Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

21.02.2020 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між подружжям втрачено взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім`ї, несумісність характерів. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 квітня 2020 року відкрито спрощене провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 27.04.2020 року. Позивач судове засідання не з`явився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області відповідач [PERSON] зареєстрованим не значиться. Останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача, відповідно до наданої інформації : [ADDRESS] . Конверт з повісткою про виклик до суду [PERSON] на 27.04.2020 року були направлені на адресу останнього відомого місця проживання відповідача. Разом з тим, відповідач викликався відповідно до вимог ч. 11 ст .128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України 10.04.2020 року, 22,05.2020 року. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до вимог ст. 128, 131 ЦПК України. Відповідач, належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, ним не подано відзиву, зважаючи на те що в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути заочно справу без відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання здійснюється судом, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. До матеріалів справи додано свідоцтво про укладення шлюбу, яке латвійською мовою з перекладом на українську мову, завірено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піщенко Т.Г., з якого вбачається, що Відділом реєстрації актів цивільного стану Ризької Ради, Східна виконавча дирекція м. Рига, Латвійська Республіка, актовий запис № 149, було зареєстровано шлюб та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 02 травня 2012 року, між [PERSON] , [INFO] , особистий код [NUMBER] , місце народження: м. Рига, Латвія , та [PERSON] , [INFO] , місце народження: Київська область, Україна. Після укладення шлюбу прізвище дружини: « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст.63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Згідно ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Згідно ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Наявні у справі докази об`єктивно свідчать про те, що, позивачка є громадянкою України та проживає в Україні, відповідач не є громадянином Латвії, та не є громадянином України, що підтверджується копією паспорта позивача та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу № [NUMBER] від 02.05.2012 року. Документи, що видані уповноваженими органами Латвійською Республікою, є дійсними в Україні. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 104, 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оцінюючи докази, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно та примирення між сторонами є неможливим. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Виходячи з принципу добровільності шлюбу та заборони примушування до шлюбу, суд не вбачає можливості зберегти шлюб між сторонам. Суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати. Згідно частини 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене,

Outcome: approved