Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що [PERSON], здійснюючи підприємницьку діяльність з торгівлі промисловими товарами на центральному промисловому ринку м. Коломия, у жовтні 2007 року дізналася про те, що у будівлі приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу", що в м. Коломия по вул. Сагайдачного, 5, виставлені на продаж нежитлові приміщення під магазини з метою створення торгового центру. Засновниками приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Під час особистої зустрічі з [PERSON], останній повідомив [PERSON] про те, що дійсно на 2-му поверсі будівлі приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" продаються приміщення за ціною 2500 доларів США за 1 (один) квадратний метр площі. З метою придбання в майбутньому нежитлового приміщення на 2-му поверсі будівлі приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу", [PERSON] 30 жовтня 2007 року здійснила перший внесок авансового платежу в якості сплати вартості обраного нежитлового приміщення в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США. В подальшому позивач також вносила готівкові кошти частками, факт передачі яких фіксувався у договорі позики від 30.10.2007 року. [PERSON] сплатила авансовими платежами грошові кошти на загальну суму 59 422 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста двадцять два) долари США. При цьому відповідачі знали і погодилися з тим фактом, що ці кошти вони отримують за придбання та оформлення в майбутньому договору купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення на 2-му поверсі будівлі приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу". Проте, у вересні 2016 року [PERSON] стало відомо, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" був укладений кредитний договір № LOS-KC-017 від 27 вересня 2007 року, за умовами якого Банк надав "Коломийському коледжу права і бізнесу" кредитні кошти в розмірі 700 000 доларів США для придбання комерційної нерухомості та 39 614,46 доларів США для сплати страхових платежів. Також з'ясувалось, що будівля "Коломийського коледжу права і бізнесу", загальною площею 2191,34 кв.м., перебуває в іпотеці на забезпечення виконання кредитних зобов'язань. 21 вересня 2016 року, в день, коли невідомі особи з якоїсь охоронної фірми заблокували доступ до "Коломийського коледжу права і бізнесу", представник ПАТ КБ "ПриватБанк" повідомив, що будівлю ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу", що було предметом іпотеки, після звернення стягнення на нього в судовому порядку, придбало ТОВ "Естейт Селлінг", який як законний власник має право розпоряджатися об'єктом нерухомості. Звернувшись до [PERSON] за роз'ясненнями щодо виниклої ситуації, останній пояснив, що він сплатить кредитний борг ПАТ КБ "ПриватБанк", і запевнив, що владнає питання купівлі-продажу нежитлового приміщення, за яке [PERSON] сплачувала авансові платежі. Однак до сьогоднішнього дня, відповідачі свої зобов'язання щодо укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення не виконали, проте всіляко намагаються уникнути відповідальності і не бажають повертати сплачені [PERSON] авансом грошові кошти в сумі 59 422 долара США, а тому просить суд стягнути з них солідарно на користь позивача грошові кошти в сумі 1 605 582, 44 грн. та 8000,00 грн. судового збору. Представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, хоча повідомлялися про час і місце судового розгляду, а тому, суд вважає за можливе слухати справу за наявних доказів в заочному порядку, у відповідності до вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України. Суд, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає позов частково підставним і таким , що підлягає до часткового задоволення, з таких мотивів. Згідно договору позики від 30.10.2007 р., відповідачі отримали у позивача, з урахуваненям пояснень останньої, згідно встановленого графіка 59 422 долларів США, які зобов"язалисть повернути до 02.11.2013р., а у випадку неможливості повернення суми позики зобов"язались подарувати кредитору частину нежитлового приміщення за адресою: м. Коломия, вул. Сагайдачного, 5. Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] як засновниками ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" укладений не був, а згідно доводів позивача сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. У разі, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З вищевикладених положень законодавства слідує, що завдатком є грошова сума, яка внесена боржником на підтвердження взятих на себе зобов'язань за укладеним договором і для забезпечення виконання таких зобов'язань в подальшому. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачами дійсно порушено зобов'язання, які вони добровільно не виконують, у зв'язку з чим слід стягнути з них на користь позивача в перерахунку на національну грошову одиницю грошові кошти у розмірі 59 422 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста двадцять два) долара США, що згідно курсу валют НБУ станом на 07 серпня 2017 року ( 25,84 грн. за 1 доллар США) становить 1 535 464, 48 грн. , в рівних частках, тобто по 511821 грн. 49 коп. При цьому, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів грошових коштів в солідарному порядку безпідставною, оскільки згідно ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Таких обставин щодо солідарного зобов"язання судом не встановлено. З вищенаведених підстав в решті позову слід відмовити. На підставі викладеного та ст.16 ЦК України ,

Outcome: approved