Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

08.08.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 117450 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що з 17.05.1989 року по 09.06.2016 року, пропрацював на ПрАТ, виконував роботу з 17.05.1989 р. по 01.04.2010 р. машиністом екскаватору в кар'єрі та підпадав під вплив підвищення параметрів виробничої загальної вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. З 02.04.2010 р. по 09.06.2016 р. працював машиністом екскаватора (гідравлічного) де підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, внаслідок чого отримав професійне захворювання - вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, та полірадикулоневропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями на шийному і поперековому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФС другого ступеню), деформуючого остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових і колінних (ПФ першого-другого ступенів) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого ступеню. Згідно довідки МСЕК від 09.06.2016 року, йому первино було встановлено 65% втрати професійної працездатності, повторно 25.11.2013 року, з повторним переглядом у 01.05.2017 р. та встановлена ІІІ група івалідності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивача, стаціонарного та амбулаторного лікування, йому важко виконувати будь яку роботу, він страждає на біль в шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу та руки, оніміння в них, що посилюється при рухах, оніміння та біль в кистях, мерзлякуватість, періодичний головний біль, запаморочення, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантажені, сухий кашель, втому, головний біль, підвищення артеріального тиску, він обмежений в вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв"язки. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ - 117450 грн. моральної шкоди. Позивач в судові засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог. Представник ПрАТв судове засідання 28.10.2016 не з'явився надав до суду заяву, про розгляд у його відсутність, також надав письмові заперечення проти позову, вказує, що позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено згідно медичних висновків, а.с. -17-27, акту розслідування хронічного професійного захворювання, а.с.10-13, що позивачу [PERSON] під час перебування в трудових відносинах з відповідачем, а.с.8-9, встановлено хронічне професійне захворювання, а саме вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією, та полірадикулоневропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями на шийному і поперековому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФС другого ступеню), деформуючого остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових і колінних (ПФ першого-другого ступенів) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А», ЛН першого ступеню. Позивачу було встановлено 09.06.2016 року 65% втрати професійної працездатності з наступним переглядом у 2017 році, а.с.14-15,16. 09.06.2016 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням у звязкуз з виходом на пенсію, а.с. 9. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, інформаційної довідки про умови праці на підприємстві, а.с.10-13, 28-31, встановлено професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу відповідача. Шкідливі умови праці ПрАТ відносяться до 3 класу 1-2 ступеня. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров"я позивача, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв"язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 20000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Посилання представника відповідача на добровільний вибір позивачем умов праці та обєктивний характер шкідливості умов його праці суд до уваги не приймає, так як вони не мають правового значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial