Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

15\~травня 2020\~року \~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~комунального некомерційного\~медичного підприємства\~«Івано-Франківський\~спеціальний заклад\~надання психіатричної\~допомоги Івано-Франківської\~обласної ради"\~про поновлення\~на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі наказу від 08 квітня 2020 року № 47-к "Про звільнення з роботи [PERSON] " вона з 08 квітня 2020 року була звільнена з посади лікаря-психіатра приймального відділення зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу директора "ІФСЗНПД ІФОР" від 30 січня 2020 року №42-о "Про внесення змін до штатного розпису", від 26 лютого 2020 року №47-о "Про внесення додаткових змін до штатного розпису". Своє звільнення вважає незаконним з таких підстав: -їй не було запропоновано іншої роботи в комунальному некомерційному медичному підприємстві «Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради", -не враховано її переважне право на залишенняна роботі. Позивач просила суд поновити її на роботі на посаді лікаря-психіатра приймального відділення, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Винник Ю.Г. не прибули, справу просили слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, про що направили на адресу суду письмові клопотання. Відповідач відзиву на позов не подавав. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позову. Пояснили, що звільнення позивача з роботи відбулося у зв`язку із скорочення штату працівників приймального відділення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до штатного розпису на 01 січня 2020 року у приймальному відділенні було дві посади лікаря- психіатра. Станом на 08 квітня 2020 року ці посади виведені з штатного розпису. Вакантних посад на час звільнення позивачки з роботи за відповідною професією не було, а іншу вакантну посаду [PERSON] не було запропоновано. Ухвалою суду від 15 травня 2020 року позовну \~заяву прийнято\~до \~розгляду \~та \~відкрито спрощене\~провадження за\~позовом про\~поновлення на\~роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заслухавши вступне слово представників відповідача та дослідивши письмові докази, судом встановлено такі фактичні обставини справи. Відповідно до запису №1 в трудовій книжці від 01 серпня 1978 року [PERSON] призначена на посаду лікаря - ординатора обласної психіатричної лікарні №2 на підставі наказу №168 від 01 серпня 1973 року. Згідно запису №11 від 08 квітня 2020 року [PERSON] звільнена з роботи у зв`язку з скороченням чисельності працівників. Згідно наказу №53-о від 01 квітня 2020 року директора КНП "Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради" "Про затвердження штатного розпису КНП "ІФСЗНПДІФОР" з 08 квітня 2020 року зменшено штатний розпис на 44 штатних одиниці. Штатний розпис затверджений на 01.01.2020 року вважати таким, що втратив чинність. Судом встановлено,\~що відповідно\~до штатного\~розпису на\~01\~січня 2020\~року загальна\~кількість штатних\~посад становила\~224\~в тому\~числі дві\~посади лікаря-психіатра\~приймального відділення,\~а відповідно\~до штатного\~розпису на\~08\~квітня 2020\~року загальна\~кількість штатних\~посад становить\~180, у приймальному відділенні відсутні посади лікарів-психіатрів приймального відділення. Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив судам, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7\~статті 40 і пунктами 2 і 3\~статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] вибула з членів первинної профспілкової організації. Відповідно до ч. ч. 1-3 статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. За змістом частин частини першої, другої та сьомої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі досліджених доказів суд встановив, що позивачці [PERSON] не було запропоновано переведення за її згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив судам, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. На підставі довідки №8 від 12 травня 2020 року КНП "ІФСЗНПДІФОР" суд визначив, що середньоденний заробіток [PERSON] за останні 2\~календарні місяці\~роботи(січень, лютий) становив: (12986,50+10852,99) : (20 днів + 21 день) = 581, 45 грн. Cередній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 квітня 2020 року до 01 липня 2020 року дорівнює добутку суми робочих днів за вказаний період на 581,45 грн.: (15 д. + 19 д.+ 20 д. + 1 д.) х 581,45 грн. =31\~979,75 грн. На підставі п.2 та п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині\~поновлення \~ [PERSON] \~на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць у розмірі 7755,00 грн. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved