Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, що утворилася станом на 26.11.2019 року в розмірі 255829,68 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 18.12.2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист по цивільній справі № 2020/11067/2012 про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач добровільно не виконував покладені на нього обов`язки 28.12.2018 року вона звернулась до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду. Постановю державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 57992068. 12.11.2019 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості боржника [PERSON] зі сплати аліментів за період часу з 01.10.2016 року по 31.10.2019 року. Відповідно до вказаного розрахунку, заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 255829,68 грн. Остаточне погашення заборгованості в сумі 255829,68 грн., відповідач здійснив 26.11.2019 року. Загальний розмір неустойки за період прострочення з 26.11.2018 року по 26.11.2019 року складає 1382592,76 грн. Однак відповідно до приписів ч.1 ст. 196 СК України розмір стягнення неустойки (пені) не може перевищувати 100 відсотків основної суми заборгованості. Тому позивач просить стягнути на її користь неустойку у розмірі 255829,68 грн. Ухвалою суду від 21.01.20202 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Відповідач подав відзив на позов в якому зазначив, що він перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбу, їх шлюб рішенням суду було розірвано. У шлюбі у них народилось двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням суду з нього обули стягнені аліменти на користь позивачки та утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частин усіх видів заробітку. 28.01.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до її заяви. З 28.01.2015 року він, позивачка та їх донька проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] , який ї їх спільною власністю, на той час їх син вже був повнолітнім та проживав окремо. По узгодженню між собою вони з позивачкою утримували дітей, займались їх вихованням, він надав позивачці гроші на придбання продуктів харчування та сплату комунальних послуг та інших необхідних потреб. Такий характер взаємовідносин існував між ними до грудня 2018 року. Потім їх відносини стали погіршуватись, 28.12.2018 року позивачка звернулася до виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого у справі про стягнення аліментів. Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець повинна була винести постанову про відкриття виконавчого провадження 29.12.2018 року, а не 16.01.2020 року. В подальшому державний виконавець також порушила ЗУ «Про виконавче провадження» та винесла постанови про звернення стягнення на його заробітну плату та пенсію від 11.04.2019 року, тобто через 3,5 місяці після подачі стягувачем виконавчого листа до примусового виконання. Він не скривав свої доходи, був офіційно працевлаштований, отримував офіційно пенсію і очікував надходження необхідних документів з виконавчої служби для виконання рішення суду. Державний виконавець його не викликала та не роз`яснювала порядок стягнення коштів. 23.11.2019 року він перерахував залишок заборгованості по аліментам в сумі 266637,36 грн. на депозитний рахунок виконавчої служби. Не відповідають дійсності твердження позивача про те, що до 25.11.2019 року заборгованість ним не погашалася, оскільки погашення почалось з 06.05.2019 року. В утворенні заборгованості немає його вини. За 2019 рік позивачка стягнула з нього більше 550000,00 грн., в середньому у 2020 році він сплачує аліменти дитині у розмірі близько 19000,00 грн. віг сам потребує лікування та в зв`язку з цим значних матеріальних витрат. Просив у задоволенні позову відмовити та просив стягнути на його користь понесені витрати на правову допомогу. Позивачка надала відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідач знаючи про рішення суду повинен був його виконувати, однак цього не робив, внаслідок чого утворилась заборгованість. Правильність розрахунку пені відповідачем не оспорюється, власного розрахунку він не надав. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 10.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, підтримав пояснення викладені у позові та у запереченнях на відзив. Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали пояснення викладені у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.12.2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова був виданий виконавчий лист № 2020/11067/2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 16.01.2019 року старшим державним виконавцем МВДВС по Основ*янському та Слобідському районах м. Харків ГУТУЮ у Харківській області Лаптіковою Г.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 11.04.2019 року старшим державним виконавцем МВДВС по Основ*янському та Слобідському районах м. Харків ГУТУЮ у Харківській області Лаптіковою Г.В. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] відповідно до виконавчого листа 2020/11067/20 від 18.12.2012 № 53857 від 12.11.2019 р. сума боргу за період з жовтня 2016 року по жовтень 2019 року складає 255829,68 грн. Вищевказана заборгованість відповідачем добровільно погашена, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приват банк» від 25.11.2019 року на суму 266637,36 грн., яка була перерахована на рахунок МВДСВ по Основ*янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області. Відповідачем на підтвердження стану здоров`я надана медична документація, з якої вбачається, що останній страждає рядом хвороби та потребує лікування. З листа начальника МВДВС по Основ*янському та Слобідському районах у м. Харкова Східного міжрегіонального управління (м. Харків) № 7414 від 07.04.2020 року вбачається, що згідно повідомлення Харківського регіонального структурного підрозділу державного підприємства обслуговування повітряного руху, стягнення аліментів з [PERSON] з 01.04.2019 по 31.10.2019 проводилось з урахуванням погашення заборгованості. Згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень (Спеціальний розділ), Автоматизованої системи виконавчих провадження, на виконанні у Комінтернівському ВДВС ХМУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 36856442 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2020/11067/2012 виданого 18.12.2012 Комінтернівським районним судом м. Харкова щодо стягнення з [PERSON] аліментів. 04.03.2013 старшим державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 36856442. 28.01.2015 державним виконавцем Відділу винесено постанову про повернення ВД стягувачеві на підставі п. 1 ч.1 ст. 47 (за письмовою заявою стягувач). Станом на 30.03.2020, заборгованість зі сплати аліментів відсутня, стягнення здійснюються щомісячно з заробітної плати та пенсії боржника, відповідно до рішення суду. 28.12.2018 року позивачка з вернулась до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження. За змістом ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм ст.\~549\~ЦК України та ст.\~196\~СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Як вказано вище, відповідно до ч. 1ст.\~196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Відповідний правовий висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). При цьому Велика Палата вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України. Аналогічно вирішено питання також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), згідно якої загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1ст. 196 СК Українипені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Так, позивачкою зроблено розрахунок пенсі по аліментам, відповідно якого загальна сума неустойки (пені) становить 1 382 592 грн. 76 коп. Однак, відповідно до приписів ч.1 ст. 196 СК України, розмір стягнення неустойки (пені) не може перевищувати 100 відсотків основної суми заборгованості. З врахуванням вказаних норм позивачка просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 255 829 грн. 68 коп. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач заперечуючи проти позову зазначав, що заборгованість утворилась не з його вини, однак його твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, з яких вбачається, що відповідач був обізнаний про рішення суду про стягнення з нього аліментів та про факт звернення позивачки до виконавчої служби з метою примусового виконання рішення. Крім того позивачкою та відповідачем понесені витрати на правничу (правову) допомогу. Статтею 59 Конституції України\~визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Матеріали справи містять докази понесення позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 6000,00 грн. На підтвердження цього позивачем було надано: ордер, додаткову угоду № 5 до договору про надання правової допомоги від 13.06.2019 року, акт виконаних робіт, квитанцію до прибуткового касового ордера № 085392/5 від 17.04.2020 року на суму 6000,00 грн. Надані докази є допустимими та підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу. На підтвердження надання правової допомоги відповідачем надано: договір про надання правової допомоги від 14.02.2020 року, рахунок-фактуру № 1 від 14.02.2020 року на суму 3700,00 грн., квитанцію АТ КБ «Приват банк» від 20.02.2020 року про сплату 3700,00 грн. за послуги згідно договору від 14.02.2020 року, акт здачі-приймання наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги № 1 від 14.02.2020 р. Надані докази є допустимими та підтверджують понесення відповідачем витрат на правничу допомогу. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] , то з відповідача [PERSON] на її користь суд стягнує витрари на правову (правничу) допомогу у розмірі 6000,00 грн., та відмовляє відповідачу у стягнені з позивачки на його користь витрат на правову (правничу) допомогу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2558,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved