Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ТОВ "Інтер-Преміал", ухвалою суду від 23.12. 2015 року залучивши в якості третіх осіб: ТОВ "Градострой", ТОВ "Сател Україна" про визнання майнових прав, свої вимоги мотивує тим, що 05 лютого 2015 року між нею та ТОВ «Інтер-Преміал» був укладений Договір № ПР/452-5 купівлі-продажу майнових прав на двокімнатну квартиру 18-а в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва. Згідно п.п. 5.2.2. Договору Відповідач зобов'язався забезпечувати будівництво об'єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію. П.п. 2.6 Договору визначений термін закінчення будівництва - 2 квартал 2015 року. За умовою п.п. 5.4.1. Договору позивач зобов'язався здійснити оплату майнових прав, на виконання чого вніс в повному обсязі грошові кошти в сумі 5663 460 гривень 00 коп. через Укрсіббанк на рахунок Відповідача.На підтвердження оплати вона одержала від ТОВ "Інтер-Преміал" довідку про фінансування 100% майнових прав за вих. № 34 від 24 лютого 2015 року. Про те, станом на день подачі позову Відповідач своїх зобов'язань не виконав, строки завершення будівництва ним не виконані. Згідно п.п. 5.2.3 Договору Продавець зобов'язаний надавати на письмову вимогу Покупця інформацію про хід виконання будівництва та про дотримання графіку будівництва. У відповідності до зазначеного вище Договору вона подала претензію з проханням повідомити про причини порушення графіку будівництва, про перешкоди, що призвели до порушення графіку будівництва, та усунути порушення і приступити до неухильного виконання договірних зобов'язань. Про те, не отримала відповіді на звернення до цього часу. Будівництво зупинене. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги № С/-Пр-11-15ц від 10.11. 2015 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги, визнати за його довірителем [PERSON] право власності на майнові права на двокімнатну квартиру 18-А, що розташована на першому поверсі секції 5 в об"єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва згідно Договору купівлі-продажу майнових прав № ПР/452-5 від 05 лютого 2015 року. Судові витрати по судовому збору та витрати на правову допомогу покласти на відповідача. Відповідач ТОВ "Інтер-Преміал" в судове засідання свого представника не направив, 21 грудня 2015 року за вх. № 62519 до загальної канцелярії суду від директора ТОВ "Інтер-Преміал" Тиханського О.В. надійшло клопотання про розгляд цивільної справи без участі уповноваженого представника, позовні вимоги визнають. Треті особи ТОВ "Градострой", ТОВ "Сател Україна" в судове засідання своїх представників не направили, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик,направлялась відповідачам за місцем їх знаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців та в письмовому клопотанні представника ТОВ "Градострой", яке надійшло через загальну канцелярію за вх. № 62684 від 21.12 2015 року ( а.с. 41-65). Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи у їх сукупності , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2015 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ « Інтер - Преміал » був укладений Договір № ПР / 452- 5 купівлі - продажу майнових прав на двокімнатну квартиру 18 - а в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва ( а .с. 5-10). Згідно п. п. 5.2.2. Договору Відповідач зобов'язався забезпечувати будівництво об'єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію. П.п. 2.6 Договору визначений термін закінчення будівництва - 2 квартал 2015 року. За умовою п.п. 5.4.1. Договору позивач зобов'язався здійснити оплату майнових прав, на виконання чого вніс в повному обсязі грошові кошти в сумі 663 460 гривень 00 коп. через Укрсіббанк на рахунок Відповідача ( підтверджується квитанцією № 34 від 24 лютого 2015 року ( а.с. 11) На підтвердження оплати позивач одержав від ТОВ «Інтер-Преміал» довідку про фінансування 100 % майнових прав за вих. № 34 від 24 лютого 2015 року( а.с. 12). Проте, станом на день подачі позову Відповідач своїх зобов'язань не виконує, строки завершення будівництва ним не виконані. Згідно п.п. 5.2.3 Договору Продавець зобов'язаний надавати на письмову вимогу Покупця інформацію про хід виконання будівництва та про дотримання графіку будівництва. У відповідності до зазначеного вище Договору «12» листопада 2015 року позивач особисто подав письмову претензію з проханням повідомити про причини порушення графіку будівництва, про перешкоди, що призвели до порушення графіку будівництва, та усунути порушення і приступити до неухильного виконання договірних зобов'язань. Проте, не отримав відповіді на звернення до цього часу. Будівництво зупинене. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ч. 1 ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами. У відповідності до ч. 2. ст. 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" передбачено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Ч. 1 ст. 18 Закону України "Про інвестиційну діяльність" держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів. Згідно зі ст. 20 Закону України "Про інвестиційну діяльність" при недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майновими правами визнаються будь - які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги. Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є не споживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про основи містобудування" закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції". ) Оскільки позивачем повністю про інвестовано двокімнатну квартиру № 18-а що розташована на першому поверсі секції 5 в об"єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] в Дарницькому районі міста Києва згідно Договору купівлі-продажу майнових прав № ПР/452-5 від 05 лютого 2015 року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання майнового права позивача на об`єкт інвестування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, оскільки позивачка не є фахівцем в галузі права та юридично не обізнана, то для захисту своїх порушених прав і законних інтересів звернулася за правовою допомогою до адвоката, який має досвід роботи та може надавати юридичну допомогу. Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе: юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору ( переговорах), підготовку проектів юридичних документів ( позовних заяв, пояснень, клопотань, довідок з юридичних питань, тощо), представництво інтересів в суді, інших державних органах, підприємствах, установах, організаціях, а також перед фізичними особами, інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, котра надає правову допомогу. Отже, 10 листопада 2015 року між позивачкою та адвокатом [PERSON] , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 125, виданого на підставі рішення від 27 вересня 2004 року № 68 зареєстрований у Київській міській колегії адвокатів ( а.с. 38 ), укладений договір про надання юридичних послуг від 10.11. 2015 року та ордеру серія [NUMBER] від 14.12. 2015 року (а.с. 66). Згідно квитанції б/н від 23.12. 2015 року на суму 2000 гривень ( а.с. 81) позивачкою за надання правової допомоги було сплачено кошти в сумі 2 000 ( дві тисячі ) гривень на підставі додатку до договору № б/н від 22.12. 2015 року про надання адвокатом правової допомоги ( а.с. 80) та актом виконаних робіт адвокатом від 23.12. 2015 року , який відповідає вимогам Закону України від 20.12. 2011 року за № 4191-VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" ( а.с. 68). Закон України від 20.12. 2011 року за № 4191-VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ. Стаття 79 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належить, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В статті 55 Конституції України зазначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. А тому підлягає стягненню з відповідача ТОВ " Інтер -Преміал" на користь позивачки К [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 6090 ( шість тисяч дев"яносто) гривень. У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог

Outcome: approved