Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

14.07.2015 позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна», в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №002356 від 16 червня 2015 року, укладений між ним та відповідачем, та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 92000 гривень в рахунок повернення коштів, сплачених за договором фінансового лізингу №002356 від 16 червня 2015 року, та грошові кошти в сумі 460 гривень в рахунок відшкодування понесених витрат у вигляді банківської комісії, а всього на загальну суму 92460 гривень, а також стягнути грошові кошти у сумі 92000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 червня 2015 року з метою отримання та подальшого придбання на умовах договору фінансового лізингу автомобіля Hyndai Santa Fe позивач звернувся до відповідача в офіс за адресою: м.Київ, бул.Праці, 6/14, де позивачу було запропоновано даний транспортний засіб за ціною 17692, 31 євро, на що він погодився. В наданих позивачу на ознайомлення та підписаних представником відповідача примірниках договору була відсутня ціна предмету лізингу, а в додатках №1 та №2 вартість предмета лізингу значилась 17692,31 грн. Позивач стверджує, що підписав договір, а також на пропозицію представника відповідача підписав примірник додатків до договору з іншою ціною, який пояснив, що вони потрібні для страхової компанії та не мають юридичної сили. Сплативши запропонований як необхідний для оформлення договору адміністративний платіж у сумі 92000 гривень, позивач повернувся до офісу відповідача та забрав пакет документів, після чого виявив, що представник відповідача заповнив підписаний примірник договору з іншою, значно більшою ціною, а саме 35384,62 євро. Позивач стверджує, що придбання автомобіля за ціною 35384,62 євро не відповідає досягнутим домовленостям та внутрішній волі позивача, також ним було виявлено, що відповідно до положення п.12.1 договору передбачено, що у разі розірвання договору фактично сплачений позивачем адміністративний платіж не повертається. Позивач вважає несправедливими зазначені умови укладеного ним договору, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві, що є підставою для визнання договору недійсним та відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, яка полягає в завданих позивачу душевних стражданнях та викликає вжиття додаткових зусиль з метою поновлення порушених прав. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в сумі 92000 гривень. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, а також заяви про розгляд справи без його присутності не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 червня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 002356 (а.с.8-19). В той же день на виконання умов п.4.1 вказаного договору, Додатку №1 до договору фінансового лізингу №002356 (а.с.22), позивач сплатив 92000 гривень адміністративного платежу, що підтверджується квитанцією банку №1401 від 16 червня 2015 року, сплативши комісію банку за переказ коштів в сумі 460 гривень, що підтверджується квитанцією банку №1402 від 16 червня 2015 року (а.с.24). За змістом п.3.1.5 Договору Лізингодавець зобовязаний ознайомити Лізингоодержувача з умовами даного договору та внутрішніми правилами та надати повну інформацію яка передбачена чинним законодавством. Так, відповідно до умов п.1.1, 1.2 Договору, предметом фінансового Лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 Договору), а саме: Hyndai Santa Fe, TOD, 2,2/дизель, АТ, 4WD. Вартість Предмета лізингу на момент укладання даного Договору зазначається у даному Договору, розмір авансового платежу вказується у даному Договорі та в Додатку №1 до даного Договору, який є його невідємною частиною. Як зазначено в п.8.2 Договору, та Додатку №2 до Договору фінансового лізингу №002356 від 16.06.2015 (а.с.23) Вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору, за цім договором становить 35384,62 Євро, з урахуванням ПДВ згідно обмінного курсу Євро до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 920000,00 гривень. При цьому суд звертає увагу, що усі дані, що стосуються ціни предмету лізингу, а також належних до сплати платежів, вписані в бланк договору від руки (а.с.13,15). З долучених до позовної заяви підписаних позивачем та представником відповідача аналогічних за формою фактично укладеним сторонами, але інших за змістом Додатків №1 та №2 до договору фінансового лізингу від 16.06.2015 (а.с.20,21), вбачається, що вартість предмета лізингу автомобіля Hyndai Santa Fe в них значиться 17692,31 євро, яка еквівалентна на дату підписання договору 460000,00 гривень. Зазначене підтверджує доводи позивача щодо повідомленої йому представником відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» при укладенні оспорюваного позивачем договору фінансового лізингу іншої інформації щодо дійсної вартості предмета лізингу, та, що волевиявлення позивача було спрямоване на придбання автомобіля, що є предметом лізингу, саме за вказаною, значно нижчою ціною, що за твердженнями позивача спонукало його до вчиненні дій на укладення договору та внесення попередньої оплати за договором у зазначеній йому сумі 92000 гривень. Крім того, дослідженням оспорюваного Договору встановлено, що Умовами договору лізингу передбачено наступне. Згідно з п. 2.1. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором. 2.2. Строк лізингу починається з дати передачі предмету лізингу та підписання Акту прийому-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком №3 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору. Відповідно до п.4.1. Договору, Лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів - адміністративного платежу; - авансового платежу;- комісії за передачу предмету лізингу; - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6. ст.9 даного Договору. Так, за змістом преамбули укладеного сторонами Договору фінансового лізингу, «визначення термінів»: Адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів до укладення Договору, незалежно від умови призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу. Одночасно п. 12.1. Договору передбачено, що Лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі чітким волевиявленням щодо розірвати Договір шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Також встановлено, що за змістом п.3.2.6 Договору передбачено, що Лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний Договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.1 ст.12 даного Договору, що стосується обсягу повернення коштів. Дослідженим договором встановлено, що при розірванні договору лізингодавцем в односторонньому порядку, в тому числі не з вини споживача послуг, ніяких санкцій для відповідача не передбачено. Таким чином, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору як за ініціативою споживача послуг, так і за ініціативою відповідача, а також звільнив себе від будь-яких негативних наслідків від порушення прав позивача як споживача послуг у разі розірвання договору, в тому числі і не з вини позивача, що на думку суду приводить до дисбалансу договірних відносин. Дослідженням письмових матеріалів справи встановлено, що в укладеному сторонами договорі жодним чином не обґрунтовано визначений розмір адміністративного платежу 10% від вартості предмету лізингу, що складає 92000 гривень, а саме: за перевірку, розгляд та підготовку даного договору лізингу. Будь-яких доказів на підтвердження фактичних затрат відповідача на проведення робіт з організації та підготовки укладення договору, а також щодо їх співмірності із визначеною в договорі сумою адміністративного платежу, відповідачем суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Дослідженням письмових доказів встановлено, що фактично організація з підготовки Договору лізингу полягала у виготовленні стандартної за формою, вочевидь типової для відповідача форми договору, про що свідчить вписані від руки співробітником відповідача індивідуальні дані щодо Лізингоодержувача, предмета лізингу, його вартості та розмірів належних платежів. Наведене на думку суду свідчить про порушення відповідачем принципів добросовісності та справедливості при укладенні договору. За змістом \~ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Статтею 807 ЦК України\~встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів . Відповідно до ч.1\~ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником). Відповідно до ст.\~1, ч. 1 ст.\~2, ч. 1 ст.\~3 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~6, ч. 1 ст.\~7, ч. ч. 1, 2 ст.\~16 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. У відповідності з ч. ч. 1, 2, п. п. 2 - 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч. ч. 4 - 8\~ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5, 6\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до змісту ч.1\~ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В ч. 1, 3\~ст. 203 ЦК України\~зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до\~ст. 21 ЗУ "Про захист прав споживачів"\~права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Так, зміст розділу 12 Договору, зокрема, пункту 12.1, свідчить про встановлення жорсткої односторонньої відповідальності лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і за розірвання договору за його ініціативою. Положення розділу 12 Договору усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на лізингоодержувача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати адміністративний платіж за організацію договору та 40% суми авансових платежів у випадку дострокового розірвання договору споживачем, що є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. І ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України\~принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч. І ст.\~7, п. 3 ч. І ст.\~11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав споживача на розірвання договору. Судом встановлено, що в укладеному сторонами договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені\~Законом України «Про фінансовий лізинг»,\~ЦК України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. З огляду на зазначене, суд вважає, що такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін, порушують принцип добросовісності, а також завдають шкоди споживачеві, а тому в силу положень частин 1, 2, п. п. 2 - 4, 11-13 ч. 3\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч. 5\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~підлягають визнанню недійсними. Оскільки визнання недійсними вказаних умов договору щодо розміру та порядку повернення адміністративного платежу, а також вартості предмета лізингу зумовить і зміну інших, взаємопов'язаних з ними положень договору, а також враховуючи, що справжнє волевиявлення позивача було направлено на придбання предмету лізингу за іншою, значно нижчою, повідомленою йому відповідачем ціною, відповідно до положень ч. 6\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. І,3 ст.\~203, ч. 3 ст.215 ЦК України, оспорюваний договір має бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.216 ЦК України сплачені позивачем на виконання укладеного договору лізингу кошти в сумі 92000 гривень, а також завдані позивачу збитки по оплаті комісії банку в сумі 460 гривень (а.с.24) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Суд також прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки вони не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, що регулює відповідні правовідносини, а також Законі України «Про захист прав споживачів», який не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди, яка не повязана із заподіянням шкоди здоровю або життю споживача Крім того, будь-яких належних і допустимих доказів, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до\~ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 924 гривні 60 копійок. Банківська комісія в розмірі 500 гривень не підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вказані гроші позивачем сплачені на користь банку, а не на рахунок товариства . На підставі викладеного,

Outcome: partial