Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

25.03.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації, щодо нерухомого майна, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45409593 від 07.02.2019 року, а саме реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ: 00039019 на квартиру загальною площею 52,8 кв.м. та жилою площею 19,5 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] яке було прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» місто Київ Тарасенко Ігорем Миколайовичем та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ: 00039019 - квартири загальною площею 52,8 кв.м. та жилою площею 19,5 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1759867280000, номер запису про право власності: 30184187; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Вимоги позовної заяви вмотивовано тим, що 22.02.2008 між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту № 10-29/5325, відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти а сумі 90 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних з кінцевим строком виконання 21.02.2023 року. В той же день, з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору № № 10-29/5325 між [PERSON] , та АКБ «Уксоцбанк» було укладено іпотечний договір № 02-10/487, за умовами якого позичальник передав АКБ «Укрсоцбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 52, 8 кв.м., та житловою площею 19, 5 кв.м., яка розташована за адресою - [ADDRESS] . 22.03.2019 на телефон позивача зателефонувала невідома особа, яка назвалась співробітником ПАТ «Укрсоцбанк» і повідомила, що вищевказана квартира, яка була предметом іпотеки з лютого 2019 року належить Банку. В той же день позивач ознайомившись з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160512727, дізнався що державним реєстратором КП «Реєстраціне бюро», м. Київ Тарасенко І.М. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ) індексний номер: 45409593 від 07.02.2019, нерухомого майна, за ПАТ «Укрсоцбанк» -однокімнатної квартири загальною площею 52, 8 кв.м., та житловою площею 19, 5 кв.м., яка розташована за адресою - [ADDRESS] . Позивач вважає, що дане рішення прийняте з грубим порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню з огляду на те, що звернення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Проте договір № 02-10/487 від 22.02.2008 року не містить жодного застереження, яке можна прирівняти до договору про задоволення вимог іпотеко держателя, а тому ПАТ «Укрсоцбанк» не мав підстав звертатись з заявою до державного реєстратора, щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки. Також, на сьогоднішній день не існує жодного рішення суду, яке б набрало законної сили, щодо стягнення з позивача заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Сума боргу, яка б вона не була, ніким не встановлена, наразі існує спір між позивачем та ПАТ «Укрсобанк», а тому позасудовий спосіб стягнення предмета іпотеки не може бути застосовано. Отже, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з позовною вимогою до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації, щодо нерухомого майна. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.03.2019 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 27.03.2019 р. в порядку забезпечення зазначеного позову накладено арешт на кв. [ADDRESS] . В ході розгляду справи позивачем через канцелярію суду було направлено додаткові пояснення від 06.06.2019 (зареєстровано судом 13.05.2019) відповідно яких позивач вказує на те, що всупереч вимогам діючого законодавства державний реєстратор Тарасенко І.М . вчинив дії щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, в порядку звернення стягнення в період дії заборони на вчинення таких дій - звернення стягнення на предмет іпотеки, переданого в якості забезпечення виконання зобов`язання за Договором кредиту, наданим в іноземній валюті. Він не надавав згоди на відчуження даного майна, не отримував письмової вимоги та не укладав окремого письмового договору, а тому в державного реєстратора було відсутнє право приймати рішення та здійснювати дії, щодо реєстрації права власності в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник АТ «Укрсоцбанк» скориставшись своїм правом через канцелярію суду подав письмові пояснення, щодо доводів позивача від 14.05.2019 року, зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивач належним чином не виконав умови Договору кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість. Як результат у АТ «Укрсоцбанк» виникло право на задоволення вимог як іпотеко держателя за рахунок предмета іпотеки прийняти у власність квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.09.2019 підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 20.11.2019 було проведено заміну відповідача з неналежного АТ «Укрсоцбанк» на належного АТ «Альфа Банк» В судовому засідання представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд про їх задоволення, в своїх поясненнях посилався на обставини викладені в позові та додаткових поясненнях. Представник АТ "Альфа-Банк" - Артеменко П.М., в суді просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та неогрунтованість та на обставини, викладені в письмових поясненнях по справі. Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенко І.М. в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, проте всі поштові відправлення повертаються за закінченням встановленого терміну зберігання. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенко І.М.. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 22.02.2008 р. між позивачем [PERSON] , та АКБ «Укрсоцбанк» ( правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту №10-29/5395, відповідно до якого Банк надав позивачу грошові кошти у сумі 90 000 дол. США зі сплатою 13,50 % річних. 22.02.2008 р. з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком було укладено іпотечний договір №02-10/487 посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ханіною А.В., відповідно до якого позивачем передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме : однокімнатну кв. № 9 загальною площею 52,80 кв. м, житловою площею 19,50 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 160512727 від 21.03.2019 року щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на однокімнатну квартиру № 9 загальною площею 52,80 кв. м, житловою площею 19,50 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 06.02.2019 року за ПАТ «Укрсоцбанк». Зі змісту вказаної Інформаційної довідки вбачається , що підставою внесення запису про право власності на нерухоме майно за ПАТ «Укрсоцбанк» є Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45409593 від 07.02.2019 р., прийняте Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в м. Києві Тарасенком І.М. У відповідності до рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання «АТ «Укрсоцбанк», в порядку правонаступництва АТ «Альфа-Банк» набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону «Про іпотеку»). Відповідно до положень Статті 9 Іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч. ст. 37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч ст. 38 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього Договору. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених цим Договором. За рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності ва Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець цим Договором підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки. При цьому різниця між вартістю Предмету іпотеки (визначеною на підставі експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами) та фактичною сумою заборгованості Іпотекодавця перед Іпотекодержателем на дату прийнята Іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмета іпотеки у власність підлягає відшкодуванню іпотекодавцю. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання Предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на Предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання Предмета іпотеки у власність. Письмові повідомлення Іпотекодержателя Іпотекодавцю, друкуються та підписуються уповноваженими особами Іпотекодержателя і надсилаються Іпотекодавцю телефаксом, кур`єром, або поштою. За приписами частини першої статті 35 Закону № ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 06.02.2019 року державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І. М. на підставі договору іпотеки, здійснив державну реєстрацію права приватної власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] (а.с.24, 25-26). Таким чином, відповідачем було здійснено дії, щодо набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Таким чином, у Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Уксоцбанк» з огляду на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну 52, 80 кв. м, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання [PERSON] , умов договору про іпотечний кредит від 22.02.2008 року № 10-29/5395, укладеного в іноземній валюті. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved