Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON]., яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON]., 2001 року народження, [PERSON]., 2004 року народження, [PERSON]., 2008 року народження, [PERSON]., 2006 року народження, [PERSON]., 2003 року народження, звернулась 1 березня 2011 року до суду з позовом до [PERSON]., [PERSON]., [PERSON], [PERSON]. про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] (батька її дітей), який помер [INFO]. Позовні вимоги позивачка неодноразово уточнювала, доповнювала. В остаточній редакції позовних вимог(а.с.138-142,.218-219, том 2) просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON].: -на 1/2 частину гаражного боксу [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя; -на 1/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON]; -на 1/16 частину гаражного боксу [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON]; -на 1/8 частину квартири [ADDRESS] після смерті чоловіка; -на 1/2 частину грошових коштів на рахунку [NUMBER] в ПАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 6649, 76 грн. в порядку поділу спільного майна подружжя; -на 1/8 частину грошових коштів в ПАТ «Державний ощадний банк України" в сумі 11 415, 11 грн., а саме в розмірі 1 426, 89 грн.в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Також просить визнати за своїми неповнолітніми дітьми [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON].: - на 1/16 частину гаражного боксу [ADDRESS] за кожним; - на 1/8 частину квартири [ADDRESS] за кожним; - на 1/8 частину квартири [ADDRESS] за кожним; -на 1/8 частину грошових коштів на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 11415, 11 грн, а саме в розмірі 1426, 89грн. за кожним. Крім того, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 15.08.2011 між [PERSON]. та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., р.№2185; та договір іпотеки вказаноїквартири, укладений 25.11.2014 між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., р.№4639, а також витребувати вказану квартиру з чужого незаконного володіння [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON]. у посилається на те, що після смерті її чоловіка [PERSON]., який помер [INFO], спадкоємцями є:вона - позивачка - та їхніх з чоловіком п'ятеро неповнолітніх дітей, а також діти чоловіка від попереднього шлюбу -[PERSON] та [PERSON]. Син чоловіка [PERSON]. помер [INFO], до смерті батька, тому право спадкування перейшло до його доньки [PERSON]. Після смерті чоловіка у встановленому законом порядку спадщину прийняли 8 спадкоємців: вона - позивачка, їхніх п'ятеро дітей, син чоловіка від першого шлюбу - [PERSON] та в порядку вимог ч.4 ст. 1268 донька померлого [PERSON]. - [PERSON]. До спадщини після смерті [PERSON]. входить квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS], гаражний бокс [ADDRESS], грошові кошти на рахунках у відділеннях «Державний ощадний банк України». Позивачка посилається на те, що гаражний бокс побудовано нею разом з чоловіком під час шлюбу,тому є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим вона має право на ? частину гаражу, оскільки частки подружжя є рівними, а розподілу між 8 спадкоємцями за законом після смерті її чоловіка підлягає 1/2 частина гаражу, тому слід визнати право власності в порядку спадкування з законом за вказаними 8 спадкоємцями, у тому числі за нею, на 1/16 частину гаражного боксу за кожним. Позивачка зазначає, що в період шлюбу в ПАТ «Державний ощадний банк України на ім'я чоловіка були відкриті рахунки на загальну суму 18064 грн. 87 коп. Рахунок [NUMBER] відкритий 20.01.1989 року. Рахунок [NUMBER] відкритий в період шлюбу зі спадкодавцем - 16.07.2010 року, тому грошові кошти на вказаному рахунку є спільним майном подружжя, їй належить ? частина вказаних грошових коштів у розмірі 6 649, 76 грн. , а решта грошова сума в розмірі 11 415, 11 грн. підлягає розподілу між 8 спадкоємцями, по 1/8 частині кожному, тому просить визнати право власності за нею та її п'ятьома дітьми на 1 426, 89 грн. за кожним в порядку спадкування за законом. Право власності на квартиру [ADDRESS] слід визнати за кожним з вказаних 8 спадкоємців, по 1/8 частині за кожним. Також позивача зазначила, що відповідно до мирової угоди, затвердженою ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 24.06.2011, за [PERSON]. було визнане право власності на квартиру [ADDRESS], яка в подальшому була ним відчужена за договором купівлі-продажу від 15.08.2011 року [PERSON] Однак ухвала суду про затвердження мирової угоди ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.11.2015 скасована, тому квартира перейшла до спадкової маси. Посилаючись на те, що квартира вибула з володіння власників на підставі рішення суду, яке було скасовано, тому вказане майно вибуло поза волею власників, зазначає, що відповідно до ст. ч.1 ст. 388 ЦК України вказана квартира №212 підлягає витребуванню з незаконного володіння [PERSON], а договір купівлі-продажу слід визнати недійсним внаслідок недодержання передбачених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України вимог, та тим, що відпала правова підстава, на якій [PERSON] набув право власності на вказану квартиру.Вказана квартира у подальшому 25.11.2014 була передана в іпотеку [PERSON], та договір іпотеки слід також визнати недійсним, оскільки відсутнє право іпотекодавця на вказану квартиру. Відповідачка [PERSON]. звернулась з зустрічними позовними вимогами до [PERSON]., що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, а також до [PERSON]., [PERSON], [PERSON]., про визнання права власності, стягнення грошових коштів, визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння. В остаточній редакції позовної заяви (а.а.102-105, том2; а.с.2-4, том 3) відповідачка [PERSON]. просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. - батька її померлого батька [PERSON].: -на 1/8 частину квартири [ADDRESS]; -на 1/8 частину гаражного боксу [ADDRESS]; -на 1/8 частину квартири [ADDRESS]; -на 1/24 частину квартири [ADDRESS]; -стягнути з [PERSON]. на її користь 1/8 частину грошових коштів в розмірі 2258,11 грн., знятих з рахунків відкритих у ПАТ «Державний ощадний банк України» після укладення мирової угоди. Також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 15.08.2011 між [PERSON]. та [PERSON], договіріпотеки вказаної квартири, укладений 25.11.2014 між [PERSON] та [PERSON], та витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] вказану квартиру. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON]. посилається на те, що після смерті [PERSON]. спадкоємцями по закону є позивачка, їхні зі спадкодавцем п'ятеро дітей, його син [PERSON] та на підставі ч.1 ст. 1266 ЦК України за правом представлення вона- онука спадкодавця - [PERSON]., оскільки на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]. її батько [PERSON]. - син [PERSON]. -помер [INFO]. [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS],гаражного боксу [ADDRESS], рахунків в ПАТ «Державний ощадний банк». Частка кожного спадкоємця праві власності на спадкове майно після смерті [PERSON]. становить 1/8. Позивачка на підставі ухвали суду від 24.06.201 про затвердження мирової угоди зареєструвала право власності на себе та своїх дітей на квартиру [ADDRESS] і гаражний бокс, отримала з рахунку № [NUMBER] на ім'я спадкодавця [PERSON]. в ПАТ «Державний ощадний банк» грошові кошти в розмірі 4 765 грн. 34 коп., та з рахунку [NUMBER] у розмірі 13 299 грн. 53 коп., а всього отримала 18064 грн. 87 коп., тому вона просить стягнути з позивачки 1/8 частину вказаних грошових коштів, а саме 2 258 грн. 11 коп., які належать їй на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Крім того, відповідач [PERSON] на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS], та 15.08.2011 продав цю квартиру [PERSON] Зазначена квартира також входить до спадкової маси, та її - відповідачки [PERSON]. - частка у праві власності на вказану квартиру становить 1/8. Також зазначає, що після смерті її батька - [PERSON]. [INFO] року спадкоємцями за законом його дружина [PERSON], вона -відповідачка [PERSON].- його дочка, та його батько [PERSON] Спадкове майно після смерті [PERSON]. складається з квартири [ADDRESS]. Батько спадкодавця [PERSON] не встиг прийняти спадщину у встановлений законом 6-місячний термін, оскільки [INFO] помер, у зв'язку з чим згідно зі ст. 1266 ЦК України спадкування за правом представлення перейшло до неї - [PERSON]., як онуки. Вона просить визнати за нею право власності на 1/24 частину вказаної квартири, оскільки за правом представлення на підставі ч.1 ст. 1266 ЦК України їй перейшло право на 1/8 частку від 1/3 частки цієї квартири, яка б належала [PERSON] після смерті її батька. Другим спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON]. є його син [PERSON], який разом з [PERSON]. приховав наявність неповнолітнього спадкоємця та оформив право власності на спадщину на себе, [PERSON] та її неповнолітніх дітей. Отже, вона - [PERSON]. була безпідставно та навмисно позбавлена права на спадкове майно, та без урахування її інтересів було вчинено правочин щодо відчуження майна та розподіллено кошти, внесено записи до Реєстру прав власності на нерухоме майно. З цього приводу [PERSON]., яка діяла в її -[PERSON]. інтересах, коли вона буле неповнолітньою, звернулась до правоохоронних органів та триває досудове розслідування. Також на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS], яку продав [PERSON] Зазначена квартира входить до спадкової маси, а отже їй - [PERSON] належить 1/8 частки цієї квартири. В обґрунтування зустрічного позову щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири від15.08.2011 та договору іпотеки від 25.11.2014, а також витребування квартири з чужого незаконного володіння посилається на ті ж обставини, на які посилається позивачка, про що зазначено вище. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] основний позов підтримала, зустрічний позов визнала частково. Проти позовних вимог [PERSON]. про визнання права власності на 1/8 частину квартир [ADDRESS] та [ADDRESS], визнання недійсними договорів купівлі-продажу останньої квартири та договору іпотеки не заперечувала. Позов в частині визнання права власності на частину гаражного боксу визнала частково, в розмірі 1/16 частки. Проти визнання права власності на 1/24 частину квартири [ADDRESS] заперечувала, посилаючись на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право власності неповнолітніх дітей позивачки за кожним на 1/15 частину вказаної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON]., тому при розгляді даної справи не може бути визнано право власності на 1/24 частину за відповідачкою [PERSON]. Також частково визнала позов в частині права власності на грошові кошти на рахунках, посилаючись на те, що рахунок [NUMBER] відкритий 16.07.2010 6092 в період шлюбу з [PERSON]., тому ? частина вказаного вкладу є її часткою у спільному майні подружжя, а решта ? частина входить до спадкової маси після смерті чоловіка. Визнала частково позов про визнання права власності на частину гаражного боксу, в розмірі 1/16 частини, посилаючись на те, що гараж придбаний в період шлюбу та є спільною власністю подружжя, тому їй належить на прав власності ? частка гаражного боксу, а решта ? частина входить до спадкової маси. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON]. - [PERSON]. основний позов визнав частково, не заперечував проти визнання права власності позивачки на 1/8 частину квартир [ADDRESS] та [ADDRESS], визнання недійсними договорів купівлі-продажу останньої квартири та договору іпотеки. В інший частині позов визнав частково, про що зазначено вище. Також зазначив, що надані представником позивача листи щодо набуття права власності [PERSON]. на гараж у 2004 році є недопустимим доказом, оскількинадані неповноважною особою, яка не є головою ГК «Залютіно». Гаражний бокс придбаний [PERSON]. до укладання шлюбу з позивачкою, у 1996 році, є його особистим майном, тому в цілому входить до спадкової маси. Відповідачка [PERSON] подала письмові заперечення проти основного та зустрічного позовів (а.с.204-215, том2). Зазначила, що претензії сторін на належну їй квартиру [ADDRESS] є незаконними, необґрунтованими та направлені на протиправне позбавлення її права власності. Порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. Зазначила, що квартира не може бути у неї витребувана, оскільки вона є добросовісним набувачем майна. Вважає, що позивачка не має права заявляти віндикаційний позов, оскільки ніколи не була власником квартири, не існує факту незаконного заволодіння майном, оскільки договір купівлі-продажу є чинним, доказів незаконності його укладання не наведено. Укладанням договору купівлі-продажу квартири права позивачки та її дітей не були порушені, оскільки в результаті мирової угоди нею було отримане спадкове майно у більшому розмірі, ніж припадало на її частку та частку її дітей за законом, та відповідно у більшому розмірі отримана грошова компенсація. Вважає, що позивачка є неналежним позивачем за вимогами про визнання недійсними договорів та витребування майна. Крім того, державна реєстрація права власності [PERSON]. не скасована та не визнана недійсною в судовому порядку. Також вважає, що позивачкою пропущена строк давності для звернення до суду, оскільки договір купівлі-продажу укладено в 2011 році. Також вважає неможливим розгляд всіх вимог в одному провадженні, оскільки заявлені до неї вимоги не стосуються спадкових прав. Вважає, що відсутні передбачені ст. 364 ЦК України підстави для припинення її - [PERSON] права власності. Крім того, вважає, що у разі визнання договору недійсним слід застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України. Позивачка отримала значну грошову суму за спірну квартиру від [PERSON]. та все інше спадкове майно, однак не ставить питання щодо реституції, щодо повернення їй грошових коштів вартості квартири за ринковими цінами станом на теперішній час. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що є пенсіонеркою, іншого житла не має, задоволення позовних вимог спадкоємців до неї призведе до неправомірного позбавлення її житла. Також зазначила, що квартиру їй продавали разом як [PERSON], так і позивачка [PERSON]., продаж відбувся з власної волі їх обох, [PERSON]. отримала авансовий платіж за продаж квартири. За проханням [PERSON]. в договорі купівлі-продажу зазначена ціна продажу 33 000 грн. з метою зменшення сплати ним необхідних зборів, однак фактично квартира продана за 33 000 доларів США, та [PERSON] надав їй розписку про отримання саме цієї суми від продажу вказаної квартири. Отже, продаж вчинено з їх згоди, їх права не було порушено. Також зазначила. що відповідач [PERSON] уникає зустрічей з нею та навмисно не з'являється до суду, оскільки отримав від неї гроші від продажу квартири та не бажає приймати участь у вирішенні ситуації, що склалась внаслідок того, що він разом з позивачкою приховав наявність восьмого спадкоємця - [PERSON]. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON]. послалась в судовому засіданні на викладені в письмових запереченнях обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про слухання справи були неодноразово повідомлені належним чином, про зміну місця проживання суд не повідомляли, письмових заперечень суду не подали, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин відповідно до положень ст. 169 ЦПК України, враховуючи думку сторін щодо можливості розгляду справи у його відсутності, а також враховуючи, що суду надано достатньо даних про права та правовідносини сторін, суд вважає розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні Сурова Ю.В. в судовому засіданні поклалась на розсуд суду щодо вирішення даного спору, та просила винести рішення в інтересах неповнолітніх дітей з обох сторін. Представник Другої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника нотаріальної контори. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності вказаної особи. Суд, опитавши представників сторін, відповідачку [PERSON], встановив такі факти та відповідні правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції, від 16.07.2003 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. [PERSON] є батьком семи дітей: двох дітей від першого та п'ятьох дітей від другого шлюбу. Так, від першого шлюбу з [PERSON] він має двох дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане ЗАГС м. Чугуєва Харківської області від 17.04.1970 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] видане райвідділом ЗАГС м. Волчанська Харківської області0. Також [PERSON] є батьком п'ятьох дітей від шлюбу, укладеного з позивачкою [PERSON]: - [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції, від 16.07.2003 року); - [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського міського управління юстиції, від 20.06.2003 року); - [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, від 05.11.2004 року); - [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського міського управління юстиції, від 28.02.2006 року); - [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, від 24.10.2008 року) (а. с. 5-15). [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, від 18.12.1998 року). Зі свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, від 18.12.1998 року, вбачається, що [PERSON], [INFO] народження, є дочкою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 29.06.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Його батько - [PERSON] помер [INFO], що вбачається з свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10.09. 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON], померлого [INFO], Другою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 160, 17.02.2011 року зареєстровано заяву від [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO], про прийняття спадщини за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України, а також від [PERSON],[PERSON], яка діяла від себе та своїх п'ятьох малолітніх дітей. (а. с. 190-220, том 1). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Харківським міськБТІ 14.04.200 за №7011657, за [PERSON]. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.04.2005, після смерті матері [PERSON] За договором купівлі-продажу від 28.12.2000 року [PERSON] придбав у свого сина [PERSON].. ? частину квартири [ADDRESS], яка до цього належала їм обом на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 16.06.2000 року, виданим Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконкому Харківської міської ради. За [PERSON] відповідно до свідоцтва про права власності, виданого 04.08.2008 на підставі рішення Ленінської районної у м.Харкові ради, зареєстровано право власності на гараж ГК «Залютіно», що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Харківським міськБТІ за № 19961735 від 20.08.2008. Згідно з листами філії Харківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» № 26/6-35/591-447 від 01.04.2016 та №118.17/693 від 17.05.2017 (а.с.275, том 1, а.с. 195, том2), на ім'я [PERSON]. відкрито на ім'я «[PERSON]» та є діючими компенсаційні рахунки: № [NUMBER] в ТБВ №10020/0260; № [NUMBER] в ТБВ №10020/0260; № [NUMBER] в ТБВ №10020/0260; № [NUMBER] в ТБВ №10020/0260; ТВБВ №10020/0266 закрито 11.12.1999р.. Рахунок № [NUMBER] в ТБВ №10020/0292 відкритий на ім'я [PERSON].01.1989 року, закрито 23.08.11 року, кошти в розмірі 4765,34 грн. отримані [PERSON] відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 24.06.2011р. Рахунок № [NUMBER] в ТБВ №10020/0292, відкритий на ім'я [PERSON].07.2010 року,закрито 23.08.11 року, кошти в розмірі 13299,53 грн. отримані [PERSON] відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 24.06.2011р. Рахунок № [NUMBER] в ТБВ №10020/0292, відкритий на ім'я [PERSON], закрито 20.11.13 року за ініціативою банку. Залишок коштів в розмірі 4,05 грн. списано як комісійну винагороду банку за супроводження неактивного рахунку; ТВБВ №3297/0240 закрито 07.04.2000р. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилась спадщина у виді двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору дарування, укладеного 16.11.2004 року з [PERSON]., та грошових внесків в ТВБВ "Ощадбанку",та згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 04.08.2010 року після його смерті Другою Харківською державною нотаріальною конторою 04.08.2010 року була заведена спадкова справа № 419/2010. 26 січня 2011 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою дружині [PERSON]. - [PERSON], та його дочці - [PERSON] видавались свідоцтва про право на спадщину за законом після його смерті, кожній на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також свідоцтво про право на спадщину за законом кожної на 1/2 частину грошових внесків, після чого за договором дарування від 27.05.2011 року [PERSON]. подарувала ? частину вказаної квартири дочці - [PERSON], та за останньою згідно з Реєстром прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на ? частину на підставі свідоцтва про право на спадщину та на ? частину на підставі вказаного договору дарування(а.с.254-255, том 2). Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 9 вересня 2014 року позовні вимоги [PERSON]., яка діяла в інтересах своїх п'ятьох неповнолітніх дітей, до [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON].,задоволено, визнано право власності за [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом на 1/15 частину квартири [ADDRESS], житловою площею 28,0 кв. м, загальною площею 47,2 кв. м, за кожним, після смерті [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], померлого [INFO]. Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2011 року, видані Другою Харківською державною нотаріальною конторою [PERSON] та [PERSON], кожній на 1/2 частину квартири [ADDRESS], та визнано недійсним договір дарування 1/2 частини вказано квартири, укладений 27 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON]. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року залишено без змін (а.с.250-251, том 2). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 17.12.2015 право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі вказаного рішення суду від 09.09.2014 року зареєстровано на праві спільної часткової власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/15 частці за кожним(а.с.252-255, том 2). Позивачка [PERSON]. також зверталась з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 9 вересня 2014 року, посилаючись на те, що їй не було відомо про відмову [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нот ареальної дії, а саме в оформленні права власності на частину спадкової квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON]., після набрання рішенням суду законної сили у [PERSON] та [PERSON]. виникло право на меншу частину вказаного у рішенні суду нерухомого майна, у також наявне право [PERSON]. на більшу частину спадкового майна, чим визначено їй оспорюваним рішенням суду, внаслідок спадкової трансмісії. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2016 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від вказана ухвала залишена без змін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року було закрито провадження у зазначеній цивільній справі за первісними позовними вимогами [PERSON]., яка діяла в своїх інтересах та інтересах своїх п'ятьох неповнолітніх дітей, до [PERSON]. про визнання права власності на спадкове майно, та визнано мирову угоду сторін [PERSON]. та [PERSON]., відповідно до якої за позивачкою [PERSON], яка представляє інтереси п'ятьох неповнолітніх дітей, визнано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (ринкова вартість еквівалентна 45000 доларів США), [ADDRESS] (ринкова вартість еквівалентна 10 000 доларів США); та ощадні книжки. За відповідачем [PERSON]. визнано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (ринкова вартість еквівалентна 30000 доларів США). Суму еквівалентну 22796 доларів США, що складає різницю між частками, отримала [PERSON]. від [PERSON]. до підписання мирової угоди. На підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2011 року, укладеним між [PERSON]. та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., [PERSON] придбала за ціною 33 000 грн. квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON]. на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 24.06.2011 року про визнання мирової угоди (а.с. 163, том 2). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 4 листопада 2015 року вказану ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року про закриття провадження у справі та визнання мирової угоди за апеляційною скаргою відповідачки [PERSON]. скасовано, оскільки остання не була залучена до участі у справі і були порушені її права спадкоємця при укладенні мирової угоди, та справу направлено до районного суду для продовження розгляду по суті. Згідно з договором іпотеки, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 25.11.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., [PERSON] передана в іпотеку квартира [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики на суму 560 000 грн.(а.с.198-199, том2). Суд, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що як основний так і зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON]. заповіту не залишили, тому відповідно до положень ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 вказаної статі право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як зазначено у статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення). При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Згідно з положеннями ст.ст. 1267, 1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За правилами ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з наведених положень, після смерті [PERSON]. право на спадкування за законом мають вісім осіб: його дружина - позивачка [PERSON]., шість дітей від обох шлюбів: відповідач [PERSON], неповнолітні [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON].,[INFO], [PERSON]., [INFO], [PERSON]., [INFO], та за правом представлення [PERSON]., онука спадкодавця [PERSON]., оскільки її батько [PERSON]. помер до відкриття спадщини після смерті свого батька- [PERSON]. Вказані особи прийняли спадщину у встановленому законом порядку, заяв про відмову від спадщини не подавали. Щодо права власності на квартиру [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належить спадкодавцю [PERSON] на праві власності, та є спадковим майном. Таким чином, обґрунтованими є як основні позовні вимоги [PERSON]., яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх дітей, так і зустрічні позовні вимоги [PERSON]. в частині визнання права власності за кожним зі спадкоємців на 1/8 частинуквартири [ADDRESS] порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а саме за позивачкою [PERSON]., неповнолітніми [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON], та за відповідачкою - позивачкою за зустрічним позовом [PERSON]. Щодо зустрічного позову [PERSON]. про визнання права власності на 1/24 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 1276 ЦК України я кщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Вищенаведеним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 9 вересня 2014 року встановлено, що право на прийняття спадщини у виді 1/3 частини спадкового майна після смерті [PERSON] перейшло за спадковою трансмісією до спадкоємців [PERSON]. Позивачка [PERSON] не прийняла спадщину у встановлений ч.2 ст. 1276 ЦК України строк, натомість неповнолітні діти позивачки прийняли спадщину у виді 1/3 частини спадкового майна [PERSON].,бо на час смерті свого батька [PERSON]. були неповнолітніми, а відмов від прийняття спадщини від [PERSON]. в інтересах неповнолітніх до нотаріальної контори не надходило. Після смерті [PERSON]. спадкоємцями по закону були його дружина [PERSON]., неповнолітня дочка [PERSON]. та батько [PERSON], кожен з яких мав право на 1/3 частину спадкового майна. Дружина спадкодавця [PERSON]. та дочка [PERSON]., [INFO], прийняли спадщину після смерті [PERSON]., про що були подані відповідні заяви від 04.08.2010 року та 26.01.2011 року до Другої ХДНК. Батько спадкодавця [PERSON].не встиг прийняти спадщину у встановлений законом термін, бо [INFO] помер. При розгляді зазначеної справи суд дійшов висновку, що право на прийняття спадщини у виді 1/3 частини спадкового майна після смерті [PERSON] перейшло за спадковою трансмісією до спадкоємців [PERSON]., та зроблений висновок, що кожен з неповнолітніх - [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. має право на 1/15 частину квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON]., померлого [INFO]. Відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, судом встановлено перехід права власності на 1/3 частину квартири лише до 5 вказаних спадкоємців. В судовому засіданні при розгляді зазначеної цивільної справи щодо права власності на квартиру [ADDRESS] законним представником [PERSON]. зустрічні позовні вимоги про визнання за нею права власності на 1/24 частину вказаної квартири не заявлялись, та рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право власності лише неповнолітніх дітей позивачки за кожним на 1/15 частину вказаної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Враховуючи наведене, відсутні правові підстави в межах заявлених позовних вимог для зміни визначених рішенням суду часток спадкоємців у праві власності на вказану квартиру, тому позовні вимоги [PERSON]. про визнання за нею права власності на 1/24 частину вказаної квартири задоволенню не підлягають. Щодо права власності на квартиру [ADDRESS], визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки та витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст. 13 ЦК України п ри здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При вирішенні даного спору суд керується положеннями ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, якими є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, серед яких є і визнання права. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено,що відповідачка [PERSON]. у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON]., та має право на спадкування в за правом представлення після смерті [PERSON]. 1/8 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності [PERSON]. на 1/8 частину вказаної квартири порушено відповідачами, тому підлягає захисту шляхом визнання за [PERSON]. права власності на вказану частину квартири. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1,3,4,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. При вирішенні даної справи суд відповідно до положень враховує вказаний правовий висновок згідно з постановою ВСУ від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16. У постановах від 30 листопада 2016р. у справі № 6-2069цс16, у справі № 6-2233цс16 від 21.12.2016 р., Верховний суд України зазначив, що у добросовісного набувача майно може бути витребувано тільки шляхом подання віндикаційного позову, а не за правилами реституції, тому спосіб захисту прав - визнання договору недійсним є неправильним. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, встановленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 21, 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON]. уклали мирову угоду, за якою квартира перейшла у власність відповідача, а останній сплатив грошові кошти позивачці за належну їй та її п'ятьом дітям частку в порядку компенсації в розмірі 22796 доларів США, та вказані грошові кошти отримала [PERSON]. від [PERSON]. до підписання мирової угоди. Вказана угода виконана, гроші отримані, [PERSON] оформив право власності на вказану квартиру та продав її [PERSON], яка передала квартиру в іпотеку [PERSON] При цьому при проведення взаєморозрахунків сторони мирової угоди - [PERSON]. та [PERSON] виходили із права 7 спадкоємців на 1/7 частину квартири за кожним, без врахування права на частку у спадковому майна неповнолітньої на той час спадкоємиці [PERSON]., восьмого спадкоємця. Отже, позивачка [PERSON]., яка діяла в своїх інтересах та інтересах своїх дітей, отримала грошові кошти від [PERSON]. внаслідок мирової угоди в більшому розмірі ніж припадало по закону на її частку та частку її дітей, оскільки кожному з 8 спадкоємців по закону належало право на 1/8 частку квартири. В свою чергу [PERSON] набув право власності на вказану квартиру також внаслідок збільшення його частки за рахунок частки [PERSON]. Вказані умови мирової угоди цілком відповідали інтересам сторін цієї угоди, не порушували їхніх прав, угода виконана. Апеляційну скаргу на ухвалу суду про затвердження мирової угоди ні позивачка [PERSON]., ні відповідач [PERSON] не подавали. Ухвала про затвердження мирової угоди скасована за апеляційною скаргою відповідачки [PERSON]., права якої були порушені, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду Харківської області. Позивачці [PERSON]., її п'ятьом неповнолітнім дітям та [PERSON]. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. належало кожному по 1/8 частки вказаної квартири [ADDRESS], однак вказані особи розпорядились своєю часткою так, як зазначено вище. Зазначені обставини свідчать про те, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння позивачки та її неповнолітніх дітей, законним представником яких вона є, за її добровільною згодою, за її волею, вона отримала грошові кошти з урахуванням більшої частки її та її дітей у праві власності на вказану квартиру, ніж передбачено законом, тому її права та права її неповнолітніх дітей, від мені яких вона діяла відповідно до закону, ніяким чином не було порушено. Скасування ухвали суду про затвердження мирової угоди не є безумовною підставою для висновку про те,що квартира вибула з володіння сторін поза волею власників, а встановлені фактичні обставини беззаперечно свідчать про вибуття належної позивачці та її дітям частки квартири [ADDRESS] за її волею, як і за волею відповідача [PERSON].,и судом достовірно встановлено наявність волі позивачки на вибуття 6/8 частини квартири з її володіння через укладання мирової угоди, якою вона передала право власності на вказану квартиру [PERSON]., а останній в подальшому нею розпорядився. За таких обставин відсутні передбачені підстави для задоволення позовних вимог [PERSON]. щодо витребування вказаної квартири у добросовісного набувача [PERSON] як в цілому, так і 6/8 часток, на які мала право позивачка та її п'ятеро дітей, та якими вона розпорядилась на власний розсуд. Враховуючи, що права позивачки [PERSON]. та її дітей не були порушені внаслідок набуття [PERSON]. за її згодою права власності на вказану квартиру та подальшого відчуження її [PERSON], відсутні підстави для задоволення позову [PERSON]. про визнання за нею та її дітьми права власності на 1/8 частину вказаної квартири за кожним, визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсним та витребування квартири з володіння [PERSON] Відповідач [PERSON] позовних вимог не заявляв. Оскільки 1/8 частина спірної квартири належить на праві власності відповідачці [PERSON], договір купівлі- продажу є недійсним в 1/8 частині. Отже, як встановлено судом, [PERSON] не мав права відчужувати 1/8 частину квартири відповідачці [PERSON], оскільки у нього було відсутнє право розпорядження цією частиною квартири, тобто, відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності, що в силу п.2 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України свідчить про недійсність договору купівлі-продажу спірної квартири та в подальшому укладеного [PERSON] договору іпотеки. На підставі викладеного судом встановлено, що 1/8 частина спірної квартири із володіння відповідачки [PERSON]. вибула поза її волею, як співвласника квартири. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Добросовісне придбання, згідно статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, оскільки спірна 1/8 частина квартири вибула із володіння та власності відповідачки [PERSON]. не з її волі, як було вище встановлено судом, її порушені права підлягають захисту шляхом задоволення позову з використанням правового механізму віндикації. З моменту відкриття спадщини [PERSON] належить 1/8 частина квартири [ADDRESS], її права власника було порушено внаслідок укладання мирової угоди, ухвалу суду про затвердження якої в подальшому було скасовано, тому її порушене право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/8 частину вказаної квартири. Виходячи з положень ст.ст.215, 203, 216 ЦК України суд дійшов висновку про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині купівлі-продажу 1/8 частини квартири та договору іпотеки в частині передачі вказаної астини квартири в іпотеку,а також витребування вказаної квартири на її користь з незаконного володіння [PERSON]. Посилання відповідачки [PERSON] на те, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, крім того, фактично придбала квартиру у [PERSON]. за вищою ціною, ніж за його проханням вказано в договорі купівлі-продажу, а саме за 33 000 доларів США, а ні за 33 000 грн., а також сплатила [PERSON]. перед укладанням договору купівлі-продажу квартири в якості авансового платежу грошові кошти в розмірі 1 500 доларів США, що підтверджено розписками вказаних осіб, при розгляді даної справи правового значення не мають.Відповідачка [PERSON] не позбавлена права звернутись з позовними вимогами до вказаних осіб про стягнення безпідставно отриманих ними грошових коштів. Щодо добросовісності набуття [PERSON] права власності на вказану квартиру, то ця обставина достовірно встановлена судом та не оспорюється сторонами. Судом також достовірно встановлено, що квартира вибула поза волею власника - [PERSON]., тому наявні передбачені ч. ст. 388 ЦК України підстави для витребування майна у відповідачки [PERSON] саме як у добросовісного набувача. Посилання відповідачки [PERSON] та її представника на те, що сторони мають вирішити спір шляхом повороту виконання скасованого рішення суду про затвердження мирової угоди не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК), суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Щодо права власності на грошові кошти на рахунках спадкодавця [PERSON]. Відповідно до ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Даних щодо складання [PERSON]. розпорядження вкладомна випадок смерті суду не надано. Відповідно до ст. 60 СК України м айно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ст. 63 СК України д ружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 70 СК України розмір часток майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів наявності угоди між позивачкою та померлим [PERSON]. про інший розмір часток суду не надано. Враховуючи, що рахунок [NUMBER] в ТБВ №10020/0292 відкритий на ім'я [PERSON].16.07.2010 року, тобто в період перебування у шлюбі з позивачкою [PERSON], грошові кошти на цьому рахунку в розмірі 13299,53 грн. є спільним майном подружжя, та частка позивачці у спільному майні становить 6 649 грн. 76 коп. (13299,53:2=6649,76). Вказана частка не входить до спадкової маси. Решта ? частина вказаних грошових коштів, а саме 6 649 грн. 76 коп., є особистою власністю [PERSON]., входить до спадкової маси, та на вказані грошові кошти мають право в порядку спадкування за законом після його смерті 8 спадкоємців: позивачка [PERSON]., 5 її неповнолітніх дітей, [PERSON] та в порядку представлення [PERSON]. Рахунок № [NUMBER] в ТБВ №10020/0292 відкритий на ім'я [PERSON].20.01.1989 року, до укладення шлюбу з позивачкою, тому грошові кошти на цьому рахунку у розмірі 4 765, 34 грн. є особистим майном спадкодавця [PERSON]., входять до спадкової маси та підлягають розподілу між 8 вказаними спадкоємцями, кожному по 1/8 частині. Таким чином, до спадкової маси входять грошові кошти на обох рахунках на загальну суму 11 415 грн. 10 коп.(6649,76+4765,34=11 415, 1), тому в порядку спадкування за законом кожному з 8 спадкоємців належить право власності на 1/8 частину вказаних грошових коштів, а саме в розмірі 1 426 грн. 88 коп. Оскільки грошові кошти у повному обсязі зняті з рахунків позивачкою [PERSON] після винесення ухвали суду про затвердження мирової угоди, з останньої на користь відповідачки [PERSON]. слід стягнути належну їй в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. частку грошових коштів в розмірі 1 426 грн. 88 коп. Щодо права власності на гаражний бокс. Згідно з листом голови кооперативу ГБК «Залютіно» Котляр Ю.В. кооператив «Залютіно»зареєстрований 12.05.1996 року. Власником гаражного боксу [ADDRESS] з 1996 року був зареєстрований [PERSON]. Ніяких заяв про переоформлення гаражного боксу [ADDRESS] згідно вимог Статуту кооперативу на інших власників до правління кооперативу не надходило. Дії по переоформленню гаражного боксу [ADDRESS] згідно вимог Статуту кооперативу на інших осіб не проводилось (а.с.17, том1). На обґрунтування доводів про те, що вказаний гаражний бокс є спільним майном подружжя, оскільки придбаний в період шлюбу з [PERSON]., представник позивача послалась на те, що в період шлюбу, а саме 04.08.2008 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на вказаний гаражний бокс, а також послалась на лист голови гаражного кооперативу «Залютіно» [PERSON] від 28.10.2016 та довідку про те, що гараж побудований у 2004 році. Представник відповідачки [PERSON]. просив визнати вказані докази недопустимими, оскількиінформація у вказаних документах не відповідає дійсності та підписана неповноважною особою. Так, [PERSON] не був обраний головою гаражного кооперативу «Залютіно», тому не мав права підписувати такі листи, та надав суду відповідні письмові докази. Згідно з довідкою голови КГК «Залютіно» [PERSON] [PERSON] володів гаражним боксом [ADDRESS], розміром 4х6 м. Пайовий внесок виплачений повністю 30.01.2008 у розмірі 8800 грн.(а.с.232, том2). З листа голови ГБК «Залютіно» [PERSON]. №06/1/17 від 16.1.2017 вбачається, що головою правління ГБК «Залютіно» є він, Котляр Ю.В., обраний на цю посаду на підставі протоколу загальних зборів членів ГБК «Залютіно» №1 від 13.04.2014. 08.09.2016 року були проведені загальні збори кооперативу, які відбулись з істотним порушенням норм законодавства та статутних документів, у зв'язку з чим рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2017 було скасовано державну реєстрацію змін до статуту та щозміни керівництва ГБК. [PERSON]. жодного дня не перебував на посаді голови ГБК «Залютіно», та відповідно не мав права надавати довідки та підписувати лист як голова підписувати листи від імені голови ГБК. Крім того, печатка ГБК «Залютіно» на листі [PERSON]. від 28.10.2016 була викрадена з кооперативу , про що повідомлено правоохоронні органи. Інформація, яка зазначена в листі-відповіді, адресованому [PERSON]. від 28.10.2016 за підписом голови ГК «Залютіно» [PERSON] не відповідає дійсності. З приводу гаражного боксу [ADDRESS] звертався адвокат Безкоровайний В.А., якому за вих. 13/12/14 від 13.12.2014 згідно журналу вихідної кореспонденції надано відповідь, що власником гаражного боксу [ADDRESS] з 1996 року був зареєстрований [PERSON], ніяких заяв про переоформлення гаражного боксу [ADDRESS] згідно вимог Статуту кооперативу на інших власників до правління не надходило. Представником відповідачки [PERSON]. надана копія рішення господарського суду Харківської області від 16 січня 2017 року у справі № 922/3768/16 у справі за позовом ФОП [PERSON]. до обслуговуючого кооперативу «Залютіно» по будівництву та експлуатації колективного гаражу для автомашин та мотоциклів, які знаходиться у приватній власності громадян, приватного нотаріуса ХМНО Гібадулової Л.А. про визнання недійсним рішення загальних зборів. Як зазначено в цьому рішенні, відповідно до протоколу №1 зборів членів правління ГБК «Залютіно» від 17.04.2016 [PERSON] було виключено з членів кооперативу рішення, рішення загальних зборів кооперативу «Залютіно» від 08.09.2016, оформлене протоколом загальних зборів, визнано недійсним, скасована реєстраційна дія щодо державної реєстрації змін до установчих документів, у тому числі про зміну керівника кооперативу. З цього рішення випливає, що [PERSON]. не мав повноважень голови правління, а тому підписані ним документи від імені голови правління суд до уваги не приймає. За таких обставин суд вважає недопустимим доказом підписаний[PERSON] від імені голови ГБК «Залютіно» лист-відповідь, адресований [PERSON]. від 28.10.2016, в якому зазначено, що про те, що гаражний бокс [ADDRESS] був побудований у 2004 році, та 30.01.2008 від імені [PERSON]. у повному обсязі був виплачений пайовий внесок у сумі 8800 грн., після чого на нього було оформлено свідоцтво про право власності, а у 2010 році дружина [PERSON]. повідомила кооператив про смерть чоловіка та надала копію свідоцтва про смерть з заявою про вступ до кооперативу на підставі спадкоємства згідно Статуту, а також підписану [PERSON] довідку про те, що гараж побудований у 2004 році. Суд вважає належним доказом лист повноважного голови ГБК «Залютіно» [PERSON]. №06/1/17 від 16.1.2017 про те, що власником гаражу з 1996 року був [PERSON], оскільки вказаний документ підписаний уповноваженою особою. Як зазначено у п. п. 5, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Однак законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", стаття 384 ЦК). Наданих представником відповідачки доказів про те, що [PERSON] був власником гаражного боксу з 1996 року, належними та допустимими доказами позивачкою не спростовано,її доводи про набуття права власності [PERSON]. на гаражний бокс в період шлюбу нічим не підтверджені. Доказів щодо внесення пайових внесків [PERSON]. після реєстрації шлюбу з позивачкою суду не надано, у свідоцтві про право власності на гаражний бокс, виданому у 2008 році, не зазначено, коли саме було внесено пайові внески, тому посилання представника позивача на те, що вказаним свідоцтвом підтверджується факт придбання гаражного боксу в період перебування [PERSON]. у шлюбі з позивачкою та гаражний бокс є спільним майном подружжя, є необґрунтованими. Враховуючи наведене, та обставина, що свідоцтво про право власності на гараж отримане [PERSON]. у 2008 році, не спростовує наданих представником відповідача письмових доказів про те, що об'єкт нерухомості - гаражний бокс був побудований у 1996 році, за 7 років до укладання шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено, що гаражний бокс є спільним майном подружжя, ї їївимоги про визнання за нею права власності на1/2 частину гаражного боксу в порядку поділу спільного майна подружжя задоволенню не підлягають. Таким чином, гаражний бокс у спадковим майном,підлягає включенню до спадкової маси, та за 8 спадкоємцями слід визнати право власності на гаражний бокс в рівних частках, по 1/8 частині за кожним. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивачкищодо визнання за нею та її п'ятьома дітьми права власності в порядку спадкування за законом на вказаний гаражний бокс підлягають частковому задоволенню, по 1/8 частині за кожним, та підлягають задоволенню зустрічні вимоги [PERSON]. щодо визнання за нею права власності на 1/8 частину вказаного гаражного боксу в порядку спадкування за законом.

Outcome: partial