Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.07.2012р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №31/12, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 200.000,00 грн. із сплатою 16,8% річних, з кінцевим терміном повернення до 14.02.2022р. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов»язань він 03.07.2012р. уклав договір іпотеки №31/12-01, відповідно до якого відповідач надав банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно- домоволодіння з надвірними спорудами, занальнорю площею 114,8 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., яке знаходиться за адресою м.Виноградів, ву.Ардовецька (бувша вул.Жовтнева) №26, Закарпатської області; -земельна ділянка 1, кадастровий номер 2121210100:00:002:1351, площею 0,0458 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою: м.Виноградів. вул..Ардовецька (бувша вулиця Жданова), №26, Виноградівського району Закарпатської області; -земельна ділянка 2, кадастровий номер 2121210100:00:002:1350, площею 0,0191 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: м.Виноградів, вул..Ардовецька (бувша вул.Жданова), №26, Виноградівського району, Закарпатської області; -земельна ділянка 3, кадастровий номер 2121210100:00:002:1313, площею 0,0191 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: м.Виноградів, вул..Ардовецька (бувша вул.Жданова), №26, Виноградівського району, Закарпатської області, які належать іпотекодавцю [PERSON] відповідно на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 03.07.2012р.. зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 33555516, трьох договорів купівлі- продажу земельної ділянки від 03.07.2012р. та трьох державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯК №328145 від 06.06.2012р., ЯК №328143 від 06.0?.2012р. та ЯК №328144 від 06.06.2012р., відповідно зареєстрованих в книзі записів реєстрації державних актів за №212120001002027, №212120001002025 та №212120001002026. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов»язання виконав в повному обсязі- видавши відповідачу кредит, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 11.02.2016р. має заборгованість у розмірі 243 668,26 грн. в тому числі: 194 083,45 грн. - строкова заборгованість по кредиту. 2 810,44 грн. - прострочена заборгованість по кредиту 1 014,75 грн. - поточна заборгованість по процентам 45 759,62 грн. - прострочена заборгованість по процентам, а відтак позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором та суму понесених судових витрат 3.655,02 грн. судового збору, а також звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте подав письмову заяву від 23.03.2016р., в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач в черговий раз, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду даної справи у суді (в провадженні суду знаходиться з 04.03.2016р.), у судове засідання не повторно з»явився, вкотре направив до суду необґрунтовану заяву про відкладення справи у «у зв»язку із зайнятістю на роботі» (а.с.56,63,74,78), що дає суду підстави вважати про неналежне використання та зловживання відповідачем наданими йому процесуальними правами. При цьому суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Окрім того, строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України є обовязковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Зазначене є завданням цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК). Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі. Суд, оцінюючи процесуальну поведінку відповідача, звертає увагу на те, що саме на ньому лежить відповідальність за тривалий розгляд даної справи, зокрема, у зв»язку з його неодноразовими неявками в судове засідання без поважних причин, необґрунтоване затягування часу із-за укладення угоди із представником, що призводить до порушення розумного строку судового розгляду даної цивільної справи та порушення процесуальних прав інших учасників процесу, а відтак приходить до переконання про можливість розглянути дану справу на підставі наявних у ній доказів з винесенням заочного рішення в порядку, передбаченому ст.ст.224-226 ЦПК України. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 10, 11, 57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. За кредитним договором про надання споживчого кредиту №31/12, укладеного 03.07.2012р. між сторонами, позивач надав відповідачу кредит у сумі 200.000,00 грн. із сплатою 16,8% річних, з кінцевим терміном повернення до 14.02.2022р. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов»язань він 03.07.2012р. уклав договір іпотеки №31/12-01, відповідно до якого відповідач надав банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно- домоволодіння з надвірними спорудами, занальнорю площею 114,8 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., яке знаходиться за адресою м.Виноградів, ву.Ардовецька (бувша вул.Жовтнева) №26, Закарпатської області; -земельна ділянка 1, кадастровий номер 2121210100:00:002:1351, площею 0,0458 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою: м.Виноградів. вул..Ардовецька (бувша вулиця Жданова), №26, Виноградівського району Закарпатської області; -земельна ділянка 2, кадастровий номер 2121210100:00:002:1350, площею 0,0191 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: м.Виноградів, вул.Ардовецька (бувша вул.Жданова), №26, Виноградівського району, Закарпатської області; -земельна ділянка 3, кадастровий номер 2121210100:00:002:1313, площею 0,0191 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: м.Виноградів, вул.Ардовецька (бувша вул.Жданова), №26, Виноградівського району, Закарпатської області, які належать іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 03.07.2012р., зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 33555516, трьох договорів купівлі- продажу земельної ділянки від 03.07.2012р. та трьох державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯК №328145 від 06.06.2012р., ЯК №328143 від 06.0?.2012р. та ЯК №328144 від 06.06.2012р., відповідно зареєстрованих в книзі записів реєстрації державних актів за №212120001002027, №212120001002025 та №212120001002026. З матеріалів справи також вбачається, що позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі- видавши відповідачу кредит, проте відповідач, в порушення вимог кредитного договору станом на 11.02.2016р. має заборгованість у розмірі 243 668,26 грн. в тому числі: 194 083,45 грн. - строкова заборгованість по кредиту. 2 810,44 грн. - прострочена заборгованість по кредиту 1 014,75 грн. - поточна заборгованість по процентам 45 759,62 грн. - прострочена заборгованість по процентам. Письмові вимоги про сплату боргу, звернені до відповідача, позитивного результату не дали (а.с.35-38). Відповідно до положень ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв"язку з тим, що позичальник допустив порушення зобов"язання, зокрема, прострочення виконання зобов"язань за договором, суд вважає, що у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень статей 33,35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, у порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил с перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом, іпотекодавці отримали від іпотекодержателя на виконання умов іпотечного договору та ст. 35 Закону України договору повідомлення 28.08.2014 року (а.с.35) та від 27.07.2015р. (а.с.36). З позовом до суду звернувся 26.02.2016 року (а.с.1). Встановлені обставини вказують не те, що іпотекодержатель при зверненні до суду з даним позов дотримав п.3.1.6 умови договору іпотеки та ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення, з урахуванням вищевикладеного, на предмет іпотеки є обґрунтованими. Поряд із тим, суд враховує положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 № 1304-VII, який набрав чинності 07.06.2014 року, та приходить до наступних висновків. Так, у відповідності до п. 1 ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У відповідності до кредитного договору, кредитні кошти надано позичальникові в національній валюті України. Житловий будинок та земельні ділянки, які є предметом іпотеки, та на які позивач просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, має загальну площу 114,8 кв.м. (будинок) та три земельні ділянки. За матеріалами справи, відповідач має у приватній власності будинок по вул.Лейзмана-7\\4 в м.Виноградів, в якому проживає. Вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки на суперечить чинному законодавству, в тому числі й Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», так як іпотечне майно не відноситься до категорії майна, вказаного в п.1 ст.1 цього Закону, оскільки відповідач зареєстрований та проживає за адресою [INFO], а тому, з огляду на наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що житловий будинок та земельні ділянки, які є предметом іпотеки, можуть бути примусово відчужені. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення підлягають повному задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач 19.02.2016р., звертаючись до суду з позовом, сплатив 3655,02 грн. судового збору (а.с.44), тому дана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до вимог ст.ст.525,554,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст.31,33,35 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: approved