Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, посилаючись на те, що 25 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договори: акційного строкового банківського вкладу № 2630-88-161441, банківського вкладу № 2630-88-161441, договір № 012-018341-ф-14-дер про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки. Грошові кошті на депозитний рахунок було прийнято банком на строк 28 календарних днів. Всього банк прийняв від позивачки 5300 євро. Після закінчення терміну дії зазначеного договору, а саме 25 березня 2014 року, 02 квітня 2014 року, 03 квітня 2014 року, 08 квітня 2014 року їй було повернуто по 800 євро, 19 травня 2014 року - 100 євро, 11 червня 2014 року - 200 євро, а всього 3500 євро, проте залишилось не повернута сума банківського вкладу в розмірі 1800 євро, яку вона просить сягнути з позивача на її користь, оскільки останній добровільно свої зобов'язання щодо повернення банківського вкладу не виконує, а також стягнути судові витрати пов'язанні з наданням їй правової допомоги в розмірі 1500 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився в своїй заяві просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовом підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 25 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договори: акційного строкового банківського вкладу № 2630-88-161441, банківського вкладу № 2630-88-161441, договір № 012-018341-ф-14-дер про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки. 25 лютого 2014 року сума 5 300 євро була внесена на депозит. Відповідно до п.1.1 договору банківського вкладу [NUMBER] від 25 лютого 2014 року грошові кошти на строковий депозитний рахунок було прийнято банком в розмірі 5 300 євро на строк 28 календарних днів. Відповідно до п. 1.7 банківського вкладу [NUMBER] від 25 лютого 2014 року, п. 4.3.2 банк зобов'язується на вимогу Вкладника повернути Вклад та виплатити нараховані на суму Вкладу відсотки на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. Як вбачається з роздруківки відносно депозитного рахунку [NUMBER] відкритого на ім'я [PERSON], відповідачем ПАТ «Міський комерційний банк» повернуто позивачу грошові кошти в розмірі: 25 березня 2014 року - 800 євро, 02 квітня 2014 року - 800 євро, 03 квітня 2014 року - 800 євро, 08 квітня 2014 року - 800 євро, 19 травня 2014 року - 100 євро, 11 червня 2014 року - 200 євро, а всього 3500 євро. 12 вересня 2014 року позивачка направила претензію відповідачу про повернення усіх грошових коштів за договором строкового банківського вкладу [NUMBER] від 25 лютого 2014 року, на що ПАТ «Міський комерційний банк» 19 жовтня 2014 року надано відповідь, що банк робить усе можливе для виконання своїх зобов'язань за депозитними договорами, але ситуація ускладнюється політичною ситуацією в країні. На час розгляду справи судом, позивачем зазначено суму заборгованості по договору банківського вкладу [NUMBER] від 25 лютого 2014 року складає 1800 євро. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, а ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблені юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 р. N 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 р. за N 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів"- споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року N 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються у будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином, спірні правовідносини врегульовані також й Законом України "Про захист прав споживачів". Таким чином оскільки відповідач в судовому засіданні не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, враховуючи що внесок в розмірі 1800 євро, який перебуває на депозитному рахунку у відповідача, належить позивачці на праві приватної власності, вона має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає умовам укладеного між сторонами договорам банківського вкладу [NUMBER] від 25 лютого 2014 року та ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України. Таким чином, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., а також на користь держави судовий збір в сумі 329 грн. 97 коп. (виходячи з ціни позову 1800 євро, що еквівалентно 32 972, 40 грн.). На підставі ст.ст. 321, 525, 633, 1058, 1060, 1074 ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів", та

Outcome: approved