Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла заява КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: м. Мелітополь, бул. 30 років Перемоги, 3/71, був доставлений у супроводі опікуна до прийомного покою КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради за направленням дільничного лікаря-психіатра в 12-30 годину від 26.03.2018 року. [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1982 року з приводу параноідної шизофренії, є інвалідом II групи. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.09.2009 року був визнаний недієздатним. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 29.12.2015 року призначена опікуном племінниця хворого - [PERSON]. Остання виписка зі стаціонару - 07.11.2017 року. Раніше неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, у якій переважали слухові та зорові розлади сприйняття та немотивовані прояви агресії, порушення поведінки з агресивними тенденціями на адресу оточуючих. 26.03.2018 року [PERSON] було оглянуто дільничним лікарем-психіатром [PERSON], був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром» та направлений на лікування в умовах стаціонару. 26.03.2018 року [PERSON] був оглянутий лікарем психіатром відділення та враховуючи наявність у хворого психічних розладів, був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, параноідний синдром. Виражений дефект змішаного типу (емоційно-вольовий та психопатоподібний)». Госпіталізований за добровільною інформованою згодою опікуна [PERSON], у звязку з чим Комунальна установа «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради вимушена звернутись до суду з цією заявою. Представник КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви. Законний представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, просила госпіталізувати її рідного дядьку у звязку зі змінами психічного стану. Лікар-психіатр [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити заяву та підтвердив той факт, що агресивний стан хворого [PERSON] становить загрозу для оточуючих. В судовому засіданні особа, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію в психіатричне відділення - [PERSON], заперечував відносно його госпіталізації. Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» про примусову госпіталізацію [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, письмові документи, заслухавши думку прокурора, вважає, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 343 ЦПК України, заява про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у психіатра з 1982 року з приводу параноідної шизофренії, є інвалідом II групи. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.09.2009 року [PERSON] визнаний недієздатним \\а.с.5\\. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 29.12.2015 року, [PERSON] призначена опікуном хворого [PERSON] \\а.с.4\\. Остання виписка зі стаціонару [PERSON] - 07.11.2017 року. Раніше неодноразово лікувався у чоловічому психонаркологічному відділенні з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, у якій переважали слухові та зорові розлади сприйняття та немотивовані прояви агресії, порушення поведінки з агресивними тенденціями на адресу оточуючих.. 26.03.2018 року [PERSON] був оглянутий лікарем психіатром відділення та враховуючи наявність у хворого психічних розладів, був виставлений діагноз «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, параноідний синдром. Виражений дефект змішаного типу (емоційно-вольовий та психопатоподібний)». Госпіталізований за добровільною інформованою згодою опікуна [PERSON] у чоловіче психонаркологічного відділення. Згідно копії заяви [PERSON] від 26.03.2018 року, яка є племінницею [PERSON], вона просить госпіталізувати [PERSON] у звязку зі змінами психічного стану, які виразились в тому, що хворий вважає, що його отруїли, внаслідок чого у нього зявилася сивина та зморшки на обличчі, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував, що вбє її та сусідку. Погіршився сон та апетит \\а.с.6\\. Відповідно до вимог ч.1 ст. 344 ЦПК України у заяві про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації мають бути зазначені встановлені законом підстави для такої госпіталізації. До заяви додається мотивований висновок лікаря про необхідність примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, в якому зазначається строк, протягом якого буде проведено лікування. Згідно висновку ЛКК від 27.03.2018 року встановлено, що хворий [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноідний синдром. Виражений дефект змішаного типу (емоційно-вольовий та психопатоподібний)». Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно-параноїдний синдром та вважає за необхідне госпіталізувати хворого [PERSON] для стаціонарного обстеження та лікування \\а.с.3\\. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до\~підпункту (е)\~пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". У Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Обєднаних Націй "Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" від 18 лютого 1992 року\~№ 46/119\~визначено, що примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган (принципи 16, 17). Аналіз наведених міжнародних документів дає підстави для висновку про необхідність здійснення судового контролю над втручанням у право на свободу та особисту недоторканність психічнохворої особи під час його госпіталізації до психіатричного закладу без його згоди. Аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви КУ«Мелітопольський психіатричний диспансер» та госпіталізації в психіатричне відділення у примусовому порядку [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved