Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом про виселення відповідачки з наданням іншого житлового приміщення. В обгрунтування позову зазначив, що у власності територіальної громади м. Попасна в особі Попаснянської міської ради, перебуває квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1335а/19 від 14.06.2019 та інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно № 183778450 від 07.10.2019 (квартира не приватизована та є державним житловим фондом, який перебуває у віданні місцевих рад, відповідно до ст. 5 ЖК УРСР та ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Квартиронаймачем вищевказаної квартири є [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у вказаній квартирі разом з своїми неповнолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та своєю матір`ю - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою органу реєстрації від 06.08.2019 № 4021. 18.03.2019 року на адресу виконавчого комітету Попаснянської міської ради надійшла колективна скарга (вх.№ Ко-157 від 18.03.2019) від мешканців будинку [ADDRESS] щодо дій [PERSON] , в якій зазначено, що [PERSON] утримує квартиру в антисанітарному стані та порушує правила співжиття, веде антисоціальний спосіб життя, а те, як вона утримує квартиру ставить під загрозу виникнення пожежі весь будинок. З метою повного та всебічного розгляду колективної скарги було проведено комісійне обстеження квартири [ADDRESS] , про що складено акт від 25.03.2019 р. В результаті обстеження комісією було встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] в першому під`їзді, на восьмому поверсі, дев`яти поверхового будинку. Квартира знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Попасна. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 20 лютого 2018 року, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей. За заявою матері [PERSON] 12.05.2016 року дітей було влаштовано на тимчасове перебування до Луганського обласного будинку дитини № 2 на повне державне забезпечення на 6 місяців, у зв`язку з тим, що у квартирі було відсутнє опалення (на сьогоднішній день воно теж відсутнє). Діти надійшли до дитячого закладу в занедбаному стані. Термін перебування дітей у державному закладі був продовжений. Рішеннями виконавчого комітету Попаснянської міської ради від 25.01.2019 № 16 та № 17 за дітьми, позбавленими батьківського піклування, [PERSON] та [PERSON] , закріплено право на житло за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час [PERSON] мешкає одна, в квартирі відсутнє газопостачання, відсутня електроенергія, квартира завалена речами та побутовим непотребом (кульки, пакети, коробки, склянки, пластикові пляшки та посуд і т.і.) зі смітників, в результаті чого в під`їзді до третього поверху розповсюдилися миші, в помешканні стоїть неприємний запах. Громадянка [PERSON] станом квартири не займається, за час проживання в квартирі [PERSON] неодноразово допускала залиття водою мешканців сусідніх квартир, на прохання сусідів та голови ОСББ щодо приведення приміщення до належного стану реагує агресивно. Відповідно до статті 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення громадянці [PERSON] було видано Припис-попередження (№591/1-02-07 від 25.03.2019) з проханням привести до належного санітарного стану квартиру [ADDRESS] у десятиденний термін. Після спливу десятиденного терміну, [PERSON] не усунула порушення, тому 22.04.2019 у відношенні Відповідачки було складено Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП, за результатами розгляду якого, постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Попаснянської міської ради №11 від 02.05.2019 Відповідачку було відповідачку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 150 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді попередження. Згодом, 08.04.2019 Відповідачці було направлено повторний припис-попередження (№696/1-02-07 від 08.04.2019), який остання проігнорувала, що підтверджується Актом обстеження квартири від 19.06.2019. 19.06.2019 у відношенні Відповідачки було повторно складено Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП, за результатами розгляду якого, постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Попаснянської міської ради № 3 від 19.06.2019 Відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 150 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 51 грн. Відповідачка повністю визнала свою провину у скоєнні адміністративного правопорушення та в добровільному порядку сплатила штраф, про що свідчить квитанція № 61 від 25.06.2019. ОСББ «УЮТ» також письмово зверталося до Відповідачки з вимогою про приведення нею до належного санітарного стану квартири, в якій вона мешкає, що підтверджується копією листа, який вона отримала 09.11.2018, але цей лист проігнорувала, оскільки не вжила жодних заходів. Крім того, позивач зазначає, що з боку позивача самостійно встановлено, що згідно інформації Філії «ЕНЕРГОЗБУТ» ВСП «Донецьке регіональне відділення АТ «Українська залізниця» (лист № 432 від 09.09.2019) квартиру [ADDRESS] від`єднано від електропостачання за порушення п.11.5.2 «КСР» за ініціативою ОСР за недопущення до розрахункового приладу обліку працівників розподільчої організації. За інформацією Попаснянської дільниці Лисичанського УЄГГ (вх.№ 02-03/423) квартиру Відповідачки від`єднано від системи газопостачання 28.08.2017 р., заборгованість станом на 01.08.2019 р. складає 5508,69 грн. За інформацією ОСББ «УЮТ» (лист № б/н від 07.08.2019) станом на 01.08.2019 р. за Відповідачкою є заборгованість перед ОСББ «УЮТ» в сумі 1713,86 грн. За інформацією Попаснянського департаменту КП «Попаснянський районний водоканал» квартира [ADDRESS] під`єднана до водопостачання, заборгованості за даною адресою немає. У квартирі повністю відсутнє опалення. Позивач надає Акти обстеження квартири та фотоматеріали (додаються), якими підтверджує, що квартира відповідачки повністю знаходиться в антисанітарному стані, захаращена побутовими відходами, що в результаті викликало появу гризунів, тарганів, неприємний запах у всьому під`їзді багатоквартирного будинку, неодноразовому затопленню сусідніх квартир. Антисоціальний спосіб життя Відповідачки підтверджується також тими обставинами, що вона була позбавлена батьківських прав у відношенні своїх малолітніх дітей рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 20.02.2018 року по справі № 423/1744/17, дітей відповідачки було влаштовано до Луганського обласного будинку дитини № 2 на підставі розпоряджень голови Попаснянської РДА № 325 та 326 від 02.04.2018року, розпорядженнями голови Попаснянської РДА № 323, 324 від 02.04.2018 дітям було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 20.02.2018 по справі № 423/1744/17 також