [PERSON] земельної ділянки, як на час прийняття рішення так і на сьогоднішній день, фактично перебуває у користуванні [PERSON] та огорожена деревяним парканом вважаю, що буде справедливо визнати частково недійсним як рішення про передачу у власність огородженої земельної ділянки так і державний акт в цій частині. Адже для того щоб передати земельну ділянку у власність [PERSON] міській раді спочатку необхідно вилучити спірну земельну ділянку з користування [PERSON] В іншій частині позов з підстав зазначених в позовній заяві та на підставі наданих суду доказів до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed