Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

30 вересня 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до ПАТ "Страхова компанія "Країна", [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди особам, потерпілим від злочину. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вироком Шаргородського районного суду від 18.06.2014 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і звільнено від покарання на підставі п "в" ст.1 ЗУ "Про амністію у 2014 році". [PERSON] визнаний винуватим у порушенні п.10.1. та 12.1 ПДР України, які призвели до скоєння ним дорожньо - транспортної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 22.12.2013 року з вини відповідача [PERSON], [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Цивільна відповідальність [PERSON], як водія транспортного засобу, була застрахована ПАТ "Страхова компанія "Країна". [PERSON] з 22.12.2013 року по 30.12.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Шаргородської ЦРЛ з діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, закрита травма грудної клітки, перелом 11 - 111 - 1У - У ребер справа, перелом правого наколінника, струс головного мозку. На придбання ліків для відновлення здоров'я після ДТП позивач витратив 1284,95 грн., що підтверджується довідкою Шаргородської ЦРЛ про призначення ліків та розрахунками вартості ліків. З 30.12.2013 року по 14.01.2014 року продовжив лікування в спеціалізованому хірургічному відділенні Відділової лікарні ст. Жмеринка. За цей період на придбання ліків за власні кошти він витратив 862,35 грн., що підтверджується довідкою Відділової лікарні ст. Жмеринка та довідкою ТОВ "Перша допомога". Загальна сума матеріальної шкоди складає 2147,30 грн. Окрім матеріальної шкоди позивачу також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у перенесеному ним сильному фізичному болю, пережитому страху за своє життя та здоров'я, а також за життя та здоров'я членів родини, які постраждали разом із ним у ДТП. Через хворобливий стан він не може працювати, оскільки фізична праця викликає біль у травмованій нозі. Заподіяну йому моральну шкоду [PERSON] оцінює у 15 000 грн. [PERSON] в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження, з якими була госпіталізована та проходила лікування з 22.12.2013 року по 23.12.2013 року в реанімаційному відділенні Шаргородської ЦРЛ з діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, забій головного мозку, внутрішньо - черепний крововилив; з 23.12.2013 року по 09.01.2014 року в хірургічному відділенні Шаргородської ЦРЛ з діагнозом: краніолицева травма, забій головного мозку з вираженими вегетативними порушеннями, перелом кісток носа, посттравматичний птоз, пост травматична октурація правої півкулі головного мозку. ПАТ "Страхова компанія "Країна" матеріальну шкоду відшкодувала їй у повному обсязі. Крім матеріальної шкоди їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в перенесені сильного фізичного болю, душевних страждань. Внаслідок отриманих травм вона втратила зір, у неї понівечене обличчя, одне око взагалі не відкривається. Рішенням МСЕК їй встановлена друга група інвалідності. Заподіяну їй моральну шкоду [PERSON] оцінює у 50 000 грн. Крім того, нею витрачено кошти в сумі 800 гривень на отримання правової допомоги по кримінальному провадженню. Позивачі просили ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ СК "Країна" на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2147,30 грн та 5 000 грн. моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень, судові витрати в сумі 400 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 400 гривень. Стягнути з ПАТ СК "Країна" на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5 000 гривень, а з [PERSON] моральну шкоду в сумі 45 000 гривень, а також судові витрати в сумі 500 гривень та витрати на правову допомогу. 22.10.2014 року [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, просив стягнути з ПАТ "СК "Країна" на його користь додатково ще 1365,62 грн., які він витратив на лікування з 14.10.2014 року по 21.10.2014 року, у зв'язку з проведенням операції по видаленню виступів металічного фіксатора в правому наколіннику ноги, який був вставлений йому 31.12.2013 року після ДТП. Ухвалою суду від 10.12.2014 року позивачам [PERSON] та [PERSON] повернуто судовий збір за подання позову про відшкодування моральної шкоди як помилково сплачений, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] позовні вимоги, після їх уточнення, підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Просили суд стягнути з ПАТ СК "Країна" на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 3512,92 грн. та 5 000 грн. моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди [PERSON] 10000 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1900 гривень. Стягнути з ПАТ СК "Країна" на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5 000 гривень, з [PERSON] моральну шкоду в сумі 45 000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 800 гривень у кримінальному провадженні та 1500 гривень при вирішенні даного цивільно - правового спору. Представник відповідача ПАТ СК "Країна" в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника ПАТ СК "Країна" Усенка АМ., який діє на підставі довіреності №506 від 20.05.2014 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Згідно поданих письмових заперечень, ПАТ СК "Країна" позовні вимоги визнає частково. На думку відповідача позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню лише в частині додаткових позовних вимог на суму 1365,62 грн. за придбання ліків, які підтвердженні належними документами. Що стосується стягнення матеріальної шкоди в сумі 2147,30 грн. за первинне лікування позивача компанія позов не визнає, оскільки він не підтверджений належними документами. Відповідно до вимог ст.26-1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час ДТП моральна шкода у розмірі п'яти відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, розмір моральної шкоди, належної до виплати позивачу, складає 68,28 грн. (1365,62 х 5%). Що стосується позовних вимог [PERSON], то з компанії підлягає стягненню 277,07 грн. моральної шкоди, оскільки ПАТ КС "Країна" виплатило їй матеріальну шкоду в сумі 5541,46 грн., із розрахунку (5541,46 грн. х 5%). Свою позицію ПАТ СК "Країна" обґрунтовує тим, що згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2464928 від 25.04.2012 року, автомобіль "Пежо Партнер", державний номер [NUMBER], є забезпеченим транспортним засобом. 22.12.2013 року відбулась ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої позивачі отримали тілесні ушкодження. Згідно Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю та майну третьої особи за правилами ст. 26-1 вказаного Закону (а.с. 79 - 81, 96- 97). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Суду показали, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] 22.12.2013 року, позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, а [PERSON] - середньої тяжкості тілесне ушкодження, у зв'язку із чим їм було заподіяно моральну шкоду, проте, відповідач не згоден із розмірами шкоди, які позивачі просять стягнути на свою користь, і вважає їх невиправдано завищеними. При цьому, [PERSON] вважає за достатнє відшкодувати позивачу [PERSON] - 3000 гривень, а [PERSON] - 5 000 гривень моральної шкоди. При ухваленні рішення просить суд врахувати, що у дорожньо - транспортній пригоді, окрім позивачів, постраждала також його дружина, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, у зв'язку з чим відповідач на її лікування отримав у банку кредит, заборгованість по якому на даний час складає 8653,94 грн., його заробітна плата складає лише 1200 грн. на місяць і при цьому він є батьком двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства. Також, за вироком суду, він має сплатити 11 954 грн. на користь закладів охорони здоров'я та експертної установи. Вирішуючи спір, суд встановив факт заподіяння [PERSON] та [PERSON], як потерпілим від кримінального правопорушення, що мало місце 22 грудня 2013 року, матеріальної та моральної шкоди. Даний факт підтверджений в судовому засіданні оглянутим кримінальним провадженням за № 1-кп/152/53/14, з якого вбачається, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 18.06.2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 21.07.2014 року (а.с.9-11). За приписами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з вироку Шаргородського районного суду від 18.06.2014 року, [PERSON] 22 грудня 2013 року близько 11 години 45 хвилин, керуючи автомобілем "Пежо партнер", державний номерний знак якого [NUMBER], автомобільною дорогою сполученням Шаргород - Тиврів - Вороновиця із м. Шаргород у напрямку м. Тиврів, неподалік повороту в напрямку с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області, рухаючись зі швидкістю біля 70 км/год., у світлу пору доби, побачивши у напрямку свого руху попутній та зустрічний автомобілі, в порушення пунктів 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, не врахувавши дорожню обстановку - слизьке дорожнє покриття, не обрав безпечної швидкості руху, після виконання маневру обгону під час повернення на свою смугу руху, внаслідок чого автомобіль, керований ним, занесло в напрямку правого узбіччя, після чого, з метою вирівнювання автомобіля, не переконавшись, що така зміна напрямку руху буде безпечною, вивернув кермо вліво, і, втративши керування над транспортним засобом, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення свого автомобіля з автомобілем "Опель Вектра", державний номерний знак [NUMBER], 1993 року випуску під керуванням [PERSON] Відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 12 від 20.02.2014 року позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження у виді садна - в лобній ділянці, на обох кистях рук, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому правого наколінника, закритого перелому 2, 3, 4, 5 ребер справа зі зміщенням відламків, які ускладнились правобічним гемопнемотораксом і відносяться у своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння. Згідно висновку судово - медичної експертизи № 13 від 25.02.2014 року, внаслідок пригоди, пасажир автомобіля "Опель Вектра", державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] отримала такі тілесні ушкодження, як перелом кісток носа без зміщення відламків, закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку середнього ступеня важкості, який ускладнився незначним субарахноідальним нашаруванням крові над правою півкулею головного мозку, пошкодження окорухомих нервів справа (3-4 пари), що ускладнилось післятравматичним птозом, частковою субатрофією зорового нерва справа, правобічною офтальмоплегією. Ці ушкодження утворились від дії твердого тупого предмета, всередині салону легкового автомобіля, можливо і 22.12.2013 року, та відносяться у своїй сукупності до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки спричиняють за собою тривалий розлад здоров'я, терміном понад три тижні. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON], керуючи автомобілем, який є джерелом підвищеної небезпеки, порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, що призвело до заподіяння [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя під час заподіяння, а [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які потягнули за собою тривалий розлад здоров'я. Із Поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2464928 від 26.04.2013 року вбачається, що автомобіль "Пежо Партнер", державний номер [NUMBER], яким у момент ДТП керував [PERSON], був забезпеченим транспортним засобом. Цивільно - правова відповідальність застрахована ПАТ "Страхова компанія "Країна"(а.с.56). До правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, застосовується спеціальний Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), Цивільний кодекс України (далі - ЦК України). Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема п.п.8,9 визначено такі способи, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтями 979, 988, 990 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхова виплата за договором страхування відповідальності не може перевищувати розміру реальних збитків. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.6 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Статтею 9 Закону встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100000 гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Згідно зі статтею 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я (пункт 24.1. ст. 24 Закону). Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У п. п.3,9 Постанови ПВС України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з подальшими змінами і доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. При цьому, згідно ст. 26-1 Закону, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, згідно з Законом, розмір моральної шкоди, яку страховик відшкодовує потерпілому напряму залежить від розміру страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю та не може перевищувати 5 відсотків страхової виплати. За визначенням, наданим у статті 9 ЗУ "Про страхування", страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана, в тому числі, з лікуванням потерпілого. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. При розгляді даного цивільно - правового спору судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: дії [PERSON] були неправомірними і між ними та заподіяною [PERSON] та [PERSON] матеріальною і моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок і вина відповідача, що є підставою для цивільно - правової відповідальності відповідача [PERSON] В обгрунтування заподіяної майнової шкоди за період лікування з 22.12.2013 року по 14.01.2014 року позивач [PERSON] представив суду довідки Шаргородської ЦРЛ, Шаргородської ЦРА, Відділової лікарні станції Жмеринка ПЗЗ, ТОВ "Перша допомога" про призначення лікування та розрахунки вартості ліків (а.с.12 - 20). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ст.ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", належним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ. Довідки Шаргородської ЦРЛ від 10.09.2014 року, Відділової лікарні станції Жмеринка ПЗЗ від 10.09.2014 року, ТОВ "Перша допомога" м. Жмеринка від 17.09.2014 року (а.с. 12,16,17) з переліком ліків, які були призначені [PERSON], із зазначенням їх вартості за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носять лише інформативний характер. Відповідно до довідки Шаргородської ЦРЛ, розрахунок вартості ліків проведено КП "Шаргородська центральна районна аптека", разом з тим до матеріалів справи надано копії ліцензії на роздрібну торгівлю лікарськими засобами, свідоцтво платника єдиного податку та витяг з ЄДРЮО та ФОП на ім'я фізичної особи - підприємця [PERSON], відповідно до яких місцем провадження діяльності ФОП [PERSON] є аптека "Світ здоров'я" №1 (а.с. 13-15). Крім того, із довідок Шаргородської ЦРЛ вбачається, що ціни на ліки зазначено станом на 16 та 17 вересня 2014 року, тоді як позивач лікувалася від травм, одержаних у ДТП у грудні 2013 року - січні 2014 року. Отже, довідки Шаргородської ЦРЛ від 10.09.2014 року, Відділової лікарні станції Жмеринка ПЗЗ від 10.09.2014 року, ТОВ "Перша допомога" м. Жмеринка від 17.09.2014 року не є належними доказами на підтвердження понесених позивачем витрат на лікування в сумі 2147,30 грн. Не визнаючи позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування витрат на лікування ПАТ "СК Країна" в письмових запереченнях посилався на статтю 24 Закону. Водночас, згідно пункту 24.2. ст.24 Закону, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів. Пунктом 24.3. статті 24 Закону визначено, що якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Отже, з урахуванням вказаних положень Закону, суд вважає, що з ПАТ "СК "Країна" підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на лікування в період з 22.12.2013 року по 30.12.2013 року та з 30.12.2013 року по 14.01.2014 року - 933,80 грн., виходячи із наступного розрахунку:1218 грн (мінімальна заробітна плата на момент ДТП): 30 (1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі) х 23 (кількість днів перебування [PERSON] на лікуванні) = 40,6 грн. х 23 = 933.80 грн. Що стосується відшкодування витрат на лікування [PERSON] з 14.10.2014 року по 21.10. 2014 року у Відділовій лікарні станції Жмеринка ПЗЗ в сумі 1365,62 грн.(а.с.89 - 92), то позов в цій частині підтверджений документально, визнається відповідачем ПАТ "СК "Країна, і підлягає задоволенню. Таким чином підлягає стягненню з ПАТ "СК "Країна" на користь [PERSON] матеріальна шкода в сумі 2299,42 грн. (1365,62 грн. + 933,80 грн.). В судовому засіданні також встановлено, що 16.06.2014 року [PERSON] в рахунок часткового відшкодування шкоди отримав від [PERSON] 1000 гривень, що підтверджується розпискою про отримання коштів (а.с.59) та не заперечується сторонами. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] та [PERSON] тілесними ушкодженнями, отриманими ними в результаті дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 22 грудня 2013 року суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інші обставин. Судом встановлено, що внаслідок дій [PERSON], позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, заподіяні кримінальним правопорушенням, зазнав моральних переживань у зв'язку з їх заподіянням та страждань від фізичного болю через отримані травми, пережитий страх за своє життя і здоров'я та життя і здоров'я членів родини, які також постраждали внаслідок ДПТ, порушень нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тривалим лікуванням, незручностей, які він вимушений був терпіти у зв'язку з тяжкими тілесними ушкодженнями. За вказаних обставин суд вважає за можливе позов задоволити частково і стягнути на користь [PERSON] 13 000 гривень моральної шкоди. При визначенні розміру морального відшкодування [PERSON] суд враховує, що внаслідок дій [PERSON] остання в результаті ДТП отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження, зазнала моральних переживань у зв'язку з їх заподіянням та страждань від фізичного болю через отримані травми, пережитий страх за своє життя та здоров'я і вважає, що відшкодуванню підлягає сума в розмірі 10 000 гривень. При цьому, суд, враховуючи принципи розумності та справедливості, характер та обсяг душевних і психічних страждань позивачів, їх тривалість і можливість відновлення немайнових втрат, взяв до уваги те, що моральну шкоду позивачам заподіяно неумисними діями [PERSON], заробітна плата якого складає 1218 грн на місяць (а.с. 60), він є батьком двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства, в ДТП також постраждала його дружина, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, у зв'язку з чим відповідач на її лікування отримав у банку кредит, заборгованість по якому на даний час складає 8653,94 грн. Також, за вироком суду, він має сплатити 11 954 грн на користь закладів охорони здоров'я та експертної установи (а.с. 9-11,71). Згідно ст. 26-1 Закону страховиком повинно бути відшкодовано позивачу [PERSON], який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. З огляду на те, що стягненню з ПАТ "СК "Країна" на користь позивача [PERSON] підлягає страхова виплата за шкоду, заподіяну його здоров'ю (матеріальна шкода) в сумі 2299,42 грн., моральна шкода, з урахуванням положень ст. 26-1 Закону, складає 115 грн., виходячи із наступного розрахунку: 2299,42 грн. (страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров'ю) х 5% (розмір страхової виплати згідно ст. 26-1 Закону) = 115 грн. Решту суми моральної шкоди, завданої позивачеві [PERSON] - 12885 грн.(13 000 грн. -115грн.) слід стягнути з відповідача [PERSON] За правилами ст. 26-1 Закону страховиком повинно бути відшкодовано позивачці [PERSON], яка зазнала ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. З огляду на те, що ПАТ "СК "Країна" відшкодувало позивачці страхову виплату за шкоду, заподіяну її здоров'ю (матеріальну шкоду) в сумі 5541,46 грн., моральна шкода, з урахуванням положень ст. 26-1 Закону, складає 277 грн., виходячи із наступного розрахунку: 5541,46 грн (страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров'ю) х 5% (розмір страхової виплати згідно ст. 26-1 Закону) = 277, 07 грн. Решту суми моральної шкоди, завданої позивачці [PERSON] - 9723 грн. (10 000 грн. - 277 грн.) слід стягнути з відповідача [PERSON] Посилання позивачки [PERSON] та її представника [PERSON] на те, що в результаті ДТП [PERSON] отримала другу групу інвалідності, при визначенні моральної шкоди судом не прийнято до уваги, оскільки стороною позивачки не надано суду належний і допустимих доказів в підтвердження того, що між отриманням позивачкою другої групи інвалідності та тілесними ушкодженнями, заподіяними внаслідок ДТП, існує прямий причинний зв'язок. Довідки лікувальних установ та анамнези і діагнози лікарів, наявні у медичних документах, якими обґрунтовує свої вимоги позивачка та її представник, за змістом носять неконкретний і малоінформативний характер та не можуть вважатися доказами отримання позивачкою другої групи інвалідності в результаті ДТП за участю [PERSON] В той же час, позивачкою [PERSON] та її представником [PERSON] не заявлялись клопотання про витребування доказів, допит спеціалістів, призначення судових експертиз. В письмових запереченнях на позовну заяву та в судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], визнаючи частково позовні вимоги, разом з тим посилалися на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даному цивільно - правовому спорі з [PERSON] і не дає згоди на стягнення з нього шкоди, оскільки позов нею про солідарну відповідальність має бути пред'явлений до страховика та водія [PERSON], пасажиром автомобіля якого вона була. Суд вважає ці твердження помилковими з огляду на наступне. Суб'єктивний склад сторін у спорах даної категорії, як правило, складається, в тому числі із учасників ДТП; володільців - користувачів транспортних засобів; страхових компаній, з якими власники транспортних засобів знаходяться у договірних відносинах; осіб з вини яких сталася ДТП. За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у заподіянні шкоди особа, якою є водій автомобіля, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. У разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладеного договір добровільного страхування автомобіля. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6 - 112 цс 13 (а.с.120). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь витрати понесені ним на надання правової допомоги при складанні позовної заяви в сумі 400 гривень та представництво в суді в сумі 1500 грн., а всього 1900 гривень відповідно до квитанцій (а.с.41,113). [PERSON] також просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 1500 гривень за представництво її інтересів в суді та 800 гривень за представництво її інтересів як потерпілої адвокатом [PERSON] при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України. Що стосується задоволення даних вимог, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи зі змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. [PERSON] в статусі адвоката приймала участь у судових засіданнях 13 жовтня, 22 жовтня, 02 грудня та 10 грудня 2014 року. Витрати [PERSON] та [PERSON] на правову допомогу у розумінні угоди про надання правової допомоги №101 від 02.10. 2014 року (а.с.72,78) є такими, що пов'язані з явкою адвоката до суду, тобто мають компенсуватися в силу ст.85 ЦПК України. За змістом ч.1 ст.1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається із журналів судових засідань адвокат [PERSON] в судовому засіданні провела чотири години 30 хвилин (а.с.75,93,110 -111, 114). Доказів, що адвокат вчиняв інші окремі процесуальні дії поза судовим засіданням суду не представлені. Зважаючи на вказані обставини, в рахунок компенсації понесених [PERSON] та [PERSON] витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивачів витрати в сумі 2200 гривень, виходячи із того, що розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи становить 1218 грн., а розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу (40 відсотків від 1218 грн. складає 487,20 грн., а з врахуванням часу проведення судових засідань 4,5 години, розмір компенсації на правову допомогу в судовому засіданні складає 2200 грн.) та 400 гривень за складання позовної заяви. Не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь витрат на представництво її інтересів як потерпілої у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, оскільки за приписами ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором , несе потерпілий, а відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи входять витрати на правову допомогу, пов'язані з розглядом цивільної справи, а не справ будь - якого іншого провадження. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що у позивачів не було необхідності користуватися послугами адвоката у даному цивільно - правовому спорі, тому на його думку, витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню. Ці ствердження є непереконливими, оскільки право на правову допомогу є конституційним правом кожного громадянина, гарантованим статтею 59 Конституції України. Окрім того, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: partial