Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ДП "Уманське лісове господарство" про захист порушеного права на відпустку, посилаючись на те, що згідно наказу № 26-к від 04 квітня 2011 року він був зарахований на роботу до ДП «Уманське лісове господарство» помічником лісничого Юрківського лісництва в порядку переводу. 19.01.2012 року він був переведений на посаду в.о. лісничого Потаського лісництва відповідно до наказу №9-н від 19.01.2012 року. 06.06.2012 року він був призначений на посаду лісничого Потаського лісництва відповідно до наказу №42 від 11.06.2012 року. 19.04.2013 року він звернувся із заявою до директора ДП «Уманське лісове господарство» про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою [PERSON],[INFO] до досягнення нею 3-х річного віку з 22 квітня 2013 року. Проте в отриманні заяви, як сам директор, так і за його вказівкою секретар та інші посадові особи відмовились отримувати його заяву та відповідно реєструвати її. 19 квітня 2013 року позивачем по пошті було направлено вищевказану заяву рекомендованим листом з повідомленням та описом на адресу відповідача. До заяви були також долучені копія паспорта, копія ідентифікаційного номера, та копія свідоцтва про народження доньки. На протязі місяця відповідач розглядав його заяву і лише 21 травня 2013 року позивачу була надана відповідь, яку він отримав 23.05.2013 року про те, що його заява про надання відпустки по догляду за дитиною не може бути розглянута в зв'язку з тим, що вона подана з недотриманням вимог ч.4 ст.20 Закону України «Про відпустки», а тому до 31.05.2013 року був наданий термін для усунення недоліків. 28.05.2013 року позивачем на виконання вимог відповідача були надані наступні документи: довідку з місця роботи дружини,копію трудового договору,копію трудової книжки, довідку з місця проживання. Вказані документи були отримані юристом ДП «Уманське лісове господарство» Бурлака Ю.М. 28.05.2013 року, про що поставлена відмітка в заяві. Після надання додаткових документів пройшло 10 днів, а рішення щодо розгляду заяви позивача про надання йому відпустки по догляду за дитиною не прийнято, тому він вимушений за захистом своїх прав та інтересів звернутись до суду. Позивачем були надані відповідачу документи про те, що його дружина вийшла на роботу і працює з 10 квітня 2013 року і по даний час, а також повідомлено про те, що згідно з роз'ясненням управління праці та соціального захисту соціальна допомога буде припинена після видачі наказу про надання відпустки по догляду за дитиною позивачу. А оскільки відповідач ухиляється від виконання вимог Закону, то позивач вимушений за захистом своїх прав та інтересів звернутись до суду. Звернення позивача до суду, а не до комісії по трудових спорах зумовлено тим, що в ДП « Уманське лісове господарство» відсутній такий орган, про що представника позивача повідомив юрист ДП «Уманське лісове господарство» Бурлака Ю.М. Такі неправомірні дії, а саме порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому моральну шкоду в зв'язку з ненаданням йому відпустки по догляду за дитиною він оцінює в 10 000 гривень. Позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд зобов'язати відповідача в особі директора ДП «Уманське лісове господарство» оформити наказ про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою [PERSON], [INFO], до досягнення донькою 3-х річного віку з 22 квітня 2013 року, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10000 гривень,стягнути з відповідача на його користь судові витрати. 26.09.2014 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до ДП "Уманське лісове господарство" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яка відповідно до ухвали суду від 07.10.2014 року була об'єднана в одне провадження з позовом [PERSON] до ДП "Уманське лісове господарство" про захист порушеного права на відпустку. В позові з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивачем [PERSON] ставиться питання про поновлення його на роботі лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство», стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення до день ухвалення рішення судом з розрахунку 155 гривень 33 копійки (середній заробіток за 1 день), стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, стягнення з відповідача на його користь судових витрат, посилаючись на те, що наказом №56-к від 27 серпня 2013 року позивача було звільнено з посади лісничого Потаського лісництва ДП "Уманське лісове господарство" на підставі статті 40 п.4 КЗпП України по причині відсутності на роботі без поважних причин. З даним наказом він не погоджується та вважає, що він винесений всупереч вимогам Закону,а саме статті 40 п.4 КЗпП України, яка передбачає звільнення за прогул без поважних причин. Так 19.04.2013 року він звернувся із заявою до директора ДП «Уманське лісове господарство» про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою [PERSON],[INFO], до досягнення нею 3-х річного віку з 22 квітня 2013 року, оскільки дружина [PERSON] з 10 квітня 2013 року вийшла на роботу на умовах повного робочого дня, що підтверджується трудовим договором від 10.04.2013 року та довідкою УПСЗН №172 від 21.06.2013 року, згідно з якою припинено допомогу по догляду за дитиною до 3-х років. Проте в отриманні заяви, як сам директор так і за його вказівкою секретар та інші посадові особи відмовились отримувати його заяву та відповідно реєструвати її. 19 квітня 2013 року позивачем по пошті було направлено вищевказану заяву рекомендованим листом з повідомленням та описом на адресу відповідача. До заяви були також долучені копія паспорта, копія ідентифікаційного номера, та копія свідоцтва про народження доньки. На протязі місяця відповідач розглядав заяву позивача про надання відпустки і лише 21 травня 2013 року йому була надана відповідь, яку він отримав 23.05.2013 року про те, що його заява про надання відпустки по догляду за дитиною не може бути розглянута в зв'язку з тим, що вона подана з недотриманням вимог ч.4 ст.20 Закону України «Про відпустки», а тому до 31.05.2013 року був наданий термін для усунення недоліків. 28.05.2013 року позивачем на виконання вимог відповідача були надані довідка з місця роботи дружини, копія трудового договору, копія трудової книжки, довідка з місця проживання. Вказані документи були отримані юристом ДП «Уманське лісове господарство» Бурлакою Ю.М. 28.05.2013 року, про що поставлена відмітка в заяві. Проте після надання додаткових документів пройшло 10 днів, а рішення щодо розгляду заяви позивача про надання йому відпустки по догляду за дитиною не прийнято, тому він був вимушений за захистом своїх прав та інтересів звернутись до суду, але оскільки дружина з 10 квітня 2013 року перебувала на роботі , то він після проходження лікування на якому перебував, фактично здійснював догляд за донькою, а тому не може виходити на роботу. 10 червня 2013 року ухвалою судді було відкрито провадження по цивільній справі №705/3399/2013ц, 2/705/1167/2013 за позовом [PERSON] до ДП «Уманське лісове господарство» про захист порушеного права на відпустку, яка на даний час перебуває на розгляді в Уманському міськрайонному суді В зв'язку з цим позивач вважає, що на роботу він не виходив тому, що здійснює догляд за донькою до досягнення нею 3-х річного віку і це є поважною причиною, тоді коли у відповідності до вимог закону прогулом вважається не вихід на роботу без поважних причин, а відповідно і звільнення з займаної посади позивач вважає незаконним. Оскільки з незаконним звільненням позивач перебуває у вимушеному прогулі, тому вважає, що з відповідача повинно бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 153 гривні 33 копійки за кожний день вимушеного прогулу до дня ухвалення рішення судом. Окрім цього позивач вважає, що йому також нанесена моральна шкода, яка полягає в наступному. Діями відповідача порушені конституційна права позивача, його трудові права, чим завдано йому моральних страждань та переживань, а саме від дій відповідача, які полягають в постійному переслідуванні на протязі тривалого часу, позивач втратив сон та спокій, потребує від себе додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, такий його стан негативно впливає на дитину за якою він здійснює догляд, від чого він переживає та страждає, тому моральну шкоду позивач оцінює в 50000 гривень. Позивач та його представник в судовому засіданні позови підтримали та просили задовольнити їх позовні вимоги з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог. Представники відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі наступного. Відповідно до ст.18 Закону України „Про відпустки" за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ця відпустка може бути використана також і батьком дитини. Відповідно до ст.20 цього закону, батьку дитини відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи матері про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено. Від [PERSON], надійшла заява про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 19 квітня 2013 року, але документів необхідних для прийняття рішення, а саме довідки з місця роботи матері і довідки про припинення виплати допомоги по догляду за дитиною [PERSON] не надав. Тому йому адміністрацією підприємства було запропоновано належно оформити документи, необхідні для оформлення відпустки по догляду за дитиною, але [PERSON] не надав в установлений строк такі документи, тому 06.06.2013 року йому було відмовлено в наданні такої відпустки. Посилання [PERSON] в позовній заяві, що порушено його право на відпустку, не відповідають дійсності і позивач [PERSON] в судовому засіданні не підтвердив доказами про порушення такого права. Адже адміністрація просила надати документи, які передбачені Законом України „Про відпустки", але такі документи [PERSON] не надав і це підтверджується його заявою від 19.04.2013 року, де в додатку зазначені документи, які він надав до своєї заяви, інших заяв від [PERSON] про надання йому відпустки на адресу адміністрації не надходило. Тобто відповідачем не були порушені вимоги ст. 20 Закону України „Про відпустки" при зверненні позивача [PERSON] 19.04.2013 року. [PERSON], на час подання даної заяви перебував на лікарняному, не працював . Строк лікування у лікарняному листі, зазначено до 12 травня 2013 року. Тому по закінченню лікування, [PERSON] зобов'язаний був приступити до виконання своїх обов'язків 13 травня 2013 року, оскільки питання щодо надання йому відпустки по догляду за дитиною не було вирішено, про що він був повідомлений письмово, рекомендованим листом. 13 травня 2013 року позивач [PERSON] не приступив до виконання своїх обов'язків, адміністрацію державного підприємства „Уманське лісове господарство" про причини не виходу на роботу не повідомив ні письмово, ні усно. В зв'язку з невиходом [PERSON] на роботу, відповідачем були прийняті заходи щодо встановлення причин невиходу [PERSON] на роботу, з цією метою було здійснено поїздку за місцем проживання [PERSON], але по місцю проживання він був відсутній, а дружина усно надала пояснення, що [PERSON], її чоловік, в даний час вдома відсутній, знаходиться в с. Мушурів. Також на запитання, чому чоловік не виходить на роботу пояснила, що хворіє дитина і він надасть відповідні документи. В цей день було складено відповідний акт, який був підписаний членами комісії, які виїздили за місцем проживання [PERSON], тобто невихід на роботу [PERSON] без поважної причини, було зафіксовано належним чином. Але і після відвідування [PERSON] за місцем проживання, він не з'явився на роботу, не надав документи, які б підтверджували поважність причини невиходу на роботу з 13 травня 2013 року. Від надання будь-яких письмових пояснень, щодо невиходу на роботу, позивач [PERSON] відмовився, ці обставини підтверджується направленими на адресу [PERSON] листами та актами щодо відмови надати пояснення, табелями обліку робочого часу. На виклики адміністрації підприємства позивач [PERSON] не з'явився. Належно оформлені документи щодо надання позивачу відпустки по догляду за дитиною до трирічного віку, [PERSON] направив тільки в кінці червня 2013 року, тобто після відмови в наданні такої відпустки, але повторно заяви до адміністрації підприємства [PERSON] не писав, тому рішення повторно не приймалося, крім того уже було поставлено питання про звільнення [PERSON] з займаної посади за невихід на роботу без поважної причини починаючи з 13 травня 2013 року. Трудовий договір з [PERSON] було розірвано на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин. [PERSON] зобов'язаний був приступити до виконання своїх обов'язків 13 травня 2013 року, але до виконання своїх трудових обов'язків не приступив і на вимогу адміністрації надати документи, які підтверджують поважність причини не виходу на роботу не надав. Працівник самовільно не мав права не виходити на роботу, якщо він навіть і подав заяву про надання йому відпустки, до вирішення даного питання керівництвом підприємства, [PERSON] проігнорував законними вимогами і жодного документу, який підтверджує поважність причини не виходу на роботу не надав. Не надав таких доказів і в судовому засіданні. Адже обов'язок доводити поважність причини відсутності на роботі покладений на працівника. На думку представників відповідача в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, позивач [PERSON] не надав доказів щодо підтвердження розміру та підстав стягнення моральної шкоди. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює начальником відділу соціальних допомог управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради та повідомила суд, що дружина позивача [PERSON] перебуває на обліку в управлінні і дійсно 21.06.2013 року їй була видана довідка про те, що допомога по догляду за дитиною до 3-х років їй припинена з 10.04.2013 року в зв'язку із виходом на роботу останньої. До цього 28.05.2013 року [PERSON] звернулася до управління соціального захисту з письмовою заявою про припинення виплати їй допомоги по догляду за дитиною, додала до заяви копію трудової книжки та копію трудового договору, укладеного між нею та ФОП [PERSON], на підставі чого з 10.04.2013 року [PERSON] була припинена виплата допомоги по догляду за дитиною до 3-х років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є головою профспілкового комітету ДП "Уманське лісове господарство". 19 серпня 2013 року відбулося засідання профкому, на якому розглядалося подання адміністрації ДП "Уманське лісове господарство" на звільнення лісничого Потаського лісництва [PERSON] за систематичні прогули. На засіданні були присутні 4 члени профкому, які проголосували одноголосно та надали згоду адміністрації підприємства на звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України. На засідання профкому [PERSON] викликався, але він не з'явився на засідання. Також їй відомо, що [PERSON] звертався до адміністрації підприємства, щоб надати йому відпустку по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку, оскільки він здійснює догляд за малолітньою дитиною, подав заяву про надання відпустки по догляду за дитиною та звернувся в подальшому до суду з позовом про захист порушеного права на відпустку. Також свідок повідомила суд, що юрист ДП ""Уманське лісове господарство" Бурлака Ю.М. повідомив її, що документи, які необхідні для надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку [PERSON] на момент розгляду подання адміністрації про звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, тобто станом на 19.08.2013 року не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, вислухавши пояснення представників відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП "Уманське лісове господарство" про захист порушеного права на відпустку та про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної підлягають задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,що згідно наказу № 26-к директора ДП "Уманське лісове господарство" від 04 квітня 2011 року позивач [PERSON] був зарахований на роботу до ДП «Уманське лісове господарство» помічником лісничого Юрківського лісництва в порядку переводу з 01.04.2011 року(а.с.6). 19.01.2012 року позивач [PERSON] був переведений на посаду в.о. лісничого Потаського лісництва відповідно до наказу №9-н від 19.01.2012 року. 06.06.2012 року він був призначений на посаду лісничого Потаського лісництва відповідно до наказу №42 від 11.06.2012 року(а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серія І-СР №149566 від 30.05.2012 року, виданого відділом ДРАЦС по м.Умані Уманського МРУЮ у Черкаській області, [PERSON], [INFO], є донькою позивача [PERSON](а.с.10). 19.04.2013 року позивач звернувся із заявою до директора ДП «Уманське лісове господарство» про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою [PERSON],[INFO] до досягнення нею 3-х річного віку на підставі ст.179 КЗпП України з 22 квітня 2013 року(а.с.8). 19 квітня 2013 року позивачем по пошті було направлено вищевказану заяву рекомендованим листом з повідомленням та описом на адресу відповідача. До заяви були також долучені копія паспорта, копія ідентифікаційного номера, та копія свідоцтва про народження доньки. 21 травня 2013 року позивачу була надана відповідь від директора ДП "Уманське лісове господарство", яку він отримав 23.05.2013 року про те, що його заява про надання відпустки по догляду за дитиною не може бути розглянута в зв'язку з тим, що вона подана з недотриманням вимог ч.4 ст.20 Закону України «Про відпустки», а тому до 31.05.2013 року був наданий термін для усунення недоліків (а.с.13). 28.05.2013 року позивачем на виконання вимог відповідача були надані наступні документи: довідку з місця роботи дружини,копію трудового договору,копію трудової книжки, довідку з місця проживання. Вказані документи були отримані юристом ДП «Уманське лісове господарство» Бурлака Ю.М. 28.05.2013 року, про що поставлена відмітка в заяві(а.с.14). Після надання додаткових документів пройшло 10 днів, а рішення щодо розгляду заяви позивача про надання йому відпустки по догляду за дитиною не було прийнято, тому він 06.06.2013 року звернувся з позовом до відповідача до суду про захист порушеного права на відпустку. Згідно листа директора ДП "Уманське лісове господарство" від 06.06.2013 року позивача [PERSON] було повідомлено, що надати йому відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку не є можливим через те, що дружина позивача [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального розвитку населення, як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (а.с.28). Згідно довідки управління праці та соціального розвитку населення Уманської міської ради від 21.06.2013 року №872 дружина позивача [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та про те, що допомога по догляду за дитиною до 3-х років їй припинена з 10.04.2013 року в зв'язку із виходом на роботу останньої. У відповідності до запису в трудовій книжці дружини позивача [PERSON] остання була прийнята на роботу перекладача 10 квітня 2013 року згідно договору №23621300125 від 10.04.2013 року, зареєстрованому в Тальнівському РЦЗ від 27.05.2013 року(а.с.15). Судом достовірно встановлено, що 28.05.2013 року [PERSON] звернулася до управління соціального захисту Уманської міської ради з письмовою заявою про припинення виплати їй допомоги по догляду за дитиною, додала до заяви копію трудової книжки та копію трудового договору, укладеного між нею та ФОП [PERSON], на підставі чого з 10.04.2013 року [PERSON] була припинена виплата допомоги по догляду за дитиною до 3-х років. Згідно ст.18 Закону України "Про відпустки" за бажанням жінки їй надається відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Ця відпустка може бути використана також і батьком дитини. Відповідно до ст.20 Закону України "Про відпустки" батьку дитини відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку надається на підставі довідки з місця роботи матері про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну дії цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено. Згідно ч.7 ст.179 КЗпП України відпустки по догляду за дитиною, передбачені ч.ч.3,4,6 ст.179 КЗпП України, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом, чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною. У відповідності до вимог ст.181 КЗпП України відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо захисту порушеного права на відпустку, а саме в частині зобов'язання відповідача в особі директора ДП «Уманське лісове господарство» оформити наказ про надання позивачу [PERSON] відпустки по догляду за дитиною - донькою [PERSON], [INFO], до досягнення донькою 3-х річного віку з 22 квітня 2013 року, обґрунтовані на законі та підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], копією свідоцтва про шлюб, довідкою управління праці та соціального захисту населення від 21.06.2013 року №872 про припинення виплати дружині позивача [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до 3-х років з 10.04.2013 року в зв'язку із виходом на роботу останньої, трудовою книжкою дружини позивача [PERSON], копією трудового договору дружини позивача, заявою позивача [PERSON] від 28.05.2013 року про надання відпустки по догляду за дитиною, а тому в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в зв'язку з ненаданням відпустки по догляду за дитиною, то в цій частині позовних вимог суд вважає, за необхідне відмовити, оскільки згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями ( далі-Постанова), вказано з посиланням на чинне законодавство України, відповідні Закони України, що спори про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судами розглядаються коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень та у випадках прямо передбачених чинним законодавством України. А відповідно до п.4 Постанови у позовній заяві має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно з яких міркувань виходили сторони, визначаючи її розмір та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 гривень в зв'язку з ненаданням відпустки по догляду за дитиною є безпідставними, так як у відповідності до ст.10 ЦПК України позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 цього Кодексу, зазначені ним обставини. Однак таких доказів позивач не надав, тому позов в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 гривень в зв'язку з ненаданням відпустки по догляду за дитиною з відповідача на користь позивача не підлягає до задоволення. Судом також встановлено, що під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ДП "Уманське лісове господарство" щодо захисту порушеного права на відпустку,до прийняття рішення по справі, позивача [PERSON] згідно наказу директора ДП "Уманське лісове господарство" від 27.08.2014 року №56-к було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за систематичні прогули. Трудовий договір з [PERSON] підприємством було розірвано на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі більше 3 годин протягом робочого дня, без поважних причин. Судом встановлено і це підтверджено також матеріалами справи та визнається сторонами по справі, що з 08.01.2013 року по 12.05.2013 року позивач [PERSON] знаходився на лікарняному в зв'язку з хворобою його та малолітньої дитини. В подальшому [PERSON] фактично здійснював догляд за малолітньою дитиною, що підтверджується також довідкою Рогівської сільської ради від 07.05.2013 року та поясненнями позивача,заявами позивача про надання йому відпустки по догляду за дитиною в зв'язку з виходом на роботу його дружини від 19.04.2013 року та від 28.05.2013 року. Разом з тим під час розгляду справи судом встановлено, що на засіданні профспілкового комітету, який надавав згоду на звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України, позивач [PERSON] був відсутній, пояснення про причини невиходу на роботу останнім не надавалися, хоча голова профкому свідок [PERSON] в своїх показах зазначила про те, що їй було відомо, що [PERSON] здійснював фактичний догляд за малолітньою дитиною. Суд вважає, що позивач [PERSON] здійснював фактичний догляд за дитиною, що є поважною причиною невиходу на роботу. Даний факт підтверджується довідкою Рогівської сільської ради від 07.05.2013 року, поясненнями позивача,заявами позивача про надання йому відпустки по догляду за дитиною в зв'язку з виходом на роботу його дружини від 19.04.2013 року та від 28.05.2013 року, копією свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], копією свідоцтва про шлюб, довідкою управління праці та соціального захисту населення від 21.06.2013 року №872 про припинення виплати дружині позивача [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до 3-х років з 10.04.2013 року в зв'язку із виходом на роботу останньої, трудовою книжкою дружини позивача [PERSON], копією трудового договору дружини позивача. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] був звільнений незаконно, в порушення вимог трудового законодавства, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивача звільнено без законних підстав та він підлягає поновленню на роботі, а рішення суду в цій частині відповідно до п. 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, ч.5 ст.235 КЗпП України підлягає негайному виконанню. Крім того, на підставі ч.2 ст. 235 КЗпП України у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.08.2013 року по 03.03.2014 року, що становить 189 днів, в розмірі 28979 грн. 37 коп., оскільки відповідно до довідки №215 від 03.03.2014 року, виданої ДП "Уманське лісове господарством", середньоденна заробітна плата [PERSON], виходячи з його окладу складає 153 грн. 33 коп. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди в зв'язку з незаконним звільненням, суд враховує керівні положення постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає з урахуванням усіх обставин, стану здоров'я позивача, якому було завдано моральних страждань та переживань через незаконне звільнення, виходячи із принципу розумності та справедливості за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було заявлено позовну вимогу немайнового та позовну вимогу майнового характеру, таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 243 грн. 60 коп. та немайнового характеру в розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: partial