Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що за рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 26.06.2013 року стягуються аліменти з батька [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в зв"язку з тим, що відповідач мав постійне місце роботи та заробітну плату, однак на даний час у відповідача змінився майновий стан, так як значну частину заробітку отримує в натурі, який приховує, також змінився її майновий стан, оскільки малолітня дитина з досягненням певного віку стала мати більші потреби, зокрема у забезпеченні харчуванням в дитячому садку, одягом, взуттям, крім того значно зросли її витрати на оплату комунальних послуг та на харчування дитини, а тому виникла необхідність у зміні розміру аліментів із частки від заробітку (доходу) батька на тверду грошову суму, а тому просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та дала пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Матвійчук В.А. позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач має постійне місце роботи та заробітну плату, з якої з 2013 року постійно сплачує аліменти на дочку [PERSON] за рішенням суду, інших доходів крім заробітної плати не має, при цьому на даний час перебуває в шлюбі, в якому у нього народилась дитина в 2015 році, в зв"язку з чим має непрацездатних утриманців дружину та дитину, також батьки, з якими зареєстрований, є пенсіонерами, потребують допомоги, тобто його майновий стан погіршився, а тому не має можливості сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. за відсутності таких доходів, крім того заявлені позивачем витрати на дитину є додатковими витратами, про які не заявляється у заяві, просять відмовити у задоволені позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Із оглянутого виконавчого листа №572/2455/13-ц вбачається, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 26.06.2013 року [PERSON] зобов'язаний до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.4). Згідно довідки ВДВС Маневицького РУЮ (а.с.6) судом достовірно втсановлено, що [PERSON] виконує рішення суду та постійно сплачує аліменти на дочку [PERSON] шляхом відрахування із заробітної плати. Суд вважає за необхідне при вирішенні даного спору керуватись правовим висновком Верховного Суду України, що висловлений постановою від 05 лютого 2014 року у справі №6-143 цс13, який встановлює, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно положень ст.ст.182, 184 СК України, роз"яснень, що містяться в п.п.17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.192 СК України та роз'яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" - розмір аліментів, визначений за судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно положень ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із пояснень позивача встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає з матір"ю і знаходиться на її утриманні, дитина відвідує дитячий садок, в зв"язку з чим мати несе витрати на оплату харчування дитини, що вбачається із огялутих квитанцій, позивач з жовтня 2013 року є працюючою у ВДВС Сарненського РУЮ і отримує постійний дохід у виді заробітної плати, [PERSON] з дитиною проживає в квартирі своєї матері, яка і несе витрати по оплаті комунальних послуг. Отже, судом достовірно встановлено, що на момент винесення рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26.06.2013 року [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною і мала дохід лише у виді соціальної допомоги, однак з жовтня 2013 року є працездатною і за місцем постійної роботи отримує заробітну плату та щомісячно отримує аліменти, що свідчить про покращення її майнового стану на даний час, при цьому позивач не надала належних та допустимих доказів особистих витрат на утримання житла, тощо, які перешкоджають утриманню дитини шляхом придбання продуктів харчування, взуття, одягу, виходячи із наявних фінансових ресурсів, також суд вважає, що фіскальні чеки на придбання ліків на лікування дитини, квитанції про оплату харчування в дитячому садку є додатковими витратами та їх стягнення регулюється ст.185 СК України. Із пояснень сторони відповідача, оглянутих документів (а.с.18-38), встановлено, що [PERSON] у повному обсязі виконує аліментні зобов"язання, перебуває у трудових відносинах з ТзОВ "Крайімпекс" з квітня 2013 року і по даний час, де отримує заробітну плату із посадового окладу водія в сумі 1325 грн., з січня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в якому народилась дочка [PERSON], [INFO] року, тобто має ще двоє утриманців, які потребують майнового забезпечення, також зареєстрований в сім"ї батьків в с.Прилісне, які є пенсіонерами, а мати є інвалідом ІІ групи, тобто у відповідача як платника аліментів з моменту винесення судового рішення від 26.06.2013 року про стягнення аліментів на утримання дитини погіршився, а не покращився майновий стан. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем на підтвердження позовних вимог в частині того, що у відповідача змінився майновий стан, так як значну частину заробітку отримує в натурі, який приховує, не представлені будь-які належні докази, при цьому відповідач, надавши докази свого сімейного та майнового стану повністю спростував ці доводи позивача, крім того судом не здобуто доказів погіршення сімейного, майнового стану стягувача аліментів, та покращання сімейного, майнового стану боржника, що є підставами для зміни розміру аліментів, крім того судом не встановлені інші істотні обставини, які б свідчили про наявність правових підстав для застосування ч.1 ст.184 СК України, при стягненні аліментів на дитину, також недоведеним є розмір аліментів в сумі 2000 грн. щомісячно, так як судом з"ясований менший розмір місячних витрат матері на дитину в цілому, в зв"язку з чим порушується принцип рівності обов"язків батьків по утриманню дитини, а тому позовні вимоги про зміну розміру аліментів, визначених за рішенням суду, є необґрунтованими.

Outcome: dismissed