Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

В листопаді 2020 року позивач звернувся до суду позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчого напису, вчиненого 03 липня 2020\~року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем і зареєстрованим в реєстрі за №5621, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" за період з 14.05.2020 року по 25.05.2020 року включно заборгованість за кредитним договором в розмірі 13\~462,03\~грн. Позов мотивований тим, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, заборгованість за виконавчим написом не є безспірною, відсотки нараховані відповідачем неправомірно і поза межами строку кредитування. Ухвалою суду від 17.11.2020\~року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, якою судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 11.12.2020 року о 09:00 год. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій просив справу розглянути у його та позивача відсутності, позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про дату, час і місце судового засідання шляхом оприлюднення 17.11.2020 року оголошення про їх виклик на офіційному Інтернет-сайті Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області. Відзиву на позов, заяв та клопотань від відповідача і третьої сторони на адресу суду не надходило. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 03 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5621, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №3988/2579ECLKZAPT2 від 2 грудня 2014 року за період з 14.05.2020\~року по\~25.05.2020\~року включно в сумі 13\~462,03\~грн., яка складається з 10\~586,73\~грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2\~375,30\~грн. прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 500,00грн. плати за вчинення виконавчого напису. За правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі\~ Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України "Про нотаріат"). Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172) встановлено, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору і засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік цих документів є вичерпним і безальтернативним. Підпунктом 5.1. Порядку визначено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. Порядку). Отже, для вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача суми заборгованості за кредитом, відповідач повинен надати нотаріусу: оригінал кредитного договору (як підтвердження факту правовідносин між позивачем і відповідачем); виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення (на підтвердження факту порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором і наявності у відповідача відповідного права вимоги). Із наданої позивачем копії виконавчого напису вбачається, що на ньому міститься відбиток печатки нотаріуса і відмітка "прошнуровано і пронумеровано 5 (п`ять) аркушів, якими є сам виконавчий напис, кредитний договір і Додаток №1 до кредитного договору "Графік платежів". Оскільки ні відповідач ні третя особа доказів на спростування даних обставин не надали, суд приходить до висновку, що відповідачем для вчинення нотаріусом виконавчого напису не надані документи на підтвердження факту порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором, наявності заборгованості за кредитом і наявності у відповідача права вимоги про стягнення цієї заборгованості. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 2 Розділу " Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172) встановлено, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору і засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. За обставин даної справи суд вважає заборгованість позивача, зазначену в оскаржуваному виконавчому написі, такою, що не є безспірною, оскільки матеріали справи не дають можливості встановити які саме документи були надані нотаріусу на підтвердження факту наявності заборгованості, саме такого її розміру і факту її безспірності. Оскаржуваним виконавчим написом з позивача стягується 2\~375,30\~грн. прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Згідно з п. 1.1. кредитного договору №3988/2579ECLKZAPT2 від 02.12.2014 року банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом, встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати своїх зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору №3988/2579ECLKZAPT2 від 02.12.2014 року за даним договором банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) на наступних умовах: а)\~сума кредиту 18\~510,00\~грн.; б)\~строк кредитування 42 платіжних періоди; в)\~фіксована процентна ставка за користування кредитом 12,0000% річних; г)\~комісія за надання кредиту 0,00\~грн.; д)\~комісія за обслуговування кредиту 389,00\~грн.; е)\~цільове призначення кредиту поточні потреби; ж)\~дата повернення кредиту 01.06.2018\~року. Згідно з пунктом 2.3. кредитного договору №3988/2579ECLKZAPT2 від 02.12.2014 року проценти за користування кредитом нараховуються банком з дати надання кредиту щомісячно на дату сплати поточної заборгованості за кредитом. За змістом пункту 2.5. кредитного договору №3988/2579ECLKZAPT2 від 02.12.2014 року перерахування коштів для погашення за кредитом здійснюється позичальником з 24 по 29 число кожного місяця. Пунктом 2.7. кредитного договору №3988/2579ECLKZAPT2 від 02.12.2014 року визначено, що платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівних) платежів. Відповідно до пункту 2.8. кредитного договору №3988/2579ECLKZAPT2 від 02.12.2014 року погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно рівними платежами в сумі 1004,00 грн. починаючи з першої дати сплати заборгованості. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Із наявної копії кредитного договору вбачається, що 02.12.2014\~року він був сторонами укладений, кредитні кошти в розмірі 18\~510,00 грн. позивач отримала строком на 42 місяці до 01.06.2018\~року, які зобов`язалась повернути зі сплатою відсотків у розмірі 19% річних. Повернення кредиту та сплату відсотків позивач мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи банку з 24 до 29 числа кожного місяця кошти у сумі 1004,00\~грн. (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. При цьому, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки, договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитора вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Оскільки за умовами договору позивач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 24 до 29 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (42 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Однією з обов`язкових умов вчинення нотаріусом виконавчого напису є надання кредитором документів, які підтверджують, що з дня виникнення права вимоги до боржника не минуло трьох років. Суд позбавлений можливості перевірити дату виникнення у відповідача як кредитора права вимоги за кредитом у зв`язку із ненаданням відповідачем таких доказів і їх відсутністю в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у випадку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. В такому разі має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зі спливом строку кредитування 01.06.2018\~року право кредитора нарахування відсотків за умовами кредитного договору трансформувалось у право нарахування на неповернуту суму позики відсотків відповідно до статті 625 ЦК України. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вказана в оскаржуваному виконавчому написі заборгованість позивача за відсотками за кредитом в сумі 2375,30\~грн. є безпідставною, оскільки нарахована за період поза межами строку кредитування. За таких обставин суд вважає правомірними вимоги позивача, а позов таким, що підлягає задоволенню повінстю. Відповідно до ч. 1, 13 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1261,20\~грн. і 3000,00\~грн. витрат на надання професійної правничої допомоги. На підставі наведеного,

Outcome: approved