Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сім"я розпалась і примирення неможливе. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, сина [PERSON], [INFO],в розмірі 800гр. на місяць або в ? частині від усіх видів його доходів, посилаючись на те, що добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач відмовляється. Відповідач у судовому засіданні позов у частині розірвання шлюбу визнав. Що стосується вимог про стягнення аліментів посилається на те, що він не має постійної роботи, має періодичний та мінливий дохід, який не перевищує 600гр. на місяць, а тому не може сплачувати аліменти в приведеному позивачкою розмірі та вважає допустимою суму аліментів, виходячи з розміру його доходів, 300гр. на місяць. З врахуванням заперечень відповідача позивачка погодилася на даний розмір аліментів на утримання сина. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 08.06.2011року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім»ї. Суперечності, що виникали між ними з різних причин, привели до її розпаду. Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, ведення домашнього господарства, проживають окремо. На примирення сторони не згодні. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Виходячи з викладеного вище, небажання сторін продовжувати шлюб,суд приходить до висновку, що сім»я сторін розпалась і поновлена бути не може, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Сторони підтвердили, що такої домовленості до звернення до суду вони не досягли. Виходячи з того, що відповідач працездатний, може працювати та утримувати свою неповнолітню дитину, зобов"язаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими. В той же час, звертаючись до суду, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 800,00гр.на місяць або в 1/4 частині від його доходів. В ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. За правилами ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, відповідач у судовому засіданні пояснив, що він має нерегулярний дохід, постійної роботи не має, живе за рахунок періодичних заробітків, яких з 20.12.2013 року взагалі не має, і його місячний заробіток складає приблизно 600,00гр. Заперечуючи ці обставини, позивачка посилається на те, що відповідач має постійну роботу, хоч і не офіційну, працює у свого брата і розмір його заробітку значно вищий, ніж приводить він. Суд не може прийняти ці твердження позивачки до уваги, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Ч.4 ст.59 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що надати докази своїм твердженням щодо постійної роботи та розміру заробітку відповідача вона не може. За таких обставин вони не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів з відповідача. Крім того, відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в т.ч. щодо її матеріального утримання,і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Тобто, законом покладено обов»язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття на обох батьків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього, умов роботи відповідача та розмір його доходів, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини до 6 років, визначений законом,виходячи з віку, стану здоров»я та працездатності відповідача, встановленого законом його обов»язку утримувати дитину, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 350гр. на місяць.

Outcome: partial