Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач в жовтні місяці 2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ,2006 року народження, інваліда з народження в розмірі 7000 грн щомісяця і додаткових витрат на утримання сина в розмірі 3000 грн щомісяця. У відповідності до положень ст..33ЦПК України позов розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою суду від 25.10.2021 року позов прийнято до провадження і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Щодо аліментів на утримання дитини і додаткових витрат на утримання дитини-інваліда, відповідач вимоги визнав частково. Суд вислухав сторони, вивчив надані документи і встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1999 року - актовий запис про шлюб №879 , вчинений 23 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського рай адміністрації виконкому Одеської міської ради. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони спільно проживають, ведуть спільне господарство, але не мають спільного бюджету, шлюбні стосунки не підтримують. Неповнолітня дитини проживає разом з батьками. Позивачка пояснює, що сім"я між сторонами розпалась. Причиною є різні погляди на подружнє життя, матеріальне забезпечення сім`ї, виховання дітей. Постійні сварки з різних питань привели до втрати почуттів любові та поваги. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу і доводила неможливість поновлення сімейних відносин з відповідачем. [PERSON] вимагає стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 7000 грн щомісяця, стверджуючи, що відповідач працює на посаді кухаря в ресторані і має дохід, який дозволяє сплачувати щомісяця аліменти на утримання дитини у такому розмірі. Позивач також вимагає стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, який є інвалідом з дитинства і потребує постійних занять з ЛФК, відвідувань басейну. Відповідач, визнаючи вимоги про розірвання шлюбу, стверджував, що позивач не бажає зберігати сім`ю і сім`я розпалась за її ініціативи. Щодо аліментів на утримання сина, відповідач пояснив, що він утримує і дітей (повнолітній син проживає з ними) і дружину, тому як вона останні роки не працює. Сплачувати щомісяця аліменти на утримання неповнолітнього сина 7000 грн і ще на додаткові витрати щомісяця 3 000 грн, він - [PERSON] не має можливості, тому як його заробітна плата становить 6100 грн, а після відрахувань податків він отримує 4910,50 грн. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що сім`я між сторонами розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, тому як відсутня вільна згода чоловіка та жінки на шлюб. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Щодо вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У відповідності до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2021 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2510 гривень. Таким чином, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 7000,00 грн. щомісячно, що складає майже три прожиткові мінімуми для дітей віком до 18 років. Визначений позивачем розмір аліментів належним чином нею не обґрунтований, доказів щодо майнового стану позивача суду не надано, про їх витребування не заявлено. Доводи позивача про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, а саме: в розмірі 7000,00 грн., оскільки має значно більший дохід, ніж зазначений у довідці про заробітну плату, наданій до суду, судом до уваги не приймаються у зв`язку з їх недоведеністю. Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, що регулює сімейні правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який, у свою чергу, збільшується щокварталу, ті обставини, що відповідач працездатний, працює, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, з урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ,2006 року народження у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, що дорівнює мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років, починаючи стягнення з 05.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Суд приймає до уваги, що позивач не спростувала твердження відповідача, що він утримує і її і неповнолітню дитину. Позивач наполягала, що таке утримання не є достатнім для покриття потреб і її і дітей. Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, малюванню або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що додаткові витрати на дитину -інваліда з дитинства щомісяця складають 3 000 грн. Позивач на обгрнтування своїх вимог до позову надала тільки копію посвідчення серії [NUMBER] на отримання державної соціальної допомоги дітям-інвалідам до 18 років. За таких обставин вимоги [PERSON] в частині стягнення додаткових витра не підлягають задоволенню як недоведені. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на дитину в межах платежу за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням положень ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved