Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи, тим, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договори банківського вкладу, відповідно до яких він у Ялтинському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», що розташовано в Автономній республіці Крим, розмістив тимчасово вільні грошові кошти в іноземній валюті, а саме: згідно договору №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року, особовий рахунок [NUMBER], з виплатою відсотків в кінці терміну по ставці 10 % річних на строк по 24.12.2013 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же ж строк. В день підписання договору було внесено грошові кошти в сумі 6390,00 доларів США на депозитний рахунок [NUMBER], що підтверджується квитанцією про внесення на рахунок від 24.12.2012р. Згідно договору №SAMDNWFD0070046756800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013р., особовий рахунок [NUMBER], з щомісячною виплатою відсотків по ставці 10 % річних на строк по 27.12.2014 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же ж строк. В день підписання договору було внесено грошові кошти в сумі 1870,20 доларів США та 638,00 доларів США на депозитний рахунок [NUMBER], а разом 2508,20 доларів США, що підтверджується квитанціями від 27.12.2013р.. Згідно договору №SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р., особовий рахунок [NUMBER], з щомісячною виплатою відсотків по ставці 9,75 % річних на строк по 14.03.2014 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же ж строк. В день підписання договору було внесено грошові кошти в сумі 7100,00 доларів США на депозитний рахунок [NUMBER], що підтверджується квитанцією №10 від 14.03.2013р. Разом на його депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» було розміщено 15998,20 доларів США. Починаючи з березня 2014 року відповідачем йому було відмовлено у видачі його вкладів та відсотків з поясненням, що депозити було заблоковано через анексію Росією Криму. Він звернувся з письмовими заявами до ПАТ КБ ПриватБанк від 13.11.2015р., 30.11.2015р., 04.12.2015р. про повернення сум вкладів із нарахованими на них процентами за весь період їх перебування на депозитних рахунках . На його письмові звернення відповідачем йому було відмовлено у задоволенні його законних вимог у зв'язку із, як зазначається у листах, тим що вимушене припиненням діяльності банку на території Автономної Республіки Крим призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та вилучення майна банку, яке знаходилось на окупованій території і що це призвело до виникнення значних матеріальних втрат. Відповідач також зазначає, що він звернувся до Російської Федерації з претензією, відповідно до Міжнародної конвенції про захист іноземних інвестицій. За результатами розгляду цього звернення буде вирішуватися питання виплати коштів розміщених на рахунках клієнтів відокремлених підрозділів банку, які знаходилися на території АР Крим та м. Севастополя. (письмові відповіді банку за №20.1.0.0.0.7-20151125/1595 від 28.11.2015р., №20.1.0.0.0.7-20151113/596 від 13.11.2015р., №20.1.0.0.0.7-20151208/457 від 14.12.2015р., №20.1.0.0.0.7-20154509/4299 від 15.12.2015р. та №20.1.0.0.0.7-20170512/7681 від 12.05.2017р. додаються до позовної заяви). Окрім того, з Національного банку він отримав відповідь на своє звернення №20-0004/28 від 04.01.2016р., де НБУ вказує, що в разі виявлення факту неповернення вкладу він вправі звернутись до суду за захистом своїх прав. Згідно зі ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 07 серпня 2017 року (до цього часу) депозитні вклади за вказаними договорами та нараховані відсотки йому так і не повернуто. Отже, станом на 07.08.2017р. він має право на отримання відсотків за користуванням депозитами, та три проценти річних від простроченої суми. Всього по трьом його депозитам сума належних йому відсотків станом на 07.08.2017р. становить 6903,25доларів США, а розмір трьох відсотків річних - 1614,46 доларів США (До позовної заяви додається розрахунки процентів за користування депозитними вкладами відповідно до умов договорів та трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною 1 першою статті 1050 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Устатті 1058 ЦК України зазначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Вказане також передбачено пунктом 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516(далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516). Згідно пунктом 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З висновку Європейського Суду з прав людини, викладеного у справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави". Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачеві, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до статті 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Зокрема, у статті 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України. У порушення цих норм, він позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які ПАТ КБ ПриватБанк отримав на умовах строковості, оплатності, та до цього моменту не повернув. Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне: він розмістив у ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у доларах США на умовах повернення і платності. З вини відповідача до сьогоднішнього дня він не отримав ні своїх вкладів, ні нараховані відсотки. Тому суму вкладів, нараховані на них відсотки та 3% річних він і просить стягнути з відповідача. Згідно частини 1 статті 15, пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Стаття 633 цього Кодексу дає визначення поняттю публічний договір: публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Отже, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем банківських послуг. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ст.110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Тому, просить суд, стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» (код ЄДРПОУ - 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д): суму розміщеного вкладу за номером договору №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року в сумі 6390,00 доларів США, суму заборгованості з виплати процентів в розмірі 2951,65 доларів США, та 3 % річних нарахованих на суму неповернутого вкладу у розмірі 693,80 доларів США, всього 9981,45 доларів США, еквівалентно 257 949,61 грн. 25,8429; суму розміщеного вкладу за номером договору №SAMDNWFD0070046756800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013 року в сумі 2508,20 доларів США, суму заборгованості з виплати процентів в розмірі 905,70 доларів США та 3% річних нарахованих на суму неповернутого вкладу у розмірі 196,46 доларів США, всього 3610,36 доларів США, що еквівалентно 93302,17грн; суму розміщеного вкладу за номером договору №SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р. в сумі 7100,00 доларів США, суму заборгованості з виплати процентів в сумі 3045,90 доларів США та 3% річних нарахованих на суму неповернутого вкладу в сумі - 724,20 доларів США, всього 10 870,10 доларів США, що еквівалентно 280 914,91грн., а всього по трьох депозитах 24 461,91 доларів США, що еквівалентно 632 166,70 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Крім того, подав відповідь на відзив. Відповідно до якого повідомляє, що оригінали договорів та квитанцій про внесення коштів є у представника позивача. Також, звернув увагу суду на те, що надаючи письмові відповіді за №20.1.0.0.0.7-20151125/1595 від 28.11.2015р., №20.1.0.0.0.7-20151208/457 від 14.12.2015р., 20.1.0.0.0.7-20154509/4299 від 15.12.2015р. на листи-претензії [PERSON], банком не заперечувався факт існування договірних відносин між ним та позивачем. А листом за №20.1.0.0.0.7-20170512/7681 від 13.05.2017р. банк просить поставитись із розумінням до ситуації, яка виникла так як питання щодо врегулювання проблем вкладників, рахунки яких були відкриті на окупованій території АРК Крим, з огляду на входження держави у капітал ПАТ «Приватбанк», потребує прийняття відповідних рішень на рівні Міністерства Фінансів України та просить надати час для вирішення ситуації. Припущення відповідача про те, що заяви на оформлення банківського вкладу №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року та заява №SAMDNWFD0070046756800 вклад «СТАНДАРТ» від 27.12.2013р. не є договорами та не можуть вважатись доказами, не відповідає дійсності та суті договірних відносинах між банком та вкладником відповідно до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», які діяли на час розміщення коштів і діють зараз і які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» Документи, розміщенні на офіційному сайті відповідача www.privatbank.ua (pb.ua), є публічною офертою, що містить умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Пунктом 2.2.1.1. умов та правил клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (далі вклад) у розмірі та на строк, зазначені в заяві на оформлення вкладу. Відповідно до п. 2.2.1.3 умов та правил надання банківських послуг договір вкладу, що складається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, цих умов і правил надання банківських послуг, заяви на вклад вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання клієнтом заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу. У заяві на оформлення вкладу №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року та заяві №SAMDNWFD0070046756800 вклад «СТАНДАРТ» від 27.12.2013р. зазначено, що позивач підтверджує, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банка, розміщених на сайті Pb.ua і приєднується до них. Отже, підписавши заяву на оформлення вкладів та внісши на них грошові кошти, заяви на вклад вважаються укладеними та вважаються договором вкладу. Таким чином, заява на оформлення вкладу №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року та заява №SAMDNWFD0070046756800 вклад «СТАНДАРТ» від 27.12.2013р. вважаються договорами банківського вкладу відповідно до п. 2.2.1.1 та 2.2.1.3 умов та правил надання банківських послуг, є оригінальними примірниками. Відповідно до п. 22 договору: при укладенні договору використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління банку, а також відтворення відбитку печатки банку технічними друкувальними пристроями. Договір складений на одному аркуші паперу з двостороннім друком тексту, тому підпис тільки на тильній стороні аркуша. З наданих квитанцій вбачається, що дати квитанцій співпадають із датами заяв на оформлення вкладу та у них зазначені рахунки, які вказані у заявах на оформлення вкладів, прізвище, ім'я та по-батькові вкладника та є інші необхідні реквізити банківського документа, відповідає умовам та правилам надання банківських послуг, що діє в системі ПАТ КБ «ПриватБанк». Тому докази надані позивачем містять всі обов'язкові реквізити і повністю підтверджують доводи позивача. Щодо нарахування 3-х відсотків річних, то вважає обґрунтованим початком розрахунку з моменту письмового звернення до банку, тобто, з 13.11.2015 року. А тому розмір 3-х відсотків річних від простроченої суми депозиту відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 13.11.2015 по 07.08.2017р. становитиме: по депозитному вкладу №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року на суму дол. США:; по депозитному вкладу №SAMDNWFD0070046756800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013 року на суму 2508,20 дол. США:По депозитному вкладу №SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р. на суму 7100,00 доларів США:. По всім трьом вкладам передбачена автоматична пролонгація (продовження) терміну його дії на новий строк, якщо вкладник не заявить бажання забрати свої кошти. При цьому, протягом 2013р. і по тепершній час, відповідач кошти та відсотки позивачу не сплачував за вкладами. Після неодноразових звернень щодо виплати суми боргу та процентів за вкладами, відповідач не повернув суми вкладів та відсотків, та продовжив користуватися грошовими коштами пол даний час. По депозитному договору №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року на 12 місяців автоматичне продовження передбачене п. 5 пам'ятки для клієнта, яка є частиною заяви-приєднання на оформлення вкладу. По депозитному Договору №SAMDNWFD0070046756800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013р., автоматичне продовження передбачене п.3 «Продовження вкладу на новий строк» По депозитному Договору №SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р. автоматичне продовження передбачене п.11,12, 13 Договору. Тому вважає обгрунтовним розрахунки процентів за користування коштами відповідача та такими, що відповідають умовам договорів банківських вкладів. Вищенаведеними пукатими договорів передбачена автоматична пролонгація вкладів на новий такий же ж строк по процентній ставці даного найменування та строку, а не по ставці за вкладами за вимогу, як помилково стверджує відповідач. На підставі наведеного просив стягнути з відповідача, з врахуванням уточнених розрахунків: грошові кошти по депозитному вкладу за номером договору №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року в сумі 6390,00 доларів США, суму заборгованості з виплати процентів в розмірі 2951,65 доларів США, та 3 % річних, нарахованих на суму неповернутого вкладу у розмірі 336,02 доларів США, всього 9677,67 доларів США, еквівалентно 250 099,06 грн.; грошові кошти по депозитному вкладу за номером договору №SAMDNWFD0070046756800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013 року в сумі 2508,20 доларів США, суму заборгованості з виплати процентів в розмірі 905,70 доларів США та 3% річних, нарахованих на суму неповернутого вкладу у розмірі 133,14 доларів США, всього 3547,04 доларів США, що еквівалентно 91 665,80грн.; грошові кошти по депозитному вкладу за номером договору №SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р. в сумі 7100,00 доларів США, суму заборгованості з виплати процентів в сумі 3045,90 доларів США та 3% річних нарахованих на суму неповернутого вкладу в сумі - 367,72 доларів США, всього 10 513,62 доларів США, що еквівалентно 271 702,43грн., а всього по трьом депозитам - 23 738,33 доларів США, що еквівалентно 613 467,29 грн.(курс НБУ станом на 07.08.2017р. - 25,8429грн.). В своїй заяві від 17.07.2018 року представник позивача просив вимоги про стягнення коштів за депозитним вкладом №SAMDNWFD0070046756800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013 року, нарахованих по ньому відсотків та 3-х % річних залишити без розгляду. Вимоги про стягнення відсотків за депозитним вкладом № SAMDN250001697539840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012р. задовольнити за період з 24.12.2012 по 24.12.2014 р. по відсотковій ставці 10%річних, а за період з 25.12.2014 р. по 13.11.2015 р. (день звернення позивача із заявою до відповідача про повернення коштів) по ставці 1% річних. Вимоги про стягнення нарахованих відсотків за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р. задовольнити за період з 14.03.2013 р. по 14.03.2015 р. по ставці 9,75 % річних, а за період з 15.03.2015 р. по 13.11.2015 р. по ставці 1% річних. Представник відповідача в судове засідання в якому прийняте рішення не з"явився, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у відпустці з 16.07.2018 року по 20.07.2018 року. Однак, беручи до уваги, що відповідач, попередньо неодноразово допускала неявки в судові засідання, посилаючись на зайнятість в інших судових засіданнях, зокрема 14.02.2018 року, 14.03.2018 року, 16.04.2018 року та 15.06.2018, 17.07.2018 року у зв'язку з відпусткою, суд вважає, вважає за можливе розглядати справу за наявних доказів. Крім того, відповідачем надавався відзив на позовну заяву відповідно до якого вважає позов [PERSON] необгрунтованим та безпідставним, а наведені у ньому відомості та докази такими, що належним чином не підтверджені та не доведені, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами с будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, га інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України, зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до н. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, іцо грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов'язана довести ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення спірних правовідносин між сторонами на підставі договорів банківського вкладу та на невиконання Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань, оскільки обов'язок подання доказів покладається па сторін. Звертають увагу суду на те, що докази, які позивач повинен надати в рахунок обгрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - виключно оригінали документів. Вважають, що дані спірні правовідносини регулюються ст. ст. 626-639. 1058. 1059. 1068 Цивільного кодексу України, п. 8 глави 2 розділу 111 Інструкції про ведення касових операцій банками із Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174. (далі - Інструкція) та п. 1.4 Положения про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) дру гою стороною. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку: договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки: договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною: договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно- правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту; квитанцією (другий примірник прибуткового касового документа) або іншим документом, який підтверджує внесення готівки у відповідну платіжну систему. Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року №6-4813св14 від 26 березня 2014 року №6-7667св14 від 26 березня 2014, які згідно ст.360-7 ЦПК України,є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зіазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, важливим питанням, яке має бути встановлено та досліджено судом, саме наявність оригіналу договору банківського вкладу та документа, який відповідає вимогам законодавства України та підтверджує факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок відповідача. Надані позивачем копії заяв та копії чекових квитанцій не підтверджують факт укладання договору банківського вкладу, не містять істотних умов договору, обов'язкових для договорів банківського вкладу, а лише декларують бажання позивача оформити депозитного вкладу на умовах, зазначених у заяві. Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем копії документів не відповідають вимогам, встановленим законодавством України, щодо банківських документів, а також не містять обов'язкових реквізитів, а саме: копія заяви №SAMDN25000731697539 від 24.12.12 р.: не є договором, є фотокопією; не містить істотних умов договору, обов'язкових для договорів банківського вкладу; є одностороннім правочином; не містить відбиток «мокрої» печчатки та є не завіреною повноважним працівником банку та не зазначено посаду працівника який її завірив. Копія договору №SAMDN25000733794840 від 14.03.13 р. є ксерокопією; не відповідає вимогам законодавства України; не містять відбиток "мокрої" печатки на кожній сторінці, які не завірені повноважним працівником банку та не зазначено посаду працівника, який підписав договір; перша сторінка договору з якою вбачаються істотні умови договору є не підписаною та не містить мокрої печатки, посади, прізвища , ім'я, по батькові особи, яка її підписала: друга та перша сторінки договору містять різний порядковий номер, що дає підстави сумніватися щодо автентичності договору. Копії чекових квитанцій: є ксерокопіями, не відповідють вимогам законодавства: с нечитабельними: не містить відбиток "мокрої" печатки та є не завіреною повноважним працівником банку та не зазначено посаду працівника, який її завірив. Окрім того, позивач не надає жодного доказу наявності грошових коштів на банківських рахунках, на які посилається у позовній заяві, а також на підтвердження грошових сум, які використовує під час нарахування процентів на 3% річних. Також, твердження позивача про те, що з березня 2014 р. позивачу було відмовлено у видачі грошових коштів по вкладах та процентів є непідтверджеиими ж одним доказом, а тому не мо жуть беззаперечно підтверджувати такі відмови з боку відповідача. Разом з тим, позивач не надає жодного належного доказу про наявність грошових коштів на зазначених в позовній заяві, банківських рахунках, на момент звернення до суду. До того ж, з наданих позивачем доказів письмових звернень до відповідача, лише лист-заява від 13.11.15 р. містить відбиток печатки відповідача про отримання даного листа. Інші листи-заяви: від 30.11.15 р. від 04.12.15 р.. не можна вважати належним достовірним доказом, оскільки не містять відбиток печатки штамку про їх одержання. А тому, вважає твердження позивача про незаконність та протиправиіеть дій відповідача необгрунтованими та безпідставними, а надані позивачем докази такими, шо беззаперечно не підтверджують ті обставини на які посилається позивач своїй позовній заяві. Відповідач категорично не згідний з наданим розрахунком та вважає його безпідставним та необгрунтованим, виходячи з наступного. Позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за договором банківського вкладу, проценти. 3% річних, інфляційні витрати, моральну шкоду та витрати на правову допомогу, а тому важливим питанням, яке має бути встановлено та досліджено судом, саме наявність оригіналу- договору банківського вкладу та документа, який відповідає вимогам законодавства України та підтверджує факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок відповідача, а також доказів наявності грошових коштів на рахунках на момент звернення позивача до суду, які підтверджують базову грошову суму, яку позивач викорнстовує під час розрахунку. Позивач під час розрахунку використовує числові значення, суми та інформацію, наведені у копіях документів, роздруківках, однак такі докази не підтверджують наявність грошових коштів на рахунках на момент подачі позовної заяви. Окрім того, позивач неправильно визначає період нарахування З% річних, а саме: з 15.03.14 р. по 07.08.2017р.: з 28.12.14р, по 07.08.2017р.: з 25.12.13 р. по 07.08.2017р. З наданих копій заяв та копії договору, вбачається, що в них передбачено автоматичну пролонгацію договорів. Якщо брати до уваги лист-заяву від 13.11.15 р. у якій позивач просить повернути вклади, то дату на нарахування прострочення зобов'язання потрібно з 15.11.15 р. , а не з дати, зазначених у розрахунку позивача. Більше того, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт порушення зобов'язання з боку відповідача, оскільки надані роздруківки листів-відповідей не містять жодної інформації про згадані договори та про визнання їх відповідачем, а сам лист-заява від 13.11.15 р. не містить жодного додатку з якого було б можливо підтвердити наявність банківськох вкладів, а також документа. Що надає змогу ідентифікувати особу заявника. При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов 'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні. Крім того, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, так само слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності" Таким чином, вважають, що позивачем не доведено наявністьвсіх складових цивільно-правової відповідальності, а отже, наданий позивачем розрахунок щодо стягнення з відповідача 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, є необгрунтованим та безпідставним, початкова дата відліку прострочення виконання зобов'язання та грошова сума на яку позивач нараховує є 3% є непідтвердженим, а отже вимога щодо стягнення 3% не підлягає задоволенню. А тому, надані позивачем розрахунки є помилковими. Також, вважають незрозумілим природу походження 10% річних, оскільки розмір процентів не підтверджено жодним документом та є таким, то суперечить нормам законодавства України. Пунктом 4 заяви на оформлення вкладу №SAMDNWFD0070046756800 ВІД 27.12.13 Р. У Розділі «Памятка для клієнта» зазначено, що "Проценты во время нового вклада начисляются на сумму вклада. Текущий размер действующей процентной ставки по вкладу Вы можете узнать в отделении или на сайте Банка". Подібні формулювання наведені й в п. 6 копії заяви №SAMDN25000731697539 від 24.12.12 р. та п. 13 копії договору №SAMDN25000733794840 від 14.03.13 р. У п.15-17 копії договору №SAMDNWFD0070046756800 від 27.12.13 р. , зазначено, що у разі дострокового розірвання договору, банк здійснює виплату процентів за зниженою процентною ставкою. Якщо брати до уваги лист-заяву від 13.11.15 р. , то договори банківського вкладу, були достроково розірвані з 15.11.15 р.. а тому нарахування 10% є помилковим та незаконним. Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором. - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. 05.01.2004 р. наказом №07 Голови Правління ПАТ КБ "ПриватБанк". з 06.01.2004 р. затверджена процентна ставка для вкладів "на вимогу" у і гривні, доларах США та євро у розмірі 1. Тобто, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу, а саме за безпідставністю його неповернення та/або затримки у поверненні. банк повинен нарахувати та виплатити клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-2861цс15 від 2 березня 2016 року, яка згідно ст.360-7 14 ПК України , яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 10% річних, є безпідставними та необґрунтованою, а визначення періоду нарахування з 28.12.2013 р.. з 15.03.13 р.. з 25.12.2015 р. є помилковим та непідтвердженим. Судова практика на яку посилається позивач, не може бути взята до уваги, оскільки справа № 6-140цс13, що була розглянута Верховним Судом України не є аналогічною. Посилання на міжнародну судову практику, а саме справу ZOLOTAS проти Греції №66610/09 від 29.01.2013 р.. щодо "очікування вкладника, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав" не містить норм, щодо зобов'язань банку інформувати своїх клієнтів про загрози та інші фактори та негативні чинники. Таких норм не містить й законодавство України, а тому такі посилання на міжнародну практику є суто інформативними. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод і громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 156.04.2014р. № 1207-VII. визначено, що тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя,внутрішні води України цих територій. У зв'язку з окупацією, Правлінням Національною банко України було прийнято Постанову від 06 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Респу бліки Крим і міста Севастополя" (далі - Постанова НБУ № 260). Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року, було припинено ще з 21квітня 2014 рокудіяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "Приватбанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АР Крим та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території АР Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та практичної можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АР Крим та міста Севастополя. Відповідно до Положення про Філію "Кримське регіональне управління ПАТ КБ "Приватбанк", яке було затверджено Протоколом Рішення Правління ПАТ КБ "Приватбанк" №50 від 15.12.2011 р. - Кримська філія ПАТ КБ "Приватбанк" була відокремленим структурним підрозділом ПАТ КБ "Приватбанк", здійснювала свою діяльність в межах повноважень, наданих їй банком, та самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів. У зв'язку із тим, що окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично та практично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк, що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Відповідачем було втрачено всі його активи, носії інформації, документацію й інші банківські документи, які містили інформацію про клієнтів банку, договором, інформацію про їх поточні рахунки та інше, а тому та з того часу і по цей день ПАТ КБ "Приватбанк" не мав доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на території Автономної Республіки Крим, а також не мав доступу до створених у відповідних відділеннях банку на цій території документів, у тому числі договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси тощо. Відповідно до вищевикладеного, відповідач, втративши все майно та документи, на цей час не може підтвердити, або спростувати, та/або надати будь-яку інформацію, у тому числі надати документи щодо наявності укладених договорів з позивачем та іншими кримськими клієнтами, щодо наявності відкритих рахунків та залишків на них, а тому відповідач позбавлений можливості підтвердити існування правовідносин з позивачем, а також підтвердити факт перерахування позивачем грошових коштів та/або їх зарахування на відповідні рахунки відповідачем. А отже, вважають, що саме позивач, як особа, яка звернулася до суду за захистом свого порушеного права, повинен довести факт наявності правовідносин з банком, факт внесення готівки у відповідну платіжну систему. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VIІ "Про боротьбу за звільнення України, Закон України " Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України, ураховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно з н.5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації (Банк Росії) № РН-ЗЗ/I від 21.04.2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "Приватбанк". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час. наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "Приватбанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК за міста Севастополя - Філії "Кримське РУ П АТ КБ "Приват банк". Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювані банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. 02.04.2014 року було прийнято Федеральний Закон № 39-ФЗ "Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя". Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. У відповідності до ст.4 цього Закону. Державна корпорація "Агентство з страхування вкладів далі - Агентство) заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього Федерального закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим Федеральним законом. Центральним Банком Росії було прийняло рішення №РН--ЗЗ/І від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією "Фонд захисту вкладників" (далі - АНО "ФЗВ") прав (вимог) по зобов'язанням банку і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 Федерального Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно з ст.7 Федерального Закону № 39-ФЗ Банком Росії направлено на адресу АНО "ФЗВ" повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО "ФЗВ" прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином. АНО "ФЗВ" законодавством РФ було призначено, а АНО "ФЗВ" взяв на зобов'язання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі клієнтам Філії "Кримська РУ ІІ АТ КБ "Приватбанк",поза волею відповідача. У відповідності до систематичних повідомлень, що розміщував АНО "ФЗВ" на своєму офіційному сайті - http://fzvklad.ru/-АНО "ФЗВ" замінив ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк" - не лише депозитними, але і за орендними, кредитними та т.і. Так. на сайті було розміщено номер рахунку АНО "ФЗВ". на який пропонувалось здійснювати зарахування заборгованості та чергових платежів за кредитним договорами, що укладалися Кримською філією банку - http://fzvklad.ru/news/27/. Також неодноразово АНО "ФЗВ" зазначалось, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ "Приватбанк" буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК. Ухвалою Центрального районного суду м.Сімферополя від 21.04.2014 року АНО "ФЗВ" було передано в довірче управління майновий комплекс філії "Кримське PУ ПАТ КБ "Приватбанк", у зв'язку з чим АНО "ФЗВ" користується, володіє та розпоряджається всім майном ПАТ КБ "Приватбанк", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя: нерухомістю, транспортом, банкоматами, терміналами, грошовими коштами, правами за всіма зобов'язаннями, а не лише депозитами. Вказана обставина підтверджується інформацією, розміщеною на сайті АНО "ФЗВ" http://fzvklad.ru/news/27/. Ухвалою Центрального районного суду м.Сімферополя від 04.06.2014 року АНО "ФЗВ" призначено керуючим майном банку за всіма договорами (у тому числі депозитними, кредитними, іншим залученим коштам, орендними та т.і.). а також АНО "ФЗВ" ухвалою суду уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Також в ухвалі вказано, що АНО "ФЗВ" передано права виконавчих органів банку щодо майнового комплексу банку на території АРК та міста Севастополя. Отже, зважаючи на припинення діяльності на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя відокремлених структурних підрозділів банків, зокрема і ПАТ КБ "Приватбанк" та як наслідок, оголошення "Фондом захисту вкладників" про придбання прав (вимог) за вкладами (рахунках), вважають, позивач у разі підтвердження ним укладання договорів з відповідачем має надати інформацію та документальне підтвердження відсутності на час ухвалення рішення по справі придбання Автономною некомерційною організацією »Фонд захисту вкладників» / уповноваженим банком Фонду у нього прав (вимог) за вкладами, повернення яких він вимагає. На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши письмові докази по справі, вважає що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договори банківського вкладу, відповідно до яких він у Ялтинському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», що розташовано в Автономній республіці Крим, розмістив тимчасово вільні грошові кошти в іноземній валюті, а саме: згідно договору №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року на 12 місяців», особовий рахунок [NUMBER], з виплатою відсотків в кінці терміну по ставці 10 % річних на строк по 24.12.2013 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же ж строк. В день підписання договору було внесено грошові кошти в сумі 6390,00 доларів США на депозитний рахунок [NUMBER], що підтверджується квитанцією про внесення на рахунок від 24.12.2012р. Згідно договору №SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р. на 12 місяців», особовий рахунок [NUMBER], з щомісячною виплатою відсотків по ставці 9,75 % річних на строк по 14.03.2014 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же ж строк. В день підписання договору було внесено грошові кошти сумі 7100,00 доларів США на депозитний рахунок [NUMBER], що підтверджується квитанцією №10 від 14.03.2013р. Позивач неодноразово, починаючи з 13.11.2015р. звертався з письмовими заявами від 13.11.2015р., 30.11.2015р. та претензією до відповідача від 04.12.2015р. про повернення сум вкладів із нарахованими на них процентами за весь період їх перебування на депозитних рахунках. На заяві від 13.11.2015р. наявна відмітка посадової особи відповідача про отримання заяви 13.11.2015р. На звернення позивача відповідачем були дані відповіді від 28.11., 14.12, 15.12. 2015р., від 13.05.2017р., за змістом яких відмовлено у задоволенні вимог позивача, у зв'язку із, як зазначається у листах, тим що вимушене припиненням діяльності банку на території Автономної Республіки Крим призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та вилучення майна банку, яке знаходилось на окупованій території і що це призвело до виникнення значних матеріальних втрат. Відповідач також зазначив, що звертався до Російської Федерації з претензією, відповідно до Міжнародної конвенції про захист іноземних інвестицій. За результатами розгляду цього звернення буде вирішуватися питання виплати коштів розміщених на рахунках клієнтів відокремлених підрозділів банку, які знаходилися на території АР Крим та м. Севастополя. Окрім того, з Національного банку України позивач отримав відповідь на своє звернення №20-0004/28 від 04.01.2016р., в якому НБУ вказує про судовий порядок вирішення спору. Згідно із частиною 1 першою статті 1050 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Устатті 1058 ЦК України зазначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встанвлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Вказане також передбачено пунктом 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516). Згідно пунктом 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516). Згідно зі ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 07 серпня 2017 року (до цього часу) депозитні вклади за вказаними договорами та нараховані відсотки позиввачу не було повернуто. Отже, станом на 07.08.2017р. він має право на отримання відсотків за користуванням депозитами, та три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачеві, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до статті 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Зокрема, у статті 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України. У порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав на умовах строковості, оплатності, та до цього моменту не повернув. Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Стаття 633 цього Кодексу дає визначення поняттю публічний договір: публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Отже, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем банківських послуг. Згідно вищевказаних письмових відповідей банком не заперечувався факт існування договірних відносин між ним та позивачем. А листом за №20.1.0.0.0.7-20170512/7681 від 13.05.2017р. банк просить поставитись із розумінням до ситуації, яка виникла так як питання щодо врегулювання проблем вкладників, рахунки яких були відкриті на окупованій території АРК Крим, з огляду на входження держави у капітал ПАТ «Приватбанк», потребує прийняття відповідних рішень на рівні Міністерства Фінансів України та просить надати час для вирішення ситуації. Припущення відповідача про те, що заява на оформлення банківського вкладу №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року не є договором та не може вважатись доказом, не відповідає дійсності та суті договірних відносинах між банком та вкладником відповідно до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват банк», які діяли на час розміщення коштів і діють зараз і які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» Документи, розміщенні на офіційному сайті відповідача www.privatbank.ua (pb.ua), є публічною офертою, що містить умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Пунктом 2.2.1.1. умов та правил клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (далі вклад) у розмірі та на строк, зазначені в заяві на оформлення вкладу. Відповідно до п. 2.2.1.3 умов та правил надання банківських послуг договір вкладу, що складається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, цих умов і правил надання банківських послуг, заяви на вклад вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання клієнтом заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу. У заяві на оформлення вкладу №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року зазначено, що позивач підтверджує, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банка, розміщених на сайті Pb.ua і приєднується до них. Отже, підписавши заяву на оформлення вкладу та внісши грошові кошти, заява на вклад вважається договором банківського вкладу. Позивач надав суду оригінал заяви на оформлення вкладу №SAMDN25000731697539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року та оригінал договору №SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р. на 12 місяців», а також оригінали квитанцій про внесення коштів. Копії даних документів завірено судом. З наданих квитанцій вбачається, що дати квитанцій співпадають із датами заяв на оформлення вкладу та у них зазначені рахунки, які вказані у заяві на оформлення вкладу та в договорі, прізвище, ім'я та по - батькові вкладника та є інші необхідні реквізити банківського документа, відповідають умовам та правилам надання банківських послуг, що діє в системі ПАТ КБ «Приватбанк». В статті 76 ч.1 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представник відповідача не надав будь-яких доказів про те, що грошові кошти, які вказані у квитанціях не обліковувалися на рахунках банку. Так само не надано доказів, що зазначені документи є сфальшованими та вимог про визнання договорів банківського вкладу недійсними не заявляв. Відповідно ж до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується. Відповідно до Постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-3274зпв18 від 20 лютого 2018 року визначено наступне: аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Згідно зі ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомостей про те, що філія «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» має статус юридичної особи суду не надано. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2)відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобовязаннями, взятими на себе укладеним договором. Тому, суд, вважає, що посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, є необґрунтованими, оскільки договори вкладу були укладені між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою. Доводи відповідача у запереченнях про виконання зобов'язання за укладеними з позивачем договорами АНО «Фонд захисту вкладників», яке знаходиться на території АР Крим є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. До того ж, згідно довідки АНО "Фонду захисту вкладників" від 31.10.2017р. компенсаційні виплати по вкладах позивачу не виплачувались. Позов в частині позовних вимог про стягнення коштів за депозитним вкладом №SAMDNWFD0070046756800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013 року, нарахованих відсотків та 3-х % річних ухвалою суду залишено без розгляду. Суд, погоджується з доводами відповідача щодо застосування частини другою статті 1070 ЦК України, яка передбачає, що проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором. - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. 05.01.2004 р. наказом №07 Голови Правління ПАТ КБ "Приватбанк" з 06.01.2004 р. затверджена процентна ставка для вкладів "на вимогу" у гривні, доларах США та євро у розмірі 1. Тому, суд, вважає, що саме з цієї ставки слід виходити при нарахуванні процентів за користування вкладами за неповний рік після пролонгації договорів, у зв'язку із заявою позивача про повернення вкладів від 13.11.2015р. Також, суд погоджується з доводами банку про початок нарахування 3% річних від сум вкладів з 15.11.2015р. по 07.08.2017р. в національній валюті України. Беручи до уваги, що відповідачем без поважних причин не виконано ухвалу суду від 16.04.2018р. про надання доказів, суд вважає, що в даному випадку слід застосувати норми ст. 84 ч. 10 ЦПК України і нарахувати проценти за пролонговані періоди, виходячи з відсоткових ставок укладених договорів банківського вкладу. ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 року. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повязаних зі зміною назви. Таким чином, слід стягнути з відповідача в користь позивача в межах позовних вимог за депозитним вкладом № SAMDN250001697539840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012р.: суму вкладу в розмірі 6390 долларів США, 1278 долларів США відсотків за період з 24.12.2012 по 24.12.2014 р. по відсотковій ставці 10% річних, 58, 14 долларів США відсотків за період з 25.12.2014 р. по 13.11.2015 р. (день звернення позивача із заявою до відповідача про повернення коштів) по ставці 1% річних, а загалом 7726, 14 долларів США, що еквівалентно 202579 грн. 39 коп. по курсу НБУ на час ухвалення рішення - 26,22 грн. за 1 доллар США. Крім того, слід стягнути за період з 15.11.2015р. по 07.08.2017р. 3% річних від суми вкладу, що становить 8782 грн. 65 коп. Аналогічно, за депозитним вкладом № SAMDN25000733794840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013р. слід стягнути в користь позивача: суму вкладу в розмірі 7100 долларів США, 1384, 5 долларів США відсотків за період з 14.03.2013 р. по 14.03.2015 р. по відсотковій ставці 9,75% річних, 46,17 долларів США відсотків за період з 15.03.2015 р. по 13.11.2015 р. (день звернення позивача із заявою до відповідача про повернення коштів) по ставці 1% річних, а загалом 8530,67 долларів США, що еквівалентно 223674 грн. 16 коп. по курсу НБУ на час ухвалення рішення - 26,22 грн. за 1 доллар США. Крім того, слід стягнути за період з 15.11.2015р. по 07.08.2017р. 3% річних від суми вкладу, що становить 9611 грн. 20 коп. В решті позовних вимог з вищенаведених мотивів слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial