Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

08.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», [PERSON] та просив суд: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 29 708,63 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО- страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 1217,00 грн.; - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» витрати по оплаті судового збору в розмірі 297,09 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО- страхування» витрати по оплаті судового збору в розмірі 12,17 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 липня 2014 року Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" та [PERSON] уклали договір страхування серії ПКС № 1400791 майнових інтересів власника автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER]. 12.09.2014 року на пр-ті Героїв Дніпра в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та застрахованого у позивача автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON]. Внаслідок ДТП, були завдані механічні пошкодження застрахованого у позивача автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року, [PERSON] визнано винною у скоєнні ДТП, що сталася 12.09.2014 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. На виконання умов договору страхування серії ПКС № 1400791, за яким позивач застрахував майнових інтересів власника автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER], на підставі страхового акту № 598 від 18.09.2014 року, звіту № 598/101623 з оцінки транспортного засобу від 18 вересня 2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем було сплачено потерпілому страхове відшкодування в розмірі 30 925,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 28529 від 16 жовтня 2014 року. Позивач в позовній заяві вказує на те, що з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на його користь підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 29 708,63 грн., а з [PERSON] на його користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 1217,00 грн. Зазначені суми позивач розраховував виходячи з виконаного на його замовлення № 598/101623 з оцінки транспортного засобу від 18 вересня 2014 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER], складає 30208,63 грн., а з згідно рахунку № СА-000012509 від 01.10.2014 року 30 925,69 грн. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити. 11.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, просив розглядати справу у його відсутності. (а. с. 68). Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких заперечуючи проти позову посилався на ту обставину, що оскільки позивачем не надано всіх необхідних документів для прийняття рішення по даній справі, що призвело до неможливості страховика (відповідача 1) встановити факт ДТП, обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, то у нього і відсутні підстави для такої виплати, в зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволені позову. Також, просив суд, розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів та за його відсутності. 18.11.2015 року [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повноважного представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, не зважаючи на те, що була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.09.2014 року, на пр-ті Героїв Дніпра в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та застрахованого у позивача автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок вищевказаної ДТП, автмобіль «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER], отримав механічні ушкодждення. Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року, [PERSON] визнано винною у скоєнні ДТП, що сталася 12.09.2014 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Вказана постанова 20.12.2014 року набрала законної сили (а.с.13). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» відповідно до полісу № АІ/ 2281293 від 13.08.2014 року, відповідно до якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн., а франшиза 500 грн. (а.с.60). Як встановлено судом, 21 липня 2014 року Приватне акціонерне товариство „ПРОСТО-страхування" та [PERSON] уклали договір страхування серії ПКС № 1400791 майнових інтересів власника автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER]. Отже, на дату ДТП майнові інтереси власника автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER] , були застраховані у позивача. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Як встановлено судом, в порядку та строки визначені законом оцінювачем проведено огляд пошкодженого транспортного засобу (а.с. 19). За наслідком огляду пошкодженого майна складено звіт № 598/101623 з оцінки транспортного засобу від 18 вересня 2014 року. Згідно вказаного Звіту, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER], складає 30208,63 грн. В свою чергу, власником автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER] на підтвердження розміру витрат необхідних для відновлюваного ремонту автомобіля надано рахунок № СА-000012509 від 01.10.2014 року на суму 30 925,69 грн. (а.с. 29), яку і було сплачено позивачем на виконання умов договору страхування серії ПКС № 1400791, на підставі страхового акту № 598 від 18.09.2014 року, звіту № 598/101623 з оцінки транспортного засобу від 18 вересня 2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 28529 від 16 жовтня 2014 року. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.6 Постанови ПВСС України за №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З огляду на викладене вище, відповідач 1 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Кіа Ceed», реєстраційний номер [NUMBER], а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача 1 з претензією вих. № 04-6436 від 09.11.2014 року про вилиту страхового відшкодування. Проте, страхове відшкодування на користь позивача, відповідачем-1 не виплачено, з підстав того, що позивачем не було надано відповідачу 1, витребувані ним документи. Разом з тим, судом критично оцінюється така позиція відповідача 1, з огляду на те, що всі необхідні документи для здійснення виплати позивачем відповідачу 1 були надані, підтвердженням чого є лист від 06.05.2015 року вих. № 04-2404 (а.с.63). Однак, не здійснення страхової виплати, через не надання позивачем відповідачу 1 копії договору страхування серії ПКС № 1400791 та чітких фото пошкодженого автомобіля, суперечить положенню ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, так-як цивільно-правова відповідальність [PERSON], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована саме у відповідача 1, а її вина встановлена Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб. Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом відповідає способу захисту, що передбачений нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що при визначені розміру матеріальних збитків завданих позивачу внаслідок ДТП, обґрунтовано розраховано, що з відповідача 1 на його користь підлягає стягненню 29 708,63 грн. = 30 208,63 грн. (сума згідно звіту)- 500,00 грн.(франшиза). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відтак, сума матеріального збитку, яка підлягає стягненню з відповідача становить 29 708,63 грн. Щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 1217,00 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, то суд зазначає наступне. Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.16 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 6 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, відповідач 2 ([PERSON]) повинна відшкодувати позивачу суму (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою) в 1217,00 грн.= 30 925,63 грн. (фактично виплачена сума) - 29 708,63 (сума, яка підлягає стягненню з відповідача 2). Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. За таких обставин, враховуючи вимоги цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем доведено склад правопорушення, а саме факт спричинення йому збитків, як страховику, розмір збитків і причинний зв'язок, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: approved