Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

02 березня 2011 року позивач, ПАТ КБ "Приватбанк" м.Дніпропетровськ, звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60443,51 грн., мотивуючи тим, що 31 серпня 2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК та відповідачем [PERSON], укладено кредитний договір №НМХ4АК13120825, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 103314,16 грн. із розрахунку 16,08% річних за користування кредитними коштами і зобов'язався повернути в строк до 31.08.2012 року. Проте, в порушення умов договору, [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого кредитного договору №НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки №НМХ4АК13120825/1 від 31.08.2007 року у зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON] є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2011 року позовна заява ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (ціна позову 60443,51 грн.) була задоволена та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК заборгованість по кредиту в розмірі 60 443 (шістдесят тисяч чотириста сорок три гривні 51 коп.) а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 721,54 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення. Ухвалою суду від 11 листопада 2014 року заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2011 року за позовною заявою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (ціна позову 60443,51 грн.) скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку. Після скасування заочного рішення представник позивача первісні позовні вимоги уточнила та в остаточній редакції просила стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором №НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року станом на 23.11.2016 року в розмірі 102592,74 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 16545,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 35353,20 грн., 50694,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, мотивуючи це тим, що відповідно до укладеного договору №НМХ4АК13120825 від 31 серпня 2007 року [PERSON] 31 серпня 2007 року отримав кредит у розмірі 103314,16 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.08.2012 року. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 23.11.2016 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 102592,74 грн.. Зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором забезпечено договором поруки №НМХ4АК13120825/1 укладеним 31 серпня 2007 року з поручителем - [PERSON]. Відповідно до п.2 якого, [PERSON] відповідає перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, відповідачі відповідають перед позивачем, як солідарні боржники. Представник позивача по довіреності [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак разом із позовною заявою подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час судового засідання. Представник відповідачів по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і в задоволенні просив відмовити мотивуючи це тим, що позов є безпідставним, оскільки відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Позивач не довів, що кредитний договір підписано особою, яка мала довіреність із правом укладати такий договір з [PERSON] Крім того, вважає кредитний договір таким, що не був укладений між сторонами, оскільки на ньому відсутній підпис відповідача і це підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 27.08.2015р., що підпис на лицевій стороні третього аркуша договору виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його підпису. Щодо розрахунків заборгованості, то дані розрахунки зроблені з порушенням. Згідно кредитного договору періодом сплати вважати період з «30» по «05» число кожного місяця. Погашення здійснюється щомісяця, починаючи через місяць, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти в сумі 2084,44 грн. для погашення заборгованості. Однак з наданого розрахунку станом на 01.10.2007 року нарахована прострочена заборгованість 1108,25грн., яка є безпідставною. Крім того, позивач безпідставно, самостійно збільшував тіло кредиту за рахунок додаткових страхових внесків без дозволу та згоди позичальника та без належного повідомлення. Незаконно було збільшено місячні процентні ставки до 2,29% замість 1,34%. Також банк не враховував сплачені позичальником кошти на погашення боргу. Позивач забрав в відповідача предмет застави із грубим порушенням і до цього часу не надав суду акт оцінки вилученого ним майна. Все це свідчить про те, що підстав для задоволення позову немає. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідачів, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №HMX4АК13120825, згідно якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти на строк з 31.08.2007 року по 30.08.2012 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 103314,16 грн. на наступні цілі: 75 204 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року, договором особистого страхування №HMX4LА13120825 від 31.08.2007 року на строк до 30.08.2008 року у сумі 4554,02 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 752,04 грн., та у розмірі 22770,10 грн., на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0.14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Періоди сплати вважати період з «30» по «05» число кожного місяця. Погашення заборгованості за кредитним договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця починаючи через місяць в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у самі 2084,44 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (а.с.11-13). Відповідно до платіжного доручення №3 від 03 вересня 2007 року платник [PERSON] здійснив платіж в розмірі 75204 грн., одержувач ЗАТ «ЗАЗ» на придбання автомобіля CHERY-В11 SOR7200 (т.2, а.с.42). Відповідно до меморіальних ордерів від 31.08.2007 року № 7083В00ЕУ [PERSON] перерахував за реєстрацію рухомого майна в ДП « Інформаційний центр МЮУ» - 34.00 грн., страхову премію Страховій компанії «Кредо» - 376,02 грн., винагороду за надання фін.інструменту згідно договору - 752,04 грн., страхову премію згідно договору в розмірі - 4178 грн., одержувач - Страхова компанія «Кредо», що підтверджується доданими до справи копіями ордерів (т.2 а.с.118-119). Також на виконання кредитного договору між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] 31.08.2007 року були укладені: договір особистого страхування №HMX4LА13120825 від 31.08.2007 року (т.2, а.с.40) та договір страхування наземного транспорту №HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року (т.2, а.с.41), згідно яких по першому договору страховий платіж здійснюється за графіком : 31.08.2007р.- 376,02 грн., а за другим договором страхова премія - 4178 грн. Представником відповідачів заявлено клопотання про визнання кредитного договору від 31.08.2007 року таким, що не був укладений між сторонами, оскільки на ньому відсутній підпис відповідача і це підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 27.08.2015р., та відсутність повноважень представника банку - [PERSON] на підписання кредитного договору. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 27.08.2015р., підпис на лицевій стороні третього аркуша кредитного договору №HMX4АК13120825 від 31.08.2007 року виконано не [PERSON] ,а іншою особою з наслідуванням його підпису. Щодо повноважень представника банку на укладення кредитного договору, слід зазначити, що [PERSON] згідно наказу № Є.НМ-ПП-2006-938 від 19.09.2006 року був прийнятий на посаду керівника бізнес «Авто в кредит» ГРУ, РУ, СФ в регіональний підрозділ Хмельницького філіалу Департамент споживчого кредитування, а 14.10.2013 року звільнений з роботи (т.2 а.с.43-44), а тому у суду немає сумнівів щодо повноважень представника юридичної особи, а саме: керівника бізнес Авто в кредит [PERSON] відповідно до довіреності №29018670 від 05.10.2006 р. на підписання та укладення кредитного договору 31.08.2007 року з позичальником [PERSON]. За правилами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди . Статтею 208 ЦК України передбачено обов'язковість письмової форми правочину, який укладається між фізичною та юридичною особою. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що передбачено ч.2ст. 207 ЦК України. Крім цього, згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначених у п.14 постанови №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із доказів, наданих сторонами по справі, очевидним є те, що позивач тривалий час, з моменту укладання кредитного договору, здійснював погашення заборгованості та сплачував належні платежі по кредитному договору від 31 серпня 2007 року, що підтверджується випискою по рахунках, відкритих для обліку та обслуговування заборгованості позивача за кредитним договором з 31.08.2007 року по 24.11.2016 р. (т.1 а.с.94, т.2 а.с.108-113) та квитанціями про внесення коштів відповідачем (т.2 а.с.92-94). Доказом того, що відповідач [PERSON] скористався кредитними коштами свідчить договір застави рухомого майна НМХ4АК13120825 від 31.08.2007 року, де предметом застави є автомобіль CHERY,2007 року випуску, легковий седан, державний номер [NUMBER]. Доказів, що відповідач [PERSON] брав кошти по іншому договору, суду не надано і такі не встановлені в судовому засіданні. Таким чином, при підписанні спірного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, сторони в належній формі досягли згоди щодо істотних умов договору, договір підписаний на кожній сторінці позичальником [PERSON], а тому не підписання позичальником третього аркуша договору суд не вбачає це як підставу вважати договір неукладеним та невідповідність умов договору вимогам законодавства, на що представник відповідачів посилається у своїх запереченнях. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Твердження представника відповідачів, що розрахунки заборгованості зроблені з порушенням спростовуються тим, що на ухвалу суду представником банку була надана відповідь відповідно до якої було повідомлено про зарахування коштів на погашення простроченої заборгованості ,що тіло кредиту збільшувалось за рахунок сплати страхових платежів відповідно до п.2.1.3, 2.2.7, 7.1 кредитного договору, і з рахунку №41494373004768391 не здійснювались зарахування коштів на погашення інших кредитів, оскільки відповідно до п.2.2.5 кредитного договору позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит ( т.2 а.с. 100). Щодо збільшення банком відсотків, то згідно п.п.7.1 , 7.4 кредитного договору за користування кредитом встановлено відсотки у розмірі 1,34 % на місяць або 16,08 % в рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1,2.2.4,2.3.3, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50 % на місяць або 30,50% в рік, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості (т.2 а.с.103-105), саме така встановлена процентна ставка поточна та прострочена. Судом не встановлено інших відсотків за користування кредитом і належних доказів не надав суду представник відповідачів. Судом також встановлено, що для погашення кредитної заборгованості по договору, позичальник кредиту [PERSON] відповідно до умов договору застави рухомого майна передав предмет застави - автомобіль банку для послідуючої його реалізації, надавши представнику банку довіреність. Відповідно до п. 24 договору застави при зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, заставодержатель встановлює початкову ціну предмету застави в розмірі оціночної вартості встановленої заставодержателем, але не нижче 50 % від повної вартості згідно п.9 цього договору. Заставодержатель має право реалізувати предмет застави за ціною, вище зазначеної в цьому пункті. Згідно договору купівлі-продажу від 23 травня 2013 року продаж автомобіля вчинено за вартістю 51500 грн. без ПДВ, що підтверджується копією даного договору (т.1 а.с.126) які 31.05.2013 року зараховано на погашення кредиту, з яких на тіло кредиту - 25750 грн., 1252,46 грн. - сума пені за порушення строків розрахунків,16032,60 грн. - на погашення пені (т.2 а.с. 104,113). Відповідно до ст.ст.526, 530, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог ЦК України та умов договору та у встановлений договором строк (термін); позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір є обов'язковим для виконання сторонами ; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, порушував встановлені договором строки (період сплати з «30» по «05» число кожного місяця в сумі 2084,44 грн.) і в результаті несплати відповідачем [PERSON] платежів, встановлених умовами кредитного договору, станом на 23.11.2016 року його заборгованість перед банком становить 102592,74 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 16545,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 35353,20 грн., 50694,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (т.2, а.с.103-105) та умовами кредитного договору. Для забезпечення виконання зобов'язань по договору кредиту було укладено 31 серпня 2007 року договір поруки №НМХ4АК13120825/1 з поручителем - [PERSON]. Відповідно до п.2 якого, [PERSON] відповідає перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи видно, що відповідачем [PERSON] не виконуються умови договору щодо виконання зобов'язань належним чином, а тому суд задовольняє позов в частині стягнення заборгованості за кредитом - 16545,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 35353,20 грн., і стягує солідарно з [PERSON] та [PERSON] дану заборгованість на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» Як вбачається з розрахунку доданого до позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідачів 50694,10 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно п.4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні а кожен день прострочки. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно умов п.4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, банк має право нарахувати ,а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні а кожен день прострочки. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Цивільного Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 встановлено, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті З ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція повністю узгоджується з висновками Конституційного суду України, викладеними у справі № 1-12/2013 згідно яких, Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи вказану правову позицію Верховного суду України та висновки Конституційного суду України, а також беручи до уваги нарахування неустойки, яка є явно завищеною і значно перевищує суму боргу та відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання , суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки (пені) і визначити розмір пені в розмірі 10 000 грн., який стягнути з відповідачів на користь позивача, що на думку суду є справедливим і достатньою компенсацією за допущені відповідачем [PERSON] порушення договірних зобов'язань перед банком. В решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При присудженні позивачу судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 102592,74 грн., а задоволено на суму 61898,64 грн., тобто на 60,33 % (61898,64грн. х 100 : 102592,74 грн.). Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 1508,89 грн., а тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 910,31 грн.( 1508,89 грн. х 60,33 %:100).

Outcome: partial