Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

із позовною заявою про визнання за законом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 1,7344 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], розташовану на території Хрещатенської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 2,0346 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], розташовану на території Хрещатенської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 0,0567 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], розташовану на території Хрещатенської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернулася [PERSON] до Хрещатенської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Хрещатенської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява представника Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO], згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER]. Після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме вищевказані земельні ділянки. Після смерті [PERSON] Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, згідно з якою: -24 грудня 2015 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] /рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року позивачу було встановлено додатковий шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини/. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Хрещатинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 25 грудня 2015 року, [PERSON] на день смерті ([INFO]) проживала одна та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Тобто, [PERSON] є єдиною, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 29 червня 2005 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 08 вересня 2004 року № 391 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], було встановлено, що фактично загальна площа земельної ділянки становить 3,8257 га, з яких рілля - 1,7344 га (кадастровий номер [NUMBER]), кормові угіддя - 2,0346 га (кадастровий номер [NUMBER]) та сад - 0,0567 га (кадастровий номер [NUMBER]). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 листопада 2015 року за земельною ділянкою (кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]) відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки, оскільки оригінал правовстановлюючого документу був втрачений, про що розміщено відповідне оголошення в пресі.

Outcome: approved