Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла його баба - [PERSON] , [INFO] померла його мати - [PERSON] , [INFO] помер його батько - [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після його смерті спадщину прийняв позивач. До спадкового майна, зокрема, входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померлі за життя не оформили відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за ним в порядку спадкування за померлим [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Позовна заява надійшла до суду 04 грудня 2020 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 08 грудня 2020 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 28 грудня 2020 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 16 березня 2021 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Постернак Ю. О. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Від в.о. завідувача Куликівською районною державною нотаріальною конторою Завалієвої В. В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ № 165/2002 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та № 205/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.9). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, на випадок смерті [PERSON] заповіту не залишила (а.с. 43-44). Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 104 від 15 березня 2021 року [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з невісткою - [PERSON] , яка фактично прийняла управління спадковим майном (а.с.106). Аналізуючи норми законодавства, яке діяло на день смерті [PERSON] та матеріали справи, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] її спадкоємцями не було прийнято спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилась. В управління спадковим майном після смерті спадкодавця фактично вступила [PERSON] , яка доводилася невісткою померлій. У Цивільному кодексу УРСР, який був чинним на день смерті [PERSON] існували лише дві черги спадкоємців, жодна з яких не включала до кола спадкоємців невістку померлої. Також [PERSON] не залишила заповіту на ім`я [PERSON] . Тому в розумінні ЦК УРСР [PERSON] не є спадкоємцем майна померлої [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 328 від 21 вересня 2020 року [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком - [PERSON] (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] перебували з 10 жовтня 1964 року в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.11). З матеріалів спадкової справи № 165/2002 вбачається, що 15 липня 2002 року [PERSON] звернувся до Куликівської державної нотаріальної контори із заявою при видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] (а.с.84). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON] (а.с.87). Таким чином, єдиним спадкоємцем [PERSON] , який прийняв спадщину був її чоловік [PERSON] . Наявності інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. [INFO] помер [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 101 від 12 березня 2020 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.11). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачається, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). З матеріалів спадкової справи № 205/2017 вбачається, що 30 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.50). [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на чотири земельні ділянки, які належали померлому [PERSON] (а.с.54-55). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. Згідно з постановою в.о. державного нотаріуса Куликівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В. В. № 187/02-31 від 11.09.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.24). Згідно з копією довідки КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 147 від 23.07.2020 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 23). При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1-1, погріб Б-1, гараж В-1, рік побудови - 1953 (а.с. 26-28). У витягах з погосподарських книг Бакланово-Муравійської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 1980-1995 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.15-17,108). У витягах з погосподарських книг Бакланово-Муравійської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 1996-2005 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.18-19). У витягах з погосподарських книг Бакланово-Муравійської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 2006-2020 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.21-22). Відомості щодо самочинного будівництва відсутні. З вищезазначених витягів з погосподарських книг вбачається, що домогосподарство за адресою: [ADDRESS] , відносилося до категорії колгоспного двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. З довідки № 76 від 22 лютого 2021 року, яка видана старостою Бакланово-Муравійського старостинсько округу [PERSON] вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року в будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.94). З вищенаведеного вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору мали [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з презумпції рівності часток, кожній з них фактично належало право власності на 1/2 частину майна колишнього колгоспного двору. Після смерті [PERSON] спадщину у порядку передбаченому ЦК УРСР ніхто не прийняв. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її чоловік [PERSON] , спадкоємцем якого є позивач [PERSON] . Таким чином, частка у майні колишнього колгоспного двору, яка належала [PERSON] ніким не успадкована, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами підлягають частковому задоволенню, в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , успадковану після смерті [PERSON] , який в свою чергу був спадкоємцем [PERSON] . На підставі викладеного, згідно ст.ст. 15, 16, 1261, 1269, 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial