Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В червні 2014 року до Дарницького районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив про наступне. Визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з його батьком [PERSON] за адресою його постійного місця проживання, а саме: [ADDRESS]. Встановити [PERSON] час спілкування з донькою [PERSON], [INFO], без присутності матері [PERSON] у місці та у спосіб визначений батьком [PERSON], наступним чином: - з п"ятниці по понеділок щотижня кожного місяця; - під час осінніх або весняних шкільних канікул - протягом канікул, за домовленістю з матір"ю дітей; - під час літніх шкільних канікул - 30 календарних днів, а саме з 10 липня по 10 серпня кожного року; - зобов"язати матір дітей - [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні [PERSON], [INFO] та спілкуванні з нею, не допускати протиправних (негативних) дій (розмов) стосовно батька [PERSON]. В обгрунтування позову зазначено наступне. 28 грудня 2001 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], і прожив з нею до 27 квітня 2010 року, після чого вони розлучилися. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] Місце проживання дітей при розірванні шлюбу не визначалось, оскільки між [PERSON] та [PERSON] не було спору щодо місця проживання дітей. Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві Державної Адміністрації №592 від 09.12.2011 року «Про визначення участі батька - [PERSON] у вихованні дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] було визначено, участь батька - [PERSON] у вихованні дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] Також позивач зазначив, що 31.03.2014 року вищезазначене розпорядження було змінено іншими Розпорядженням згідно з яким права позивача на участь у вихованні дітей були безпідставно порушені і зменшені. З урахуванням викладеного позивач зазначив, що [PERSON] постійно порушує розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі його, батька - [PERSON], у вихованні дітей і жодного разу не виконала його належним чином, більше того [PERSON] відмовляється від будь-якого спілкування з позивачем щодо його участі у вихованні та щодо спілкування з дітьми, на його телефонні дзвінки не відповідає, на текстові повідомлення (смс-повідомлення) також не відповідає, більше того відповідач номер позивача занесла до «чорного списку» в своєму телефоні щоб він не міг додзвонитись. Відповідач не дозволяє дітям спілкуватись по телефону з позивачем, всупереч бажання дітей, оскільки діти телефонували до батька з різними цілями необхідними для вирішення побутових та шкільних питань. Позивач зазначив що станом на сьогоднішній день малолітній [PERSON] хоче проживати з батьком. Позивач зазначив, що порушення його прав [PERSON] мають систематичний характер, також зазначив, що на сьогоднішній день всі перемовини між [PERSON] Та [PERSON] стосовно їх спільних дітей відбуваються виключно шляхом передання інформації через дітей оскільки [PERSON] категорично відмовляється від спілкування з [PERSON] особисто. Також Позивач зазначив, що всі його численні звернення до Дарницької районної в м. Києві Державної Адміністрації про те, що [PERSON] порушує умови Розпорядження, порушує права Позивача на спілкування з дітьми, або ігноруються або позивач отримує звичайні відписки, позивач переконаний що таке ставлення лише свідчить про бездіяльність відповідного органу Дарницької районної в м. Києві Державної Адміністрації. З урахуванням викладеного позивач просить суд задовольнити його вищевказані позовні вимоги. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами та просили вищенаведені вимоги задовольнити. Відповідач не визнала позовні вимоги [PERSON] та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України - особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права. Відповідно до положень ч.2 та ч.3 ст.74 ЦПК України: судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою; судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання Без врахування вказаних положень ЦПК України, відповідач вказувала, що було повідомлена про цей розгляд даної справи за п»ять днів (згідно з телеграмою - 19.06.2014 року), проте не встигла підготуватись, посилаючись на неконкретні побутові складнощі, тобто фактично не повідомивши про відповідні поважні причини. При цьому, відповідач вказувала, що вона належним чином виконувала свої батьківські обов"язки по відношенню до дітей, позитивно характеризується, має постійне місце роботи, любить дітей, бажає постійно проживати з ними. Також зазначила, що не перешкоджала батьку постійно зустрічати з дітьми, а до нотаріуса на зустріч стосовно вирішення питання про встановлення місця проживання дітей, а також вирішення питання про надання дозволу на виїзд дітей за кордон на відпочинок не з»явилась через особисту образу на [PERSON] Не заперечувала щодо проживання сина з відповідачем по тижням, вказувала, що син дуже прив»язаний до батька - позивача [PERSON] Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації явку свого представника в судове засідання не забезпечила, при цьому, про час місце та дату цього судового засідання була повідомлена належним чином у відповідності до вимог Цивільного процесуального законодавства, ще 19.06.2014 року. Жодних клопотань, заяв, чи пояснень від Служби у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві не надходило, проте представником позивача наданий лист Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 20.05.2014 року №295-К, в якому Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації всупереч положенням ст.19 Сімейного Кодексу України надала відповідь, про те, що вирішення питання щодо надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання вказаних дітей перебуває поза межею компетенції Служби у справах дітей, проте, суд вважає, що така відмова від надання відповідного висновку не може перешкоджати реалізації прав позивача на вирішення вказаного питання в судовому порядку, в тому числі, враховуючи інтереси саме дітей. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що 28 грудня 2001 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], 27 квітня 2010 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] Як встановлено в судовому засіданні, при розірванні шлюбу між сторонами не було визначено місце проживання дітей з кимось із батьків, а домовленості про те, з ким буде проживати діти, сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте, згідно з відповіддю наданої Дарницькою районною у м. Києві державної адміністрацією [PERSON] остання відмовилась надавати висновок про встановлення місця проживання дітей, пославшись на те що надання таких відомостей виходить за межі їх компетенції. В той же час [PERSON] надано суду Акт обстеження житлових-побутових умов, згідно з яким, 17.10.2013 року Службою у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини за адресою проживання позивача: [ADDRESS], відповідно до якого комісією були надані такі висновки та рекомендації: «Для проживання, перебування та гармонійного розвитку малолітніх дітей [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] умови створено належним чином» (а.с.24). Твердження позивача стосовно того, що малолітня дитина [PERSON] [INFO], хоче спілкуватися з матір'ю, але виявляє бажання проживати разом з батьком, знайшло своє підтвердження також у Висновку психолога, який зустрічався з дитиною і спілкувався з дитиною. Судом під час розгляду справи встановлено, що і позивач, має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід, за місцем роботи та проживання характеризуються позитивно, спиртними напоями не зловживає, має належні побутові умови, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. В той же час [PERSON] не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень та пояснень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Більше того, суд зазначає, що з пояснень [PERSON] вбачається, що остання в деяких випадках більше керується особистою неприязню до позивача, а ніж інтересами дітей, оскільки як зазначила [PERSON] вона не з»явилась до нотаріуса на зустріч стосовно вирішення питання про встановлення місця проживання дітей та надання дозволу батьку на виїзд за кордон з дітьми на відпочинок, тільки через те що мала особисту образу на [PERSON] Судом встановлено, що діти з 2010 року проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Діти навчаються в одній школі, де характеризуються позитивно. Батько постійно цікавляться навчанням дітей та займається їх вихованням, приймає активну участь у шкільному та позашкільному житті дітей, сприяє їх розвитку, забезпечує їм можливість відвідувати позашкільні гуртки та секції. Про це свідчать характеристики, надані на дітей навчальними закладами, де вони навчались або навчаються на даний час, в тому числі: Центром дошкільної освіти «Школа майбутнього першокласника», де діти пройшли курси підготовки до школи; Спеціалізованої загальноосвітньої школи №296, де [PERSON] навчався з 01.09.2009 року до 25.08.2012 року; Спеціалізованої школи №47 ім. А.С. Макаренка, де діти навчаються на даний час. Як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції про перерахування коштів на рахунок [PERSON], [PERSON] добровільно, без будь-якого примусу, систематично перераховував на рахунок [PERSON] значні суми коштів для забезпечення нормального матеріального стану дітей, сплачував за навчання дітей, а також купував дітям одяг та інші побутові речі. Дані обставини [PERSON] не спростовані та визнані в судовому засіданні. Вирішуючи спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання дітей, яким виповнилося по 11 років, суд виходить з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дітей, принципу 6 Декларації прав дитини та вимог положень ч. 2 ст.160, ст.161 Сімейного кодексу України (далі - СК України), за якими місце проживання дитини, що досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. Суд вважає, що бажання самої дитини проживати з тим або іншим із батьків враховується, але не має для суду вирішального значення. Суд з'ясовує думку дитини, якщо вона по своєму віку, стану здоров'я, розвитку може її усвідомлено висловити. Для того щоб не травмувати дитину, розмова з нею проводиться, вочевидь, у позасудовій обстановці, у присутності педагога й у відсутності осіб, які могли б робити на дитину психологічний тиск. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем надані суду на підтвердження своїх позовних вимог висновки психолога, згідно з якими психолог спілкувався з кожним із дітей окремо, без присутності сторонніх осіб, в тому числі батьків з метою уникнення впливу на дітей. Згідно з даними висновків, судом встановлено, що малолітній [PERSON] 2003 року має бажання бачитись з матір'ю проте має неухильне бажання проживати з батьком [PERSON]. В той же час малолітня [PERSON] [INFO] виявляє пропорційно рівне бажання проживати з кожним з батьків, розділяє любов до них порівну, але в той же час більш емоційно прив»язана до матері. З урахуванням даних висновків суд приходить до висновку, що бажання малолітнього [PERSON] [INFO] проживати з батьком [PERSON] підтверджено належними доказами, в той же час з даних висновків чітко вбачається бажання малолітньої [PERSON] [INFO] більше часу проводити з батьком [PERSON] Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91р.) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Положенням ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, зокрема встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд враховує, що дитина потребує як уваги матері так і уваги батька. Згідно зі ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з положеннями ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» - батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні [PERSON] надано докази на підтвердження того, що [PERSON] систематично не виконує належним чином Розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, а саме надано ряд звернень у період з 2012 року по цей час, копії телеграми, з яких вбачається що [PERSON] Систематично та безпідставно порушує права [PERSON] на спілкування з дітьми та перешкоджає такому спілкуванню, в той же час відповідач - [PERSON] не змогла спростовувати у судовому засіданні даних тверджень, а також не надала суду жодного доказу на їх спростування. З урахуванням цього, а також ст.60 ЦПК України, суд критично ставиться до заперечень [PERSON], оскільки вони нічим не підтверджені і відповідно до ст. 60 ЦПК України розцінюються судом як припущення, що не може бути належним доказом у справі. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з матеріалів справи, та пояснень [PERSON], що підтверджуються вищенаведеними належними доказами, які містяться матеріалах справи, суд приходить до висновку, що батько приділяє та має бажання приділяти більшу вагу дітям, також судом враховано, що малолітній [PERSON] 2003 р.н. виявляє більшу прихильність до батька, враховуючи, що батьком [PERSON] створено належні умови для повноцінного проживання та розвитку дітей, а також в першу чергу

Outcome: approved