Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

29.07.2021 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області звернулася [PERSON] із позовом, в якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» заборгованість із заробітної плати та компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 41 721,69 грн; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 10 959, 78 грн; компенсаційні втрати частини заробітної плати у розмірі 5 090,05 грн; судові витрати у розмірі 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 908,00 грн судового збору. Одночасно заначила, що після отримання судом витребуваних у відповідача письмових доказів, заявлені нею вимоги будуть уточненів числовому виражені сум до стягнення, оскільки на її звернення відповідач їх не надав. 02 серпня 2021 року ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області позов був прийнятий до провадження, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Витребувано за клопотання позивача в АТ «Київський завод «Радар» довідки про розмір заборгованості щодо виплати заробітної плати, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та інших компенсаційних нарахувань перед [PERSON] та довідки щодо середньоденної заробітної плати [PERSON] , встановленої форми згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 08.09.2016 по 02.12.2020 перебувала у трудових відносинах, працюючи контролером на КПП в АТ "Київський завод "РАДАР". 02.12.2020 звільнилася за власним бажанням. На час звільнення заборгованість по заробітній платі та іншим виплатам згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7), розрахункових листів за листопад 2020 року складає 41721 грн. 69 коп. Відповідач в день звільнення всупереч ст.116 КЗпП України не здійснив виплату належних Позивачу коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі: 38433 грн. 84 коп. - за листопад 2020 року, 3287 грн. 85 коп. - за грудень 2020 року та компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки. 25.09.2020 позивач зверталася до відповідача із вимогою про погашення боргу із заробітної плати, однак відповіді не отримала погашення боргу Відповідач не здійснив. Позивач заявляє про стягнення середнього заробітка за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 грудня 2020 року (наступний день після звільнення) по 29 липня 2021 року (дата звернення до суду), шо складає 78 робочих дні (при графіку - 1 робоча зміна через три дні вихідних). Відповідно середньоденна заробітна плата становить 140,51 грн. ((5455,02 грн. »- 550443 при: 78 днів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 грудня 2020 року по 29 липня 2021 року, становить 10959,78 грн. (140,51 х 78 днів). Позивач посилається на вимоги ст.34 Закону України "Про оплату праці", відповідно до якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не ,мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з І січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Беручи до уваги те, що відповідач не сплатив заробітну плату починаючи з грудня 2019 року до 29 липня 2021 року (дата звернення до суду) та враховуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням Також позивач зазначає, що з а період невиплати заробітної плати, тобто з грудня 2019 року по липень 2021 року (дату звернення до суду), розраховується індекс споживчих цін. Величина індексу споживчих цін за грудень 2019 року (місяць, за який виплачується заробітна плата) до розрахунку не включається. Сума компенсації за період з грудня 2019 року по липень 2021 р. становить 41721 грн. 69 коп. х 12,2 / 100 - 5090,05 грн. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, у заяві від 09.11.2021 позивачка позов підтримала та просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутність. При ухваленні рішення просив врахувати довідку надану відповідачем щодо наявної забаргованості по заробітній платі, з якою погоджується. При цьому зазначає, що розмір заборгованості є відповідним до довідки, а середній заробіток підлягає збільшенню. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач повідомлений у належний спосіб про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду до суду не надходило, правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався. Натомість 08.11.2021 від АТ «Київський Завод «Радар» до суду надійшла довідка щодо заборгованості позивача [PERSON] , яка станом на 27.10.2021 складає 40 580 грн. 56 коп. та довідку про середню заробітну плату, фактично погодившись з позовними вимогами [PERSON] . Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що у період з 08.09.2016 по 02.12.2020 [PERSON] знаходилась в трудових відносинах з (ПАТ) АТ «Київський завод «Радар», що підтверджується записами у трудовій книжці. Відповідно до ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. За ч. 1-2 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Під час знаходження позивачки у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану шорічну відпустку у розмірі 40580 грн. 56 коп. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка вих.. № 239 від 27.10.2021, надана відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статті 116, 117 КЗпП України, структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної 29.01.2014 у справі № 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачці при звільнені, відповідач має сплатити на користь позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 27137 грн 76 коп. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за ч.3 п.2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п.3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно довідки, наданої Відповідачем вих № 240 від 27.10.2021, вбачається, що заробітна плата за останні два місяці робити склала за жовтень 2020 року - 5455,02 грн., за листопад 2020 року - 5304,43 грн. Середньогодинна заробітна плата становить 33,21 грн. Період затримки виплати заробітної плати, за який нараховується середній заробіток згідно ст.117 КЗпП України, повинен вираховуватися у робочих днях. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) від 27.10.2021 заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців становить 10959 грн 45 коп. Кількість робочих днів згідно графіку роботи складала 42 дні. Таким чином, суд приходить до висновку, що середньоденна заробітна плата позивачки становить 10959,45/42 тобто 260 грн 94 коп. Кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить станом на момент винесення судом рішення з урахуванням графіку - 1 робоча зміна через 3 дні вихідних становить 104 дні. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 грудня 2020 року по 10 листопада 2021 року, становить 27137 грн 76 коп. З урахуванням наведеного, на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку за період з 03 грудня 2020 року по 10 листопада 2021 року в сумі 27137 грн 76 коп , згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України №100 від 08.02.1995. Як встановлено в судовому засіданні відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачеві, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у визначеній судом сумі. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Розмір компенсації втрати позивачкою частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати згідно наданого розрахунку, з урахуванням суми заборгованості у розмірі 40 580 грн. 56 коп. та щомісячних індексів споживчих цін становить 5 230, 76 грн, де 112.89 % - сукупний індекс інфляції (105х101,3х101,0х101,7х100,7х101,3х100,2х100,1х99,8х101,2). Вказана сума компенсації підлягає стягненню із відповідача на користь позивачки. Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До заяви від 10.11.2021 доданий договір про надання правової допомоги №1-1/2021 від 05.07.2021 та квитанція №2 від 19.08.2021, з яких вбачається, що сума гонорару, сплачена позивачкою [PERSON] по договору становить 2 000 грн. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тому, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 908,00 грн. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved