Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 22.05.2007 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений іпотечний договір №53512-846, відповідно до умов якого останній в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №180/07-МК від 22.05.2007 року, укладеним між банком та [PERSON], передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку по [ADDRESS] Покликаючись на те, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач ПАТ Банк «Фінанси та кредит» просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №180/07-МК від 22.05.2007 року в сумі 1 489 023,96 грн. станом на 14.11.2014 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON], шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною продажу, яка буде встановлена незалежним експертом-оцінювачем під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача судові витрати по справі. 02.04.2014 року відповідач [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ПП «Арт-Буд», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про розірвання іпотечного договору від 22.05.2007 року №53512-846. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 01.07.2014 року зустрічний позов [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним та вимоги за ним об'єднані в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та просив позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити за безпідставністю. В судове засідання 23.03.2015 року надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Первісний позов підтримав, проти зустрічного позову заперечив. Представник відповідача Чигринюк І.Р. позовні вимоги не визнав, подав письмову заяву про застосування до вирішення спору позовної давності, та покликаючись на пропуск позивачем строку позовної даності без поважних причин просить в позові відмовити. В судовому засіданні зустрічний позов підтримав та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати договір іпотеки № 53512-846 від 22.05.2007 року припиненим. В судове засідання 23.03.2015 року надав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням, не надавши при цьому доказів перебування у відрядженні. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] та представник відповідача за зустрічним позовом ПП «Арт-буд» в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін. У зв'язку з відсутністю в судовому засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.05.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №180/07-МК, відповідно до умов якого банк надав відповідачу 30000 доларів США, зі сплатою 16% річних, з кінцевим терміном повернення до 20.05.2022 року (а.с.9-11). 22.05.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №180/07-МК між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №53512-846, за умовами якого останнім було передано в іпотеку банку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 48,6 кв.м., жилою площею 28,8 кв.м. та який належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 26.12.1996 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. за Р № 6036, а також земельну ділянку, площею 598 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.12-13). Відповідно до п.8.4.8 іпотечного договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов основного зобов'язання (а.с.13). З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором по своєчасному поверненню кредитних коштів, сплаті процентів та інших витрат, тому станом на 14.11.2014 року сума заборгованості перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором становить 1 489 023,96 грн., з яких: 296 675,20 грн. - заборгованість по кредиту, 310 229,37 грн. - нараховані відсотки, 882 119,39 грн. - нарахована пеня, що стверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с.6-8). Відповідно до вимог ст.39 Закону України „Про іпотеку" (далі - Закон) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до ст.35 Закону у разі порушення основного зобов'язання та / або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя не буде виконана, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Судом встановлено, що банком 21.10.2013 року іпотекодавцю [PERSON] була вручена вимога про погашення заборгованості та повідомлено останнього, що у випадку непогашення простроченої заборгованості банком буде ініційовано примусове стягнення заборгованості за кредитом у судовому порядку, в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Однак, така вимога залишена останнім без задоволення (а.с.15). Отже, позивачем дотримано правила звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені Законом України "Про іпотеку", а тому підлягає до задоволення вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що первісний позов ПАТ Банк «Фінанси та кредит» підлягає до задоволення і в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 22.05.2007 року № 180/07-МК станом на 14.11.2014 року в сумі 1 489 023,96 грн. слід звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22.05.2007 року №53512-846, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ващук В.Ф., а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 48,6 кв.м., жилою 28,8 кв.м. та який належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 26.12.1996 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. за Р № 6036, а також земельну ділянку, площею 598 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представником відповідача подано суду заяву про застосування позовної давності до вирішення даного спору. Представник позивача пропущення установою банку позовної давності заперечив. Відповідно до змісту положень ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За змістом ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що перша прострочка сплати [PERSON] передбачених кредитним договором від 22.05.2007 року сум виникла в грудні 2008 року. Така сплата відновилася [PERSON] в березні 2009 року і здійснювалася ним по поверненню процентів за користування кредитом протягом 2009 року, по поверненню тіла кредиту - до жовтня 2012 року(а.с.6-8, 41-47). Позов про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» пред'явив до [PERSON] 04.03.2014 року. Таким чином, на основі встановлених обставин суд приходить до висновку, що позивачем позовна давність не пропущена, тому заява представника відповідача про застосування позовної давності до вирішення даного спору до задоволення не підлягає. Що стосується положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон), який набрав чинності 07.06.2014 року, то суд вважає, що даний Закон не є підставою для відмови в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виходячи з наступного. За наявності загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно таке стягнення підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст.217 ЦПК України на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" за наявності передбачених ст.1 цього Закону підстав. Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами. Оскільки, в даному випадку, спірне іпотечне майно підпадає під критерії визначені в ст. 1 Закону, то суд на підставі ст. 217 ЦПК України, вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення суду, а саме, на період дії Закону зупинити примусове звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо зустрічного позову, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ПП «Арт-Буд», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про визнання іпотечного договору від 22.05.2007 року №53512-846 припиненим до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки ; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється ; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. [PERSON] просить визнати вказаний іпотечний договір припиненим з наступних підстав: - порушення банком строку звернення до нього, як майнового поручителя, з вимогою про виконання основного зобов'язання, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України; - вважає, що ним майно в іпотеку банку не передавалось, оскільки в акті опису майна, що передається в іпотеку від 22.05.2007 року іпотекодавцем зазначений позичальник [PERSON], який і підписував зазначений акт; - в п.5.1 кредитного договору від 22.05.2007 року №180/07-МК вказаний номер договору іпотеки житлового будинку, який не відповідає номеру іпотечного договору, укладеному з ним; - договір поруки, що було передбачено п.5.2 кредитного договору від 22.05.2007 року №180/07-МК, з ним не укладався; - укладення з ним іпотечного договору без укладення попередньо договору поруки суперечить діючому законодавству та кредитному договору. На думку суду, жодна із зазначених позивачем за зустрічним позовом обставин не є підставою для визнання іпотечного договору припиненим. Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ст.7 Закону України «Про іпотеку» За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. [PERSON] не заперечує, що 22.05.2007 року між ним та ПАТ Банк «Фінанси та кредит» був укладений іпотечний договір №53512-846, відповідно до умов якого він, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №180/07-МК від 22.05.2007 року, укладеним між банком та [PERSON], передав в іпотеку належні йому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку по [ADDRESS] Відповідно до Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки [PERSON] та ПАТ Банк «Фінанси та кредит» виникли з моменту державної реєстрації іпотеки. Судом встановлено, що дійсно в п.5.1 кредитного договору від 22.05.2007 року №180/07-МК вказано, що забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є договір іпотеки житлового будинку за номером, який не відповідає номеру іпотечного договору, укладеному з [PERSON] В п.5.2 цього кредитного договору вказано, що додатковим забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є договір поруки з фізичною особою [PERSON] В акті опису майна, що передається в іпотеку від 22.05.2007 року іпотекодавцем зазначений позичальник [PERSON], який і підписував зазначений акт. Як встановлено в судовому засіданні, іншого договору іпотеки житлового будинку в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, з іншими фізичними чи юридичними особами не укладалось. Номер договору іпотеки в п.5.1, вказівка в п.5.2 кредитного договору щодо укладення договору поруки з [PERSON] та зазначення в акті опису майна іпотекодавцем позичальника є описками, що не тягне за собою визнання іпотечного договору припиненим. Посилання представника позивача на те, що укладенню іпотечного договору має обов'язково передувати укладення договору поруки суд до уваги не приймає, оскільки така норма діючим законодавством не передбачена. Стаття 559 ЦК України регулює припинення поруки, а не припинення договору іпотеки, тому пропущення строку пред'явлення вимоги до поручителя, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, не є підставою для визнання договору іпотеки припиненим. На основі викладеного суд приходить до висновку, що підстави для визнання іпотечного договору від 22.05.2007 року №53512-846 відсутні, тому зустрічний позов [PERSON] до задоволення не підлягає. Суд приходить до висновку також, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь ПАТ Банк «Фінанси та кредит» слід стягнути 3654 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 526, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті",

Outcome: approved