Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Перша» про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В позові позивач (він же відповідач) [PERSON] зазначив, що 2 листопада 2013р., біля 11 годин 20 хв., керуючи на відповідній правовій підставі власним мікроавтобусом марки «Форд Транзит» д.н.з. [NUMBER], він рухався по Немирівському шосе за межами м. Вінниці у напрямку м. Немирів. За мостом об'їзної дороги позивач рухався у лівій смузі руху свого напрямку із швидкістю біля 80 км/год. Біля мосту, справа по ходу руху на Немирів існує майданчик овочевого базару. Далі по ходу руху, за 400-500м. від нього, розташований другий овочевий майданчик але менший за розміром. Постійно проїжджаючи повз цих торгових майданчиків він спостерігав великі скупчення продавців і покупців, їх транспортних засобів, інтенсивний рух. Саме за цих обставин він рухався у лівій смузі руху, що було безпечним для проїзду повз овочевих базарів. Безпосередньо перед подією дорожньо-транспортної пригоди дорожня обстановка була такою, що не викликала у позивача якоїсь особливої остороги. Перед автомобілем позивача, попутно, в лівій смузі руху, на значній відстані, рухався мікроавтобус білого кольору. Інших автомобілів в попутному напрямку не було. Наближаючись до другого, меншого за розмірами майданчика овочевого базару він побачив як з другорядної дороги виїхав легковий автомобіль, який перестроївся в ліву смугу руху продовжуючи рух за білим мікроавтобусом. Після цього позивач побачив як від майданчика базару на правому узбіччі, по правій смузі із невеликою швидкістю, приблизно 15-20 км/год., виїжджає автомобіль «Тойота-Королла». Проїхавши біля 10-15м. по правій смузі, «Тойота Королла», без ввімкнення покажчика повороту, раптово та несподівано виїхав на його ліву смугу руху і почав зупинятися на відстані 30-35м. від автомобіля [PERSON] Позивач одразу зрозумів, що ситуація вкрай небезпечна, а тому, аби уникнути зіткнення, застосував екстрене гальмування і відвернув кермо вправо. Однак такі його дії не відвернули зіткнення. Передньою лівою частиною керований позивачем мікроавтобус зіткнувся із правою задньою частиною автомобіля «Тойота Королла». Від удару «Тойота Королла» виїхала на зустрічну смугу руху де зупинилася на лівому узбіччі, мікроавтобус позивача [PERSON] виїхав на праве узбіччя і також зупинився. На запитання [PERSON] до водія [PERSON] чому він так вчинив, той був дуже розгублений і тільки сказав, що шукав розвороту, хотів розвернутися. На місці пригоди [PERSON] не заперечував, що ДТП сталося з його вини. Всі обставини ДТП бачили продавці овочевого базару [PERSON], [PERSON], [PERSON] і інші, ДТП відбулося просто на їх очах. [PERSON] одразу записав свідків ДТП і у послідуючому передав їх дані інспектору ДАІ. Пізніше позивач взяв копію із запису зовнішнього відео спостереження АЗС «WOG» на якій видно обставини ДТП. Водій [PERSON] розуміючи, що його вина в ДТП очевидна свідків не записував, ніяких доказів не збирав. Проте із власноручного його пояснення очевидним є той факт, що саме він порушив низку вимог ПДР чим створив на проїзній частині дороги аварійну ситуацію. Окрім того винуватість в ДТП саме [PERSON] підтверджується схемою ДТП. Незважаючи на простоту дорожньо-транспортної ситуації при якій сталося ДТП і очевидну невідповідність дій водія «Тойота-Королла» [PERSON] вимогам ПДР, що знаходиться в прямому причинному зв'язку із ДТП, після розмови працівників ДАІ із прибувшими на місце ДТП родичами правопорушника, супереч закону і здоровому глузду адміністративний протокол було складено на позивача. При цьому йому було висунуто абсолютно безглузде, так зване, обвинувачення в порушенні вимог п.12.1. ПДР України. Саме низка таких порушення вимог ПДР України з боку водія автомобіля «Тойота-Королла» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] призвели до ДТП і позбавили позивача будь-якої можливості уникнути зіткнення. Постановою Вінницького районного суду від 31 січня 2014року по адміністративній справі № 128/6296/13-п було призначено судову автотехнічну експертизу. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 199/14-21 від 2003.2014р., отримано категоричний висновок про те, що у діях [PERSON] відсутні невідповідності технічним нормам вимог п.12.1. ПДР України. Постановою апеляційного суду Вінницької області від 09 липня 2014р. очевидно незаконну постановлено Вінницького районного суду, постановлену відверто проти [PERSON] та на користь очевидного правопорушника [PERSON] було скасовано. Адміністративну справу закрито за відсутністю в діях позивача [PERSON] складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ст. 269 КУпАП позивач є потерпілим по справі, оскільки неправомірними діями водія [PERSON], внаслідок пошкодження його автомобіля позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду. На місці ДТП відповідач [PERSON] повідомив, що його цивільна відповідальність застрахована в ПрАТ СК «Перша», але не надав позивачу копії страхового полісу. В вересні 2014 р., із заявою про сплату страхового відшкодування, та відповідними, необхідними додатками, [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «Перша». Однак, у відповідь на заяву про сплату страхового відшкодування він отримав листа за вих. №589 від 12.09.2014 р. із тексту листа йому стало відомо що між ПрАТ СК «Перша» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до поліса № АЕ 1700380 згідно до якого було застраховано легковий автомобіль марки «Тойота Королла» д.н.з. [NUMBER]. Зазначеним листом було запропоновано направити на адресу страхової компанії неіснуючу в природі постанову суду про винуватість [PERSON] в ДТП та реквізити банківського рахунку [PERSON] на який слід перерахувати страхове відшкодування. В жовтні 2014р. позивач вдруге звернувся із заявою про сплату страхового відшкодування до ПрАТ СК «Перша» і листом за № 1144 від 06.11.2014р. та отримав відмову у сплаті страхового відшкодування, оскільки ПрАТ СК «Перша» не вважає дану подію страховою. Отже наслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди, належний [PERSON] автомобіль марки «Форд Транзит» д.н. [NUMBER] отримав значні пошкодження, чим позивачу спричинено значну матеріальну шкоду. В момент ДТП позивач пережив сильний переляк за своє життя і здоров'я. Особливі моральні страждання і переніс від усвідомлення позиції відповідача [PERSON] який відверто заявив, що ніякого відшкодування позивач не отримає. Разом зазначені обставини призвели до зміни життєвих планів [PERSON], втрати душевної рівноваги і душевного спокою. Зазначені обставини, глибина та тривалість моральних страждань, дають обґрунтовані підстави для визначення позивачем розміру завданої моральної шкоди в сумі 3000 грн. Позивач (він же відповідач) [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що внаслідок винних дій [PERSON] в ДТП, яке відбулось 02.11.2013 року о 13 год.10 хв. на автодорозі «Стрій - Знам'янка» 401 км. + 950 м., яке призвело до зіткнення т/з «Ford Transit» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та т/з «Toyota» д.н.з. [NUMBER] під моїм керуванням, йому було спричинено матеріальну та моральну шкоду. В якості обґрунтування його вини у вказаному ДТП посилається на Постанову Апеляційного суду Вінницької області від 09 липня 2014р., згідно із якою справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а також на докази, що були зібрані під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Як убачається зі змісту вищезазначеної постанови, суд нічого не зазначив у ній про вину [PERSON] та не вирішив питання про направлення матеріалів адміністративної справи в УДАІ Вінницької області для вирішення питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КпАП України. Вказане свідчить лише про те, що суд не вбачає в діях [PERSON] порушення вимог ПДР та не ставить під сумнів його статус як потерпілого, неодноразово про це вказуючи у постанові. Натомість суд вказаною постановою констатує, виключно, факт відсутності у діях Позивача (відповідач за зустрічним позовом) порушення вимог п. 12.1 ПДР, що в свою чергу не виключається ймовірність наявності у його діях порушень інших пунктів ПДР, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди. Вказане твердження, також і не спростоване результатами авто-технічної експертизи, що була проведена на виконання вимог постанови Вінницького районного суду від 31.01.2014 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, на конкретне запитання суду «Чи вбачається в діях водія автомобіля марки «Форд Транзит» д.н.з. [NUMBER] невідповідність вимогам ПДР?» експерт зазначає про те, що надати відповідь на дане питання не визнається за можливе. В свою чергу, висновками вказаної експертизи жодним чином не встановлено, що в діях [PERSON] вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою. А відтак, звинувачення [PERSON] у тому, що вказане ДТП сталось за вини [PERSON] є необґрунтованим. [PERSON] у своєму позові, серед іншого, стверджує і що [PERSON], начебто, безпосередньо на місці скоєння ДТП не заперечував проти того, що ДТП сталося саме з його вини. Дане твердження є надуманим, безпідставним та таким, що однозначно спростовується письмовими поясненнями [PERSON] наданими співробітникам ДАІ на місці ДТП, а також протоколом про адміністративне правопорушення, який був складений відносно водія [PERSON] Зокрема, у поясненнях до протоколу позивач (відповідач за зустрічним позовом) досить конкретно та однозначно зазначає, що саме він вдарив автомобіль «Toyota» д.н з. [NUMBER] в задню праву частину. При цьому, в своїх поясненнях до протоколу не заперечував і проти того, що співробітниками ДАІ складається протокол відносно його особи. Окрім цього, в матеріалах адміністративної справи також наявне відео із АЗС «WOG», яким зафіксовано дану дорожньо-транспортну пригоду. Аналізуючи вказане відео, є очевидним, що т/з «Toyota» д.н.з. [NUMBER] рухався із середньою швидкість потоку машин, і рухаються як в попутному так і в зустрічному напрямку, при цьому не гальмує та не виконує будь-якого маневру, в тому числі повороту ліворуч. Версія водія [PERSON] стосовно того, що дане ДТП сталося за вини [PERSON], саме внаслідок того, що його т/з несподівано для водія [PERSON], виїхав на ліву смугу для руху, почав різко гальмувати та виконувати поворот ліворуч є, надуманою та безпідставною, та яка очевидно спростовується вказаним відео. Натомість вказаному відео досить чітко видно, що водій [PERSON] керував т/з із порушенням вимог ПДР, зокрема п.2.3 (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди»; п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу». Однак, вказаний доказ не взятий до уваги під час проведення автотехнічної експертизи та оцінений належним чином апеляційним судом. Також, у матеріалах даної адміністративної справи відсутні належні докази того, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, а відтак, твердження [PERSON] про те, що ДТП сталося в результаті того, що ним були порушенні Правила дорожнього руху України є необгрунотованими, безпідставними та не підтвердженні жодним належним доказом. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача за зустрічним позовом була застрахована в ПАТ СК «Перша» згідно полісу обов'язкового страхування АЕ/700380 строк дії з 27.03.2013 по 26.03.2014 року, тобто чинним на момент ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно з полісом АЕ/0467635, строк дії 12.03.2013р. - 11.03.2014 року, тобто чинним на момент ДТП. 04.11.2013 року, через день після того як сталось ДТП, на виконання вимог п. 33.1.4 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] звернувся до СК «Княжа» та СК «Перша» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Того ж дня, представником СК «Княжа» було оглянуто його транспортний засіб та складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість), в якому було відображено всі технічні пошкодження т/з, завданих внаслідок ДТП. Однак, оцінка пошкоджень СК «Княжа» не проводилась. В порядку ст. 34.2. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальність наземних власників наземних транспортних засобів» (далі - «Про обов'язкове страхування») страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП зобов'язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У разі невиконання страховиком вказаного обов'язку, потерпілому у відповідності із п. 34.3 Закону надається право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати і проведення експертизи (дослідження). З огляду на те, що СК «КНЯЖА», не було здійснено оцінки розміру збитків у встановлений законом термін, [PERSON] був змушений самостійно замовляти проведення автотоварознавчого дослідження, з метою визначення розміру шкоди завданої внаслідок ДТП. Згідно із Висновком експерта № 126Е - 02/15 з автотоварознавчого дослідження від 02.03.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «TOYOTA Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкоджень, під час ДТП, в цінах на 02.11.2013 року складає 93 983,08 грн. (дев'яносто три тисячі дев'ятсот вісімдесят три грн., 08 коп.). За таких обставин, можна прийти до висновку, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким керував [PERSON], відповідальність якого на момент ДТП була застрахована СК "Княжа", зобов'язана відшкодувати позивачеві за зустрічним позовом, страхове відшкодування в межах ліміту, передбаченому страховим полісом N АЕ/0467635, тобто у розмірі 50 000 грн. Статтею 1194 ЦКУ передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Окрім цього, відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року № 2 «Про узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у 2010-2011 роках» володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика. франшизи і втрату товарної вартості автомобіля у разі її наявності. В порядку передбаченому п.36.1 ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування», якшо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. За вказаних обставин, різниця має бути компенсована [PERSON] у повному обсязі, яка становить 43 983, 08 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП і змушений провести автотоварознавче дослідження, вартість якого складає 800,00 грн., що підтверджується Актом № 0000204 від 24.02.2015 р. Отже, сума загального матеріальної шкоди, що підлягає стягненню із позивача (відповідача за зустрічним позовом) складає 44 783, 08грн. Розмір заподіяної [PERSON] позивач визначає в 5000 грн. за перенесенні душевні страждання його та сім»ї позивача. В судовому засіданні представник позивача (він же відповідач) [PERSON] - Мосін М.І. - позов [PERSON] підтримав повністю в межах та на підставах зазначених в позові, також суду пояснив, що просить звернути увагу на те що хоча на місці ДТП було складено протокол працівниками ДАІ про наявність вини [PERSON] у здійсненні ДТП, однак в подальшому постановою Апеляційного суду Вінницької області від 09.07.2014 року справу відносно [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю складу правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки вина у скоєні ДТП [PERSON] не є доведеною, а є доведеним факт вчинення порушень правил ПДР України саме [PERSON], просить позов [PERSON] задоволити, а в задоволенні позову [PERSON] як безпідставному відмовити. Також просить стягнути на користь позивача понесені [PERSON] витрати на послуги адвоката, сплату судового збору та сплату за послуги дослідження спеціалістом збитку по належному позивачу транспортному засобу. Представник відповідача [PERSON] (він же позивач) [PERSON] позов [PERSON] не визнав, позов [PERSON] підтримав, в межах та на підставах зазначених в позові, також суду пояснив, що в день події [PERSON] рухався по дорозі по Немирівському шосе за межами Вінниці та виїжджаючи з ринкового майданчика переконався в тому, що шлях є вільним та виїхав на трасу не порушуючи ПДР України. Вважає, що з показів які надав [PERSON] вбачається, що первинний позивач не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньою обстановку і вірогідніше за все мав проблеми з гальмівною системою, що і призвело до вчинення ДТП. В діях [PERSON] невідповідності ПДР не встановлено, протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення не складався, тому підстав для визнання його провини у вчиненні ДТП не має. Винним у скоєні ДТП правомірно був визнаний [PERSON], але не з зрозумілих причин постанова суду першої інстанції була скасована, з чим [PERSON] не згоден. Оскільки [PERSON] діяв в межах ПДР України, просить позов [PERSON] задоволити, а в позові [PERSON] відмовити. Представник Приватного акціонерного товариства Страхова компанія « Перша» проти позову [PERSON] заперечив, так як вважає, що провина [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена не була, а тому підстав для стягнення коштів не має. В подальшому подав суду заяву, за якою просить закінчити розгляд справи у його відсутність та в задоволенні позову відмовити. Приватне акціонерне товариство Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало суду заяву за якою просять позов слухати у відсутність представника страхової компанії. Проти позову заперечили. Вивчивши подані сторонами докази, та оцінивши викладені сторонами обставини, суд встановив наступне: 02.11.2013р. на автодорозі Стрий-Знам'янка 401 км. плюс 950 м. відбулося ДТП за участю двох транспортних засобів, а саме, «Форд Транзит» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Тойота» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] За наслідками ДТП було складено протокол серії АВ2 №600955 за яким винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] за ст.124 КУпАП, в зв'язку з порушенням п.12.1 ПДР України. У учасників ДТП було відібрано власноруч виконані пояснення. Зокрема, водій [PERSON] зазначив, що рухався зі швидкістю не більше 80 км/г, перед ним став автомобіль «Тойота» в лівій полосі і різко почав гальмувати та розвертатися на площі дороги в наслідок чого водій не встиг уникнути зіткнення. За поясненнями водія «Тойоти» він шукав місце для розвороту (а.с.161 т.1). Водій [PERSON] в поясненнях зазначив, що зупинився купити капусту, включив лівий поворот, впевнився, що зліва немає автомобілів, почав рухатися в правій полосі, проїхав 20 м., перестроївся в лівий ряд, щоб знайти місце для развороту, для повороту наліво і в цей час почув удар в правий задній бік (а.с.160 т.1). В протоколі АВ2 №600955 від 2.11.2013р. зазначено, що « 02.11.2013р. в 13-10 год. А/Д Стрий- Знам'янка +950 м. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Форд» д/н [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість не урахував дорожню обстановку внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Тойота д/н [NUMBER], який їхав попереду. Після ДТП автомобілі понесли механічні пошкодження (а.с.106 т.1). В подальшому за адміністративними матеріалами було відібрано додаткові пояснення у свідків [PERSON], яка зазначила, що була свідком того, як «…на дорозі їхала Тайота по трасі різко почала на площі дорозі розвертатися і ззаді їхав Форд і вони вдарилися…» (а.с.107 т.1). Також було додатково відібрано пояснення свідка [PERSON] який в поясненнях зазначив, що був свідком ДТП вказавши, що « …на дорозі їхала Тойота по трасі і різко почала на площі дорозі розвертатись, ззаді їхав Форд і вони ударилися…». Справа була передана на розгляд в Вінницький районний суд Вінницької області. Постановою Вінницького районного суду від 31 січня 2014 року по адміністративній справі № 128/6296/13-п було призначено судову авто-технічну експертизу (а.с.198-199 т.1). Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 199/14-21 від 2003.2014р., отримано висновок про те, що у діях [PERSON] відсутні невідповідності технічним нормам вимог п.12.1. ПДР України. За постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.05.2014 р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження по справі в зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.10-12 т.1, 192-196 т.1). Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 09 липня 2014р. постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 22.05.2014р. було скасовано, адміністративну справу закрито за відсутністю в діях позивача [PERSON] складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП ( а.с.13-14 т.1) Відповідно до звіту №14/278 автотоварознавчого дослідження від 05.08.2014р. про визначення матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу, було встановлено технічні пошкодження належного [PERSON] автомобіля, вартість пошкоджених деталей, об'єм і вартість ремонтних робот, вартість необхідних для ремонту матеріалів. Зазначеним висновком встановлено, що матеріальний збиток, завданий [PERSON], як власнику автомобіля «Форд Транзит» д.н.з. [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП становить 21 948 грн. 96 коп. (а.с.15-34 т.1). За проведення автотоварознавчого дослідження, відповідно до квитанції №2014/18, позивачем [PERSON] сплачено 550грн.. (а.с.38 т.1) За офіційний виклик [PERSON] для огляду експертом пошкодженого автомобіля [PERSON] сплачено 45 грн. 96 коп.. За офіційний виклик ПрАТ СК «Перша» для огляду експертом пошкодженого автомобіля [PERSON] сплачено 47 грн. 40 коп.. Отже, загальна сума завданої [PERSON] матеріальної шкоди становить 21948,96 + 550 + 45,96 + 47,40 = 22592 гривні 32 копійки. Згідно із Висновком експерта № 126Е - 02/15 з автотоварознавчого дослідження від 02.03.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «TOYOTA Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкоджень, під час ДТП, в цінах на 02.11.2013 року складає 93 983,08 грн. ( а.с.72-87 т.1). За проведення автотоварознавчого дослідження, [PERSON] було сплачено 800 грн.. Таким чином, матеріальний збиток власника [PERSON] визначено в 93 983,08 грн. Згідно страхового полісу №АЕ /0467635 було застраховано цивільну відповідальність водія [PERSON] (а.с.166 т.1). Аналізуючи подані суду докази, суд враховує, що за висновком експерта №579а від 06.11.2015р. вказано, що «В ситуації яка склалася при технічних параметрах, які вказані водієм [PERSON] і містяться в матеріалах адміністративної справи, в діях водія автомобіля Ford-Transit [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Toyota-Corolla [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.10.1,10.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. За п.2 даного висновку вбачається, що «Оскільки слідів руху автомобіля Toyota-Corolla до місця зіткнення не має, тому визначитися чи здійснював даний автомобіль маневр розвороту (повороту ліворуч) в момент зіткнення чи безпосередньо перед ним експертним шляхом не видається за можливе. З урахуванням відеозапису, який наданий на дослідження можливо лише вказати, що в момент потрапляння в об'єктив відеокамери автомобіля Toyota-Corolla до моменту контактування відбувалося зміщення даного автомобіля з правої смуги руху на ліву. За п. 4 даного висновку експерт зазначив, що наявність слідів гальмування на проїзній частині, може свідчити про працездатність гальмівної системи, що дозволяє вказати, що система виконує свої функції, зберігаючи значення основних параметрів (а.с.4-14 т.2). Виконання даного експертного висновку проводилося експертом на підставі даних з матеріалів адміністративної справи за №128/6296/13-п та пояснень наданих в протоколі судового засідання від 30.12.2013р. по 31.01.2014р. В своїх поясненнях в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що зупинився на узбіччі купити капусти. Потім завів двигун, ввімкнув ближнє світло фар, ввімкнув правий поворот, впевнився, що зліва немає автомобілів і почав рухатися в крайній правій. Проїхавши 20 м. він перестроївся в ліву полосу, так як йому потрібно було розвернутися в напрямку м. Вінниці. Оскільки в цьому місці осьова лінія була подвійна, він вирішив рухатися до найближчого розриву осьової де можна буде зробити розворот. Проїхавши 150-200 м. він почув удар в задній правий бік автомобіля. Також зазначив, що рухався зі швидкістю 20 км/г по правій полосі, після перестроювання на ліву полосу зі швидкістю 60 км/г. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні по слуханню справи про вчинення адміністративного правопорушення суду показав, що водій автомобіля «Тойота» купив у них капусту та виїжджаючи з базару проїхав метрів 20 з правої смуги та став. В цей момент рухався бус і вони зіткнулися. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні по слуханню справи про вчинення адміністративного правопорушення суду показала, що в день події до базару під'їхав чоловік на легковому автомобілі купляти капусту. Купивши капусти, він проїхав 20 м. і почав різко повертати. Він виїхав на центр дороги, а по дорозі їхав бус, і трапилося зіткнення. Вказані покази свідків відповідають поясненням самого [PERSON], наданими на місці ДТП 02.11.2013р. за якими [PERSON] власноруч зазначив, що проїхав 20 м. перестроївся в лівий ряд, щоб знайти місце для розвороту, для повороту наліво і в цей час почув удар в правий задній бік (а.с.160 т.1). Зазначення про те, що [PERSON] проїхав по лівій смузі 150-200 м. з'являються лише в судовому засіданні, при слуханні справи за ст.124 КУпАП, та не підтверджуються власноруч написаними поясненнями самого [PERSON] наданими на місці ДТП та показами вищевказаних свідків. Також суд враховує, що відповідно до довідки Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 28.05.2014р. №485 територія АЗС «WOG» знаходиться на відстані 93 м. знаку «Показник відстаней» який в свою чергу знаходиться лише на відстані 6 м. він базарного майданчику, що всього складає максимальну відстань у 99 м. Вказані версії обох водіїв були предметом експертного дослідження від 20.03.2014р. за №199/14-21 і за висновком експерта зазначено, що в діях водія [PERSON] відсутні невідповідності технічним нормам вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України (а.с.192-196 т.1). При розгляді версії водія [PERSON] за якою автомобіль Тойота виїхав без вмикання сигналу повороту з наступним гальмуванням та виконанням маневру розвороту на смугу руху його автомобіля Форд на відстані 30-35 м. перед даним автомобілем можливість попередження даного ДТП полягала у виконанні водієм Тойоти [PERSON] вимог п.п.10.1,10.3, лінії 1.3 горизонтально дорожньої розмітки, а водій автомобіля Форд [PERSON] не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом виконання технічних норм вимог п.12.3 ПДР України. Дана версія є підтвердженою як поясненнями [PERSON] так і самого [PERSON], наданими на місце ДТП, так і підтверджена показами свідків [PERSON] та [PERSON] Також дана версія розвитку подій є підтвердженою непрямими доказами у вигляді експертних висновків від 20.03.2014р. за №199/14-21 та №579а від 06.11.2015р. Під час допиту експерта [PERSON] в судовому засіданні експертом є підтвердженим вірогідність версії за якою ДТП сталося за обставин вказаних водієм [PERSON] та наміром водія автомобіля Тойота [PERSON] виконати маневр розвороту. Зазначив, що даних про технічну несправність гальм в автомобілі [PERSON] не здобуто. Гальмівна система виконувала свої функції. Таким чином, суду є підтвердженими відсутність в діях водія [PERSON] порушень вимог ПДР України, зокрема п.12.1,12.3,13.1 ПДР України, а саме: п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди»; п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу» та не доведеним наявність несправностей гальмівної системи автомобіля Ford-Transit під час ДТП, що могла на думку сторони [PERSON] привести до зіткнення транспортних засобів з вини водія [PERSON]. Разом з цим, суд оцінивши всі надані суду докази в сукупності вважає доведеним невідповідність дій водія [PERSON] нормам п.10.1,10.3 ПДР України. А саме, водієм не було виконано п.10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п.10.3 ПДР - «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися». Тому, судом є встановленою причинно наслідковий зв'язок між неправомірністю дій водія [PERSON] який не впевнився перед перестроюванням, що це не створить перешкоди та не буде небезпечним для інших учасників руху, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням водія [PERSON], що привело до пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальну шкоду. За ст. ст.22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування збитків. При цьому, збитком є: витрати, яких особа зазнала в зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсягу особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода була завдана не з її вини. За ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Так, у відповідності до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами і доповненнями, шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках, що була здійснена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювана шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв'язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об'єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно- правова презумпція заподіювана шкоди. Відсутність у діях відповідача складу адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. За змістом абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню і в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При цьому, положення ч.3 ст.61 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. Проте вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною в ДТП особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки , відшкодовується на загальних підставах, а саме : 1)шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» : Ст. 3 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Ст.5 об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ст.6 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст.22 зазначеного закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За п. 22.2 у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування» у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно п. 36.1 ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Зі змісту п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року N 4 випливає, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового ш дання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Страхова відповідальність [PERSON] підтверджується страховим полісом укладеним з ПАТ СК «Перша» № АЕ /1700380 (а.с.88 т.1). Ліміт шкоди заподіяної майну складає 50 тис. грн. В межах ліміту суд вважає за необхідне стягнути матеріальну шкоду завдану [PERSON] з ПАТ СК «Перша» в розмірі доведеному звітом №14/278 від 22.07.2014р. в розмірі 21 948 грн.96 коп. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди заявлених [PERSON] в розмірі 3000 грн., суд враховує, що ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю чи стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в наслідок протиправної поведінки відносно неї, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Ст.1167 ЦК України вказує, що моральна шкода завдана фізичній, або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Оскільки, майно позивача [PERSON] було пошкоджено, він зазнав душевних страждань, переніс нервовий стрес в наслідок скоєння ДТП, поведінки винної особи, був змушений змінити свої життєві плани, займатися ремонтом автомобіля, підшуканням майстрів, запасних частин, що створювало труднощі у повсякденному побуті, витрачав час на ремонт, чисельні поїздки по справах пов'язаних з ремонтом, необхідністю захисту своїх прав тому, суд зважаючи на розмір спричиненої шкоди, виходячи з наслідків неправомірності дій відповідача вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди є доведеними, а вимоги такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Моральну шкоду в сумі 3000 грн. слід стягнути за заявленими позовними вимогами з [PERSON] В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], ПАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди та судових витрат слід відмовити в зв'язку з недоведеністю причинно-наслідкових неправомірних дій [PERSON], що призвели до ДТП від 02.11.2013р. Визначаючись щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати пов'язані з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати по оплаті судового збору, витрати на правову допомогу, витрати пов'язані з явкою до суду, витрати пов'язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати пов'язані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Судом є встановленими, що [PERSON] понесено витрати за оплату судового збору 487,20 грн., витрати на оплату проведення автотоварознавчого дослідження на суму 550 грн. та послуги адвоката в сумі 11 262,40 грн. Вказані витрати в сукупності слід стягнути з кожного з відповідачів у рівних частках по 5775,00 грн. В стягненні судових витрат за позовом [PERSON] слід відмовити в зв'язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: approved