Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 липня 1995 року вони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Космацької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4. В шлюбі мають дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність порозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки шлюб існує формально. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) батька дитини щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та проводити стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. В поданій суду заяві позивач позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, розгляд справи здійснювати за її відсутності. Відповідач подав суду заяву, в якій заявлений до нього позов визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в шлюбі, який зареєстрований 25 липня 1995 року у виконавчому комітеті Космацької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4. В шлюбі мають дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В ст.7 СК України зазначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, шлюб існує формально. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки примирення з відповідачем неможливе і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є недоцільним. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст.ст. 1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ст. 182 СК України. Відповідач згідний на стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у визначеному позивачем розмірі. З врахуванням обставин справи суд вважає, що відповідачу слід визначити аліменти у розмірі однієї чверті від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та проводити стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.ст. 110, 112, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved