Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У листопаді 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги банк мотивував тим, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (ЗАТ «ОТП Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків ЗАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-009/503/2007. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 134405,67 швейцарських франків із встановленням плаваючої відсоткової ставки 3,99 % + FIDR (процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Відповідно до п.п. 2.1.5.2. п. 2.1.5. Додаткового договору від 25 лютого 2013 року до кредитного договору незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань і цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги. Позичальнику було направлено вимогу від 04 червня 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором, проте станом на день подання позову вимога банку виконана не була. Станом на 22 травня 2015 року [PERSON] прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить: -133322,57 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; -16996,40 швейцарських франків - заборгованість по відсотках. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 24 грудня 2007 року договір іпотеки № PMl-009/503/2007, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] . 07 серпня 2015 року [PERSON] та [PERSON] банком були направлені іпотечні повідомлення по кредитному договору. Проте, станом на дату звернення до суду зазначене іпотечне повідомлення виконано не було. Відповідно до пункту 6.2. зазначеного договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: - несплати боржником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такі валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; - порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань за ст. 5 договору іпотеки; - інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитним договором та цим договором. Просить суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором у розмірі 150318,97 швейцарських франків із визначенням суми заборгованості в гривні в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності шляхом продажу на прилюдних торгах. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року в справі призначена судова будівельно-технічна експертиза. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості в іноземній валюті - швейцарських франках. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 163). Подала до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона нещодавно спілкувалась зі знайомим, у якого було виявлено зараження гострим респіраторним захворюванням, викликаним вірусом Covid-19, а тому вона добровільно прийняла рішення піти на самоізоляцію на 14 днів (т. 2, а.с. 164-165). Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року № 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України"внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року в справі № 924/369/19. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву представника відповідача, з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову (т. 1, а.с. 141-145). Зазначено, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором спливає 24 грудня 2037 року. Позивачем не надано доказів отримання [PERSON] вимоги про дострокове погашення заборгованості. Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» безпідставно подано вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк направляв [PERSON] та [PERSON] іпотечні повідомлення за адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] 06 червня 2013 року знята з реєстрації за цією адресою. Крім того, доказів отримання сторонами іпотечного повідомлення позивачем також не надано. [PERSON] вважає, що у випадку якщо суд прийде до висновку про задоволення позову, необхідним є застосування мораторію на стягнення майна громадян України, наданого у забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки нерухоме майно підпадає під дію відповідного закону. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 163). У матеріалах справи містяться пояснення [PERSON] , з яких вбачається, що за період з лютого 2013 по кінець 2014 року вона сплатила заборгованість у розмірі 11745 швейцарських франків. ПАТ «ОТП Банк», обґрунтовуючи розмір заборгованості по відсоткам, зазначило, що така заборгованість нарахована за період з 24 лютого 2014 року по 11 травня 2015 року. У той же час протягом 2014 року вона сплачувала заборгованість за кредитним договором в силу своїх можливостей (т. 1, а.с. 222-223). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-009/503/2007. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 134405,67 швейцарських франків із встановленням плаваючої відсоткової ставки 3,99 % + FIDR (процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору (т. 1, а.с. 20-24). ЗАТ «ОТП Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. 49-52). 25 лютого 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору, відповідної до внесено зміни та доповнення до кредитного договору (т. 1, а.с. 32-34). Відповідно до п.п. 2.1.5.2. п. 2.1.5. Додаткового договору від 25 лютого 2013 року до кредитного договору незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань і цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги. [PERSON] свої зобов`язання за умовами укладеного договору не виконує. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді [PERSON] умови Кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата прострочених відсотків обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки [PERSON] своєчасно не погасила суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Станом на 22 травня 2015 року [PERSON] прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить: -133322,57 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; -16996,40 швейцарських франків - заборгованість по відсотках. Розрахунок загальної суми заборгованості відповідачів по кредитному договору станом на 22 травня 2015 року наданий суду і відповідає вимогам закону (т. 2, а.с. 37-160). Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 24 грудня 2007 року договір іпотеки № PMl-009/503/2007, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 41-44). Відповідно до пункту 6.2. зазначеного договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: - несплати боржником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такі валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; - порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань за ст. 5 договору іпотеки; - інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитним договором та цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України, «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. [PERSON] умови кредитного договору не виконує, що також не заперечується нею у письмових поясненнях, тому суд вважає, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ґрунтуються на законі. При визначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації судом враховується правовий висновок викладений Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 21 березня 2018 року у цивільній справі № 14-11цс18, згідно якого визначена у резолютивній частині рішення суду вартість предмета іпотеки у розмірі, визначеному сторонами під час укладення договору, не має остаточного та вирішального значення, оскільки судовим рішенням допускається можливість зміни вартості, в тому числі, у бік її збільшення, а іпотекодавець наділений правом заявити клопотання про визначення вартості зазначеного майна під час примусового виконання рішення суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року в справі призначена судова будівельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 26 січня 2017 року № 16211/16-42 на дату проведення експертизи ринкова вартість предмета іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS] становить 1130708 гривень (т. 1, а.с. 99-109). У такому випадку, суд вважає за можливе при ухваленні рішення за результатами розгляду справи зазначити про встановлення початкової ціни предмета іпотеки у розмірі 1130708 гривень, що визначена експертом. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про необхідність застосування мораторію на стягнення майна громадян України, наданого у забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки належне їй нерухоме майно підпадає під дію відповідного закону. Пунктом 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону. Крім того, згідно зі ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 643/12824/15-ц. Оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, використовується відповідачем, яка є майновим поручителем, як місце постійного проживання (т. 1, а.с. 155), площа цієї квартири не перевищує 140 кв.м., тому таке нерухоме майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій» слід зупинити. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 53180 гривень судового збору.

Outcome: approved