встановлено, що Відповідачка не створила належних умов для проживання своїх дітей, опалення відсутнє, у квартирі стійкий неприємний запах. При тім, позивач також зазначає, що на даний час діти відповідачки перебувають в державному закладі на повному державному забезпеченні, за якими закріплено місце проживання і тому позивач зазначає, що відповідачці буде надано інше приміщення для проживання, розташоване за адресою: [ADDRESS] інтереси дітей в даному випадку не порушуються, Позивач зазначає що відповідачка порушує вимоги Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених ПКМУ від 08.10.1992 р. № 572, надає докази щодо викладених у позові обставин, в тому, за викладених обставин, позивач в поданому позові , просить виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з квартири [ADDRESS] з наданням іншого житла, а саме: квартири [ADDRESS] . Враховуючи всі обставини, виконавчий комітет Попаснянської міської ради, користуючись повноваженнями, передбаченими ст. 15, 30 ЖК УРСР, вимушений звернутися з дійсним позовом до суду про виселення відповідачки разом із неповнолітніми дітьми з наданням іншого житлового приміщення. До початку судового засідання позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив задовольнити поданий позов та справу роглядати без участі представника позивача. З боку відповідачки, до початку судового засідання на адресу суду надійшла заява, згідно якої вона визнала позовні вимоги, також просила розглядати справу без її присутності у судовому засіданні. Представник третьої особи - голова правління ОСББ "УЮТ" в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову являється вирішення питання щодо виселення особи - квартиронаймача, що регулюється положеннями Житлового Кодексу України та положеннями цивільного законодавства, а також положеннями спеціальних законів, в даному випадку Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно статті 145 Конституції України, права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 затверджено: «Правила реєстрації місця проживання», відповідно до пункту 3 яких, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (у редакції постанови КМ № 5 від 14.01.2009) встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян; дотримуватися правил утримання тварин у домашніх умовах; утримувати тварин у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку, де проживають співвласники або наймачі (орендарі), за погодженням з ними; не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, гуртожитку, підтримувати чистоту і порядок в ньому. Статтею 109 ЖК УРСР встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Статтею 116 ЖК УРСР передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Приписами статті 113 ЖК УРСР передбачено, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (редакція з 25.05.1998)), при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються га увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті га зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Також, згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи взначені правові положення, суд зазначає. Дослідивши додані до позову письмові матеріали, на які посилається позивач у позові - суд вважає, що з боку позивача додено обгрунтованість поданого позову. При тім, суд при розгляді даного позову застосовує практику ЄСПЛ. Так, у пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Пункт 2 статті 8 Конвенції встановлює, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення права на повагу до приватного і сімейного життя, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Враховуючи обставини справи, предмет та підстави цього позову, вважаю, що застосування до Відповідачки саме такого втручання як виселення з наданням іншого житлового приміщення буде здійснюватися виключно згідно із законом і є необхідним в інтересах громадської безпеки, для запобігання злочинам, для захисту здоров`я, прав і свобод інших співвласників (мешканців) багатоквартирного будинку [ADDRESS] , так як у даному випадку не буде порушено баланс інтересів Відповідачки та органу місцевого самоврядування і співвласників багатоквартирного будинку, оскільки саме в результаті виселення Відповідачки з житлового багатоквартирного будинку (який налічує 198 квартир) з наданням їй іншого житлового приміщення (квартири) у багатоквартирному житловому будинку (який налічує 4 квартири), буде відвернено ймовірну загрозу життю, здоров`ю та майну співвласників багатоквартирного будинку (тобто, наприклад, шкода в результаті ймовірного виникнення пожежі буде набагато меншою у 4-х квартирному будинку, ніж у будинку, який налічує 198 квартир). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. При вирішенні спорів про виселення особи з житла суди мають враховувати принцип пропорційності, передбачений ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виселення особи можливе лише при існуванні нагальної суспільної необхідності для застосування такого обмеження та за умови, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом і переслідує легітимну мету. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 320/1941/16-ц у постанові від 12 вересня 2018 року (касаційне провадження № 61-23929св18). Суд погоджується із ствердженням позивача щодо переслідування повністю легітимної мети з додержанням принципу пропорційності, а так як іншого ефективного способу захисту порушеного права мешканців багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , як виселення Відповідачки з наданням їй іншого житлового приміщення, що не порушує ст. 8 Конвенції. А так, суд зазначає, що жиле приміщення, яке пропонується виконавчим комітетом Попаснянської міської ради Відповідачці знаходиться за адресою: [ADDRESS] має загальну площу - 47,2 кв.м., житлову - 28,4 кв.м., має електропостачання, водопостачання та газопостачання, складається з трьох кімнат, є благоустроєним та відповідає вимогам, встановленим ст. 50 ЖК. Також, суд зауважує, що при розгляді даної справи не приймає участь орган опіки та піклування, оскільки діти відповідачки не проживають у зазначаенму житлі та перебувають на повному утриманні держави, на теперішній час їх інтереси щодо проживання не порушуються. Вирішуючи даний позов, суд, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, в зв"язку із задоволенням даного позову, також вважає необхідним, покласти на відповідачку судові витрати, та стягнути із відповідачки суму судового збору - 2007,00 грн., спалеченого позивачем за подання даного позову. На підставі положень Житлового Кодексу України, Цивільного Кодексу України, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених ПКМУ від 08.10.1992 р. № 572, ЗУ "Про місцеве самоврядування",

Outcome: approved