Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Селидіввугілля», публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, та просив стягнути з державного підприємства «Селидіввугілля» 42\~000,00 грн., публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» 6\~000,00 грн., публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 32\~000,00 грн., приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» 60\~000,00 грн. посилаючись на те, що отримав професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. Крім того Позивач просив стягнути з відповідачів витрати пов`язані з надання правової допомоги у розмірі 3000,00 грн., а саме: з ДП «Селедіввугілля» 800,00 грн., з ПАТ «АМКР» 500,00 грн. з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 700,00 грн. з ПРАТ «СУХА БАЛКА» 1000,00 грн. Довідкою МСЕК позивачу первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, пов`язану з професійним захворюванням. Вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що у позивача змінився його образ та якість життя, він не може працювати, допомагати своїй сім`ї, що завдає йому моральних страждань. Позивача турбують задишка при незначному фізичному навантаженні, утруднене дихання, сильний сухий приступоподібний кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальна слабкість, підвищена втома, запаморочення, головний біль, періодичне підвищення артеріального тиску. Біль у попереково-крижовому та шийному відділах хребта, у плечових, ліктьових і колінних суглобах, що завдає Позивачу незручності, зокрема йому важко пересуватись. Він не працює з листопада 2018 року. За станом здоров`я вимушений був звільнитