Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи, що [INFO] о [INFO] на офіційному веб-сайті видання «Херсонські вісті» ([INFO]) була опублікована стаття під назвою «[INFO]», автором якої зазначено відповідача - [PERSON]. У даній статті безпідставно вказується, що [PERSON] активно займається створенням Херсонської народної республіки, а також з метою завдання шкоди репутації [PERSON] перекручуються факти, викладені в газеті «Сьогодення», де була презентована програма [PERSON], зокрема, про видачу жителям обласного центру паспорта херсонця. Відповідачі за допомогою поширення завідомо неправдивої інформації та перекручування фактів, викладених в статті газети «Сьогодення», на яку вони посилаються в публікації, намагаються вести в оману значну кількість читачів, чим завдають значної шкоди репутації, гідності, честі та ділової репутації позивача. У зв'язку з чим, просив визнати такими, що не відповідають дійсності, порушують права позивача, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію відомості, опубліковані у статті від [INFO] на офіційному веб-сайті видання «Херсонські вісті» ([INFO]) під назвою «[INFO]», а саме, те що [PERSON] «активно займається створенням Херсонської народної республіки» та «першим пунктом його програми є видача жителям обласного центру паспорта херсонця.». Зобов'язати відповідачів спростувати відомості поширені у статті від [INFO] на офіційному веб-сайті видання «Херсонські вісті» ([INFO]) під назвою «[INFO]», у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, а саме шляхом публікації повідомлення про недостовірність вказаної інформації та офіційного вибачення на адресу [PERSON] на офіційному веб-сайті видання «Херсонські вісті» ([INFO]), тривалістю розміщення рівному тривалості розміщення недостовірної інформації. Стягнути моральну шкоду та судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 08.10.2015р. позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди залишені без розгляду за заявою представника позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з підстав вказаних у позові, які просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що інформація, наведена в статті «[INFO]» є оціночним судженням автора, та не підлягає спростуванню та доведенню їх правдивості. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Інші учасники в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином про час та дату слухання справи, причини неявки не повідомили. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що видання «Херсонські вісті плюс» здійснює свою діяльність відповідно до свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], та його засновником є Громадська організація "Редакція інтернет видання "Херсонські Вісті", ідентифікаційний код [NUMBER], у відповідності з витягом з державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Відповідно до інформації про редакцію інтернет видання головним редактором є [PERSON], який одночасно є засновником зазначеної вище громадської організації, відповідно до витягу з реєстру громадських організацій, що не спростовувалося у судовому засіданні його представником. [INFO] о [INFO] на офіційному веб-сайті видання «Херсонські вісті» ([INFO]) була опублікована стаття під назвою «[INFO]», а саме те, що [PERSON] «тихой сапой протягивается создание Херсонской народной республіки?» та «недавно он явил общественности программу действий, в которой первым пунктом (!) стоит задача выдать жителям областного центра паспорт херсонца». Відповідно до витягу із «RSS» - зведення сайту, дана стаття була опублікована (розміщена) об [INFO] [INFO], що не спростовувалося представником відповідача. [INFO] позивач звернувся до відповідачів з вимогою про припинення (вилучення) зазначеної вище статті та спростування недостовірної інформації, в порядку статті 37 Закону України 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні ст.33 Закону України «Про інформаційні агентства». Проте, відповідачі проігнорували вимогу позивача. Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.2 ст.13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли би порушити права інших осіб. Ст.269 ЦК України передбачено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У відповідності до ст. ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з п.15 вказаної Постанови - юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Крім того, відповідно до п.18 Постанови Пленуму ВС України №1 від 27.02.2009р., згідно з положеннями ст.277 ЦК і ст.10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3,28). Ст.32 Конституції України передбачений судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Разом з тим, ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб на свій вибір. Згідно зі ст.47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно із ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Разом з тим, відповідно до ст.69 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію ( п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року). Відтак, поширена інформація, є такою, що не містить фактичних даних, та такою що стосується безпосередньо позивача, як фізичної особи. Відповідно вказана інформація порушує ділову репутацію позивача. Законом України «Про інформаційні агентства» визначено правові засади функціонування інформаційних агент в Україні. Відповідно до ст.6 вказаного Закону, суб'єктами діяльності інформаційних агентств є: засновник (співзасновники) інформаційного агентства; його керівник (директор, генеральний директор, президент та ін.); трудовий колектив; творчий колектив; журналіст інформаційного агентства; спеціаліст у галузі засобів комунікації; автор або інша особа, якій належать права на інформацію. Відтак, позивачем правильно визначено коло відповідачів, оскільки усі вони є суб'єктами діяльності інформаційних агентств. Крім того, статтею 32 зазначеного Закону передбачено, що відносини інформаційних агентств з авторами або іншими особами, яким належать права на інформацію, здійснюються на основі укладених між ними договорів. Таким чином, враховуючи, що до суду не надано жодних договорів, які б розмежовували відповідальність відповідачів за поширення інформації, та на підставі ст.541 ЦК України, яка встановлює, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання, суд вважає, що відповідачі мають нести солідарну відповідальність за поширення недостовірної інформації. Крім того, ст.35 Закону України «Про Про інформаційні агентства» передбачено виключні випадки коли інформаційні агентства, суб'єкти діяльності інформаційних агентств звільняються від відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси, - а саме : 1) одержана від інших інформаційних агентств або засобів масової інформації і є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих цими агентствами чи засобами масової інформації, та якщо вони були спростовані відповідно до статті 33 цього Закону; 2) міститься у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України "Про звернення громадян"; 3) є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; 4) є результатом внесення змін, скорочень чи редагування продукції інформаційних агентств, здійснених без їх відома розповсюджувачем чи споживачем інформації; 5) законом передбачено звільнення або непритягнення до відповідальності за такі дії. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідачами не надано доказів, які б підтверджували висловленні ними факти, не встановлено таких доказів і під час судового засідання. З огляду на наведені норми права, враховуючи, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, а відповідачами не було надано належних та допустимих доказів правдивості такої інформації, суд вважає, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень та є неправдивою і такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію позивача. Вказана інформація має бути спростована в такий же спосіб, що і була розповсюджена. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved