Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначає, що в травні 2011 р. Заводським районним судом м.Запоріжжя внаслідок розгляду кримінальної справи № 1-35/11 відносно нього був постановлений вирок, яким його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.317, ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання, у тому числі - конфіскація усього належного на праві власності майна в дохід держави. 20.06.2011 р. відповідно до вироку, який набрав законної сили, Заводський районний суд м.Запоріжжя видав на адресу ВДВС у Заводському районі м.Запоріжжя виконавчий лист про виконання вироку суду щодо конфіскації всього належного йому майна. На момент пред»явлення виконавчого листа до виконання у нього було відсутнє будь-яке майно, на яке може бути звернено стягнення в дохід держави. Згідно договору дарування від 31.10.2014 р. він набув право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS]. Шевченківським відділом ДВС Запорізького МУЮ було відкрито виконавче провадження № 46226876 щодо конфіскації у нього всього належного йому майна в дохід держави. 26.01.2015 р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчудження будь-якого майна, яке йому належить. Вважає постанову винесену державним виконавцем незаконною, оскільки арештована 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS], отрмана ним згідно договору дарування від 31.10.2014 р., через майже 3 роки після постановленого судом вироку. Посилаючись на ст.41 Конституції України, ст.ст.317 ЦК України, ст.ст.47, 48, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.59 КК України, ст.ст.48,49 КВК України, за позовом [PERSON] просить звільнити з-під арешту та заборону відчудження з 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], яке належить йому на праві власності; скасування постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 26.01.2015 року № 1374/6; судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача - Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції заперечувала проти задоволення позову. Вважає винесену постанову про накладення арешту на майно позивача такою, що ґрунтується на положеннях Закону України «Про виконавче провадження». Представник відповідача - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка в матеріалах справи, в процесі розгляду справи представником були надані заперечення проти позову, в яких заявлено про розгляд справи без їх участі (а.с.43). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ, приймаючи до уваги позицію представника ДПІ, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Заводським районним судом м.Запоріжжя 25.05.2011 р. було розглянуто справу № 1-35/11 по обвинуваченню [PERSON] за ст.317 ч.2, 307 ч.2, 70, 71 ч.1 КК України в рамках якої постановлено конфіскувати у позивача все належне йому майно в дохід держави. 20.06.2011 р. Заводським районним судом м.Запоріжжя було видано виконавчий лист (а.с.15-16). Відповідно до ст.48 КВК України суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого, надсилається довідка про те, що опису майна не провадилося. Виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється ДВС за місцем знаходження майна відповідно до Закону України «Про виконавчу службу». Ст.49 КВК України визначає, що конфіскації підлягає майно, яке є особистою власністю засудженого, зокрема, його частка у спільній власності, статутному фонді суб»єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, що передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. 14.07.2011 р. та 07.11.2011 р. державний виконавець Заводського ВДВС відмовив у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», через наявність передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. 21.12.2012 р., 24.05.2013 р., 27.11.2013 р. та 28.07.2014 р. виконавчою службою виконавчий документ повертався стягувачу на підставі п.2 ст. 47 Закону, який визначає, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 31.10.2014 р., [PERSON] набув право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с.10-12). 03.12.2014 р. на підставі п.10 ст.49 Закону виконавчий лист направлений на виконання до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ (а.с.15-16). 26.01.2015 р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ Полуляховою Ю.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1-35/11, виданого 20.06.2011 р. Заводським районним судом м.Запоріжжя про конфіскацію у [PERSON] всього належного йому майна в дохід держави (а.с.34). 26.01.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження на підставі ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання рішення суду (а.с.35). За змістом ст. 317, 321, 391 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6 за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. У пункті 24 абз.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" N 6 від 07.02.2014 зазначено, що вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Щодо особливостей накладення арешту на майно в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР № 7 від 29.09.1953 р. «О судебной практике по применению конфискации» роз»яснено, що «конфискация может быть обращена лишь на то имущество, которое принадлежало лично подсудимому или являлось его долей в общей собственности к моменту постановления приговора». Виходячи з того, що право власності позивача на арештоване постановою державного виконавця майно, виникло після постановлення вироку, то воно не підлягає конфіскації в рамках виконання даного вироку, а відповідно право власності [PERSON] не може бути обмежене арештом, накладеним державним виконавцем, а тому позовна вимога про скасування арешту та заборони на його відчудження підлягає задоволенню. Разом з тим, ст.16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав. Доводи представників відповідачів в обгрунтування заперечень проти задоволення позову, не спростовують висновків суду з наведених вище підстав.

Outcome: partial