Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 15.04.2018 року між нею, [PERSON] та відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики № 339484. Відповідно до п.1.1 Договору «Проценти від суми позики» - фіксовані незмінні проценти в розмірі 1,60 %. Проценти від суми позики є винагородою Позикодавця за надання позики позичальнику, передбаченої цим договором та не є процентами за користування грошовими коштами. Згідно п.1.2 Договору річна процентна ставка - 584 %. Відповідно до п.1.3 Договору «Строк позики» - кількість календарних днів, на які надається позика, та спливає 15.05.2018 року. Поряд з цим, згідно п. 1.4 Договору «Сума позики» - сума, що передається позикодавцем позичальнику за цим Договором та склала 2000 грн. Вважає, що при укладенні вказаного кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим, нею в досудовому порядку направлялися листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення. Зазначає, що працівники Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачені ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», як і ніде про це не ставила свій підпис. Також посилається на те, що не була надана інформація, яка стосується суті наданих фінансових послуг, а отже відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. Недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що є підставою згідно ст.215 ЦК України, для визнання даного Кредитного договору не дійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. При укладенні спірного договору вказує, що також допущені порушення норм встановлених п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» . Так відповідно до п.1.1. Договору проценти за користування позикою у розмірі 1,60%, проценти від суми позики є винагородою позикодавця за надання позики позичальнику передбаченої цим договором: за користування позикою відповідно до п.1.1 Договору та Графіку платежів за позикою, за 30 днів сплачує відсотки в розмірі 960 грн. (з розрахунку 2000х1,60 % х 30 = 960 грн.) Відповідно до п.5.2 Договору за невиплату процентів від суми позики та суми позики або невиплату процентів від суми позики та суми позики у строк, що перевищує строк позики за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю відсоток за прострочену заборгованість в розмірі 2,70 % за кожен день прострочення. У випадку прострочення сплати суми 2000 грн. за 30 день, сплачує штрафні санкції з розрахунку (2000х(2,7 х 365) % /365 х 30 = 1620 грн., а отже сума компенсації становить 50%, що відповідно до ч.5 п.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою і не відповідає встановленим ч.5 п.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вказаний пункт вважає, що повинен бути визнаний недійсним. Вважає, що п.6.2 договору є незаконним та суперечить абз.5, 11 п.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» щодо обробки персональних даних. Посилаючись на ст.ст. 3, 4, 13, 203, 215, 216, 236, 524, 548 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Закон України «Про захист персональних даних», просить суд визнати недійсним кредитний договір № 339484 від 15.04.2018 року та проводити розгляд справи без участі позивача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 20.03.2020 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. 07.05.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» звернулося до суду з зустрічним позовом. В своєму позові зазначають, що 15.04.2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики № 339484, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалося передати позичальнику у власність суму позики, а позичальник зобов`язався повернути позичальнику у власність позику впродовж строку позики та сплатити проценти від суми позики. Зазначають, що договір між позичальником та позикодавцем вчинений в електронній формі, встановленій законом, зміст якого відповідає вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, спірний договір відповідає волі сторін, спрямований на реальне настання правових наслідків. Всі істотні умови договору були надані позичальнику до моменту підписання договору позики з Товариством у вигляді розміщення на сайті Товариства та закріплені в Правилах та серед іншого містили чітку інформацію про строк позики, дату повернення позики, плату за користування позикою та умови їх нарахування, а також наслідки невиконання, зокрема прострочення виконання, умов договору. Протягом строку дії договору позичальник кошти не повернула, жодних застережень та претензій щодо умов позики та її погашення не виникало. Більш того, позичальником оспорюваний договір було неодноразово пролонговано, а саме : додатковою угодою № 1 від 15.05.2018 по 14.06.2018, додатковою угодою № 2 від 23.06.2018 по 14.07.2018 р.; додатковою угодою № 3 від 14.07.2018 по 03.08.2018; додатковою угодою № 4 від 04.08.2018 по 21.08.2018 р.; додатковою угодою № 5 від 21.08.2018 по 08.09.2018; додатковою угодою № 6 від 08.09.2018 по 04.10.2018; додатковою угодою № 7 від 04.10.2018 по 15.10.2018; додатковою угодою № 8 від 15.10.2018 по 10.11.2018; додатковою угодою № 9 від 28.11.2018 по 18.12.2018 року. Обов`язковою умовою здійснення пролонгацій Договору була сплата процентів від суми позики, що підтверджується здійсненням оплат в рахунок часткового погашення заборгованості по Договору. Проте, всупереч умовам договору, позичальник лише частково виконав своє зобов`язання та не здійснив повного погашення заборгованості по позиці. Враховуючи політику лояльності Товариства до своїх клієнтів, 12 червня 2019, Товариством було прийнято рішення про зменшення фінансового навантаження за договором позики № 339484, у результаті чого було зменшено суму нарахованих відсотків на 5372 грн., про що позичальника було повідомлено листом № 1288 від 13.06.2019. Однак, позичальник таким правом не скористався. Станом на 05.05.2020 заборгованість позичальника з урахуванням оплат в рахунок погашення позики складає - 7826 грн., з яких : 2000 грн. - заборгованість за тілом позики, 5826 грн. - заборгованість за процентами. Також зазначали, що між Товариством та позичальником раніше також укладалися договори позики в електронному вигляді, а саме: договір позики № 992159 від 12.03.2018 строком на 30 днів на суму 1000 грн., які разом з процентами остаточно були повернуті 11.04.2018 року. З приводу вищевказаних договорів, порядку їх укладення та дійсності у позивача ніяких претензій на скарг не виникало. Зазначають, що на даний час позичальник продовжує ухилятися від належного виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованості за договором, а тому просять суд в задоволенні зустрічного позову відмовити та стягнути з [PERSON] на користь Товариства суму заборгованості за договором позики № 339484 від 15.04.2018 року в розмірі 7826 грн.: з яких 2000 грн. - заборгованість за тілом позики, 5826 грн. заборгованість за процентами та витрати по сплаті судового збору 2102 грн. Ухвалою від 12.05.2020 року зустрічний позов залишено без руху. Ухвалою від 12.06.2020 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано в одне провадження та призначено підготовче засідання на 25.09.2020 року. 28.01.2021 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до розгляду на 14.04.2021 року. 14.04.2021 року сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» подав клопотання про розгляд справи без його участі . Просив суд в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов просив задовольнити. 13.07.2021 року на 14 год. позивач за первісним позовом, яка є відповідачем за зустрічним в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому порядку. 26.10.2021 року сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, враховуючи належне повідомлення сторін про дату та час розгляду справи та з урахуванням того, що [PERSON] просила суд провести розгляд справи за її позовом без її участі, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» також направив клопотання про розгляд справи без його участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. 15.04.2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики №339484, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалося передати позичальнику у власність суму позики, а позичальник зобов`язався повернути позичальнику у власність позику впродовж строку позики та сплатити проценти від суми позики. (а.с.26-28) Зазначений договір укладений в електронній формі з проставленням позивачем [PERSON] електронного підпису. П.6.1 Договору зазначено, що невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику, які є публічною пропозицією укласти договір позики та вказано посилання на ці правила. Укладаючи договір позичальник підтвердив свою згоду та ознайомлення з правилами та прийняв на себе зобов`язання дотримуватися їх. Додатком до договору є розрахунок платежів за позикою, який містить інформацію як про суму позики, так і про детальний розпис його сукупної вартості, термін позики та дату повернення позики. Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію»). Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документу (ч. 12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Електронний договір, укладений у порядку, визначеному статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію", та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до п.3.3.1 Договору Товариство зобов`язується передати позичальнику суму позики. На виконання даного пункту Товариством перераховано позичальнику позику в розмірі 2000 грн. на умовах визначених договором. Відповідно до п.4.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути проценти від суми позики не пізніше ніж у останній день строку позики. Однак в зазначений строк зобов`язання виконано не було , що призвело до прострочення виконання та виникнення заборгованості. Згідно п.3.2.4 Договору, позичальник повинен сплатити суму заборгованості у повному обсязі, якщо проценти від суми позики та сума позики не були сплачені/повернуті позичальником у строк позики. В договорі зазначено про умови надання позики, в тому числі : дата надання позики - 15.04.2018 року; сума позики - 2000 грн.; строк, на який надається позика - 30 днів; дата повернення позики - 15.05.2018 року; фіксована процентна ставка в день - 1,60 %; розмір відсотків на прострочену позику в день - 2,70 %. Також сторонами погоджено розрахунок платежів за позикою. (а.с.26-29) Протягом строку дії договору позичальник кошти не повернула. Більш того, позичальником оспорюваний договір було неодноразово пролонговано, а саме: додатковою угодою № 1 від 15.05.2018 по 14.06.2018, додатковою угодою № 2 від 23.06.2018 по 14.07.2018 р.; додатковою угодою № 3 від 14.07.2018 по 03.08.2018 ; додатковою угодою №4 від 04.08.2018 по 21.08.2018 р.; додатковою угодою № 5 від 21.08.2018 по 08.09.2018; додатковою угодою № 6 від 08.09.2018 по 04.10.2018; додатковою угодою №7 від 04.10.2018 по 15.10.2018; додатковою угодою № 8 від 15.10.2018 по 10.11.2018; додатковою угодою № 9 від 28.11.2018 по 18.12.2018 року. (а.с.51-59) Обов`язковою умовою здійснення пролонгацій Договору була сплата процентів від суми позики, що підтверджується здійсненням оплат в рахунок часткового погашення заборгованості по Договору. Проте, всупереч умовам договору, позичальник лише частково виконав своє зобов`язання та не здійснив повного погашення заборгованості по позиці. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд на підставі оцінених доказів дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики від 15.04.2018 року № 339484 вимогам законодавства. Суд вважає, що відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним з підстав , передбачених ст.ст.203, 215, 216, 236, 524, 548 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Станом на 05.05.2020 заборгованість позичальника з урахуванням оплат в рахунок погашення позики складає: 2000 грн. - заборгованість за тілом позики, 5826 грн. - заборгованість за процентами. Враховуючи неналежне виконання умов договору позики [PERSON] , суд доходить до висновку, що зустрічний позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - 2000 грн. - заборгованість за тілом позики, 5826 грн. - заборгованість за процентами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved