Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON], 11.07.2014 року звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з Відповідача [PERSON] судові витрати, яких вона зазнала внаслідок вчинення ДТП. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] мотивує тим, що [PERSON], керуючи автомобілем "Опель" р.н. [NUMBER] і прямуючи по вул. Дерев'янка в напрямку вул. Сумської, в районі шляхопроводу "Сокольники" порушив вимоги п.п.1.5.,12.1.,12.4. Правил дорожнього руху України і на зустрічній смузі руху скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] [PERSON], як пасажирці автомобіля "ВАЗ-21099", при цьому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Під час досудового слідства по кримінальній справі, яке провадилось щодо [PERSON], з лютого 2006р. по липень 2014 р. [PERSON] понесла судові витрати в загальній сумі 25000 гривень у вигляді оплати правової допомоги адвоката. На підтвердження своєї позиції [PERSON] зазначає, що нею було понесено судові витрати під час досудового провадження у сумі 15000 гривень, що підтверджується копіями квитанцій №572356, 626851, а також судові витрати під час розгляду кількох цивільних справ у тому числі щодо стягнення судових витрат, що підтверджується квитанціями №626911, 626950. Представник Позивача [PERSON] заявив про розгляд даної справи за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник Відповідача проти розгляду справи без участі представника Позивача не заперечував. Представник відповідача, [PERSON], позов не визнав, проти позовних вимог заперечував в повному обсязі на підставах, зазначених у наданих до суду письмових запереченнях. Посилаючись на те, що здійснення судових витрат [PERSON] є безпідставними та документально у рамках граничних витрат є непідтвердженими, наявність вини [PERSON], про яку стверджує позивачка, ані у вчиненні адміністративного правопорушення, ані у вчиненні кримінального правопорушення не встановлювалась. Крім того, у матеріалах справи наявні преюдиційні рішення судів, які набрали законної чинності, у яких [PERSON] вже було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення судових витрат між тими самими сторонами, щодо того самого предмету та підстав позову. Також, зазначав, що про наявність судових витрат у цивільних та кримінальній справі позивачем у тих справах не зазначалось, документально не підтверджувалось особа для надання правової допомоги не допускалась та питання про судові витрати не може вирішуватися іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. Суд, дослідивши доводи Позивача, зазначені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25.12.2012 року постановою Дзержинського районного суду міста Харкова по справі №2011/18685/12, кримінальну справу відносно [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України було закрито у зв'язку із закінченням строків давності. (а.с.9) 10.09.2013 року рішенням Апеляційного суду Харківської області по справі №638/1583/13-ц (а.с.3-6) було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення судових витрат пов'язаних із наданням їй правової допомоги у розмірі 15000 грн. на підставі квитанцій №572356, 626851 (а.с.13,14) з [PERSON] 26.05.2014 року рішенням Апеляційного суду Харківської області по справі №638/15727/13-ц (а.с.8) відмовлено [PERSON] у відшкодуванні з [PERSON] матеріальної шкоди, пов'язаної з витратами зі сплати послуг адвоката на підставі квитанцій №572356, 626851 (а.с.13,14). Таким чином, в матеріалах наявні рішення судів у цивільних справах, що набрали законної сили у яких брали ті самі особи, щодо обставин, які поставлені на розгляд перед судом у даній справі. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того суд звертає увагу, що відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. Що стосується позовних вимог, щодо стягнення судових витрат на сплату послуг адвоката, обґрунтованих квитанціями №626911, 626950 суд зазнаяає. В обґрунтування позивачем до даних квитанцій додані рішення Апеляційного суду Харківської області по справі №638/1583/13-ц від 10.09.2013 року та справі №638/15727/13-ц від 26.05.2014 року. Відповідно до ст.47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно із ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Дослідивши дані судові рішення та додані позивачем до матеріалів справи документи суд приходить до висновку, що у зазначених судових справах особа, яка має право на надання правової допомоги ухвалою суду в порядку застосування статті 56 ЦПК не допускалась, а діяла на підставі статті 44 ЦПК за довіреністю від позивача у якості представника, витрати яких не відносяться до виду судових витрат. Крім того, за частинами 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, визначається у відповідному судовому рішенні. Даний законодавчий припис кореспондується зі статтею 88 ЦПК України, згідно частини 1 якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п.48 Постанови Пленуму ВССУ №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з наданих позивачем судових рішень Апеляційного суду Х арківської області у справі №638/1583/13-ц від 10.09.2013 року та №638/15727/13-ц від 26.05.2014 року питання, щодо компенсації судових витрат на підставі квитанцій №626911, 626950 позивачем не порушувалось, документального підтвердження витрат на компенсацію послуг адвоката не надавалось. Крім того, у справі №638/15727/13-ц від 26.05.2014 року рішення взагалі ухвалено не на користь позивача, що виключає можливість компенсації витрат навіть за їх наявності. Відповідно до п.41 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено. Отже, витрати зі сплати послуг адвоката, стягнення яких зазначено у якості предмету позову, які позивач зазнала у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав процесуальним законом віднесено до судових витрат. Вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства і вони не можуть бути стягнуті за позовною заявою в іншому провадженні. Відповідно до п.1,2 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Outcome: dismissed