Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В травні 2015 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON], який в подальшому був уточнений, про захист прав споживача шляхом визнання договору надання послуг № 00/0232 від 21.04.2015 укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] щодо встановлення газового лічильника за адресою [ADDRESS] недійсним, стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму на відшкодування збитків у розмірі 5700 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування позову вказав, що 21 квітня 2015 року між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON] у м. Кривому Розі був укладений договір надання послуг № 00/0232 від 21.04.2015 щодо встановлення газового лічильника за адресою: [ADDRESS], де він проживає. Цей договір набрав чинності 21 квітня 2015 року, він не змінювався, не припинявся, не розривався і у встановленому порядку не визнавався недійсним. Відповідно до пунктів 1.1 і 1.2 зазначеного договору фізична особа - підприємець [PERSON] зобовязався надати [PERSON] послуги по встановленню газового лічильника за адресою його проживання та реєстрації: [ADDRESS], у період з 21 квітня по 20 травня 2015 року. Пунктом 3.2 зазначеного договору визначена сума договору 3800 гривень. Відповідно до пункту 3.1.1 зазначеного договору [PERSON] 21 квітня 2015 року сплатив фізичній особі - підприємцю [PERSON] передоплату у сумі 2850 гривень. З врахуванням вимог пункту 1.2 зазначеного договору останній день виконання робіт 20 травня 2015 року. Фізична особа підприємець [PERSON] не сповіщав [PERSON] про обставини, що перешкоджають виконанню робіт за зазначеним договором. Фізична особа підприємець [PERSON] не виконав умови зазначеного договору роботи не виконав. Під час укладення зазначеного договору фізична особа підприємець [PERSON] повідомив [PERSON], що він отримав відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу і замовчував той факт, що він не мав дозволу для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. З листа публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» від 17.07.2015 № 51/6554 [PERSON] стало відомо, що фізична особа - підприємець [PERSON] для укладання договору на виконання робіт з встановлення вузлів обліку природного газу до публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» не звертався. З огляду на зазначене, позивач [PERSON] вважає, що фізична особа - підприємець [PERSON] при укладенні зазначеного договору навмисно ввів його в оману щодо обставини, яка має істотне значення, а саме щодо того, що фізична особа - підприємець [PERSON] не отримав дозвіл для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу і не мав права укладати договір щодо встановлення газового лічильника за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що договір надання послуг щодо встановлення газового лічильника має бути визнаний недійсним з підстав його обману з боку фізичної особи - підприємця [PERSON] під час його укладання, на його користь має бути стягнена сума на відшкодування збитків і моральної шкоди, тому він, як споживач послуг, звернувся до суду. Позивач [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутності, про що подав заяву. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, на час розгляду справи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 21 квітня 2015 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладений договір надання послуг № 00/0232 від 21.04.2015, щодо встановлення газового лічильника за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пунктів 1.1 і 1.2 зазначеного договору фізична особа - підприємець [PERSON] зобовязався надати [PERSON] послуги по встановленню газового лічильника за адресою: [ADDRESS] у період з 21 квітня по 20 травня 2015 року. Статтею 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території та отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. Відповідно до листа №51/6554 від 17.07.2015 наданого ПАТ " Криворіжгаз", фізична особа - підприємець [PERSON] за одержанням спеціального дозволу, для укладання договорів на виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу не звертався. Пунктом 3.2 зазначеного договору визначена сума договору 3800 гривень. Відповідно до пункту 3.1.1 зазначеного договору [PERSON], 21 квітня 2015 року сплатив фізичній особі - підприємцю [PERSON] передоплату у сумі 2850 гривень, що підтверджується розрахунковим документом банківської установи. Згідно\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним, відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України,\~якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно із частиною першою \~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235 ЦК України). Відповідно до пункту 5\~постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.09 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування; сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України істотне значення серед іншого має обман щодо прав та обов'язків сторін. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що перед укладанням договору надання послуг № 00/0232 від 21 квітня 2015 року щодо встановлення газового лічильника за адресою: [ADDRESS], фізична особа - підприємець [PERSON] ввів в оману [PERSON] щодо обставини, яка має істотне значення, а саме щодо відсутності у фізичної особи - підприємця [PERSON] відповідного дозволу для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу, передбаченого частиною першою статті 4 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON], як сторона, яка застосувала обман до позивача [PERSON], зобов'язана відшкодувати збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Подвійним розміром збитків, суд вважає суму 5700 (пять тисяч сімсот) грн. з розрахунку: 2850 грн. х 2 = 5700 грн., де 2850 грн. це сума передоплати, сплачена позивачем [PERSON], 21 квітня 2015 року фізичній особі - підприємцю [PERSON] у якості передоплати за договором надання послуг № 00/0232 від 21 квітня 2015 року. Відповідно до ст. 22 Закону України " Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Судом встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода оскільки він в встановлений строк не отримав послуги, за які заплатив значну суму грошових коштів, довгий час змушений захищати свої права як споживача, постійно переживає і переносить душевні страждання. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості враховуючи, що позивач протягом тривалого часу вимушений захищати свої порушені права у суді, суд вважає, що такими діями відповідача позивачеві спричинено моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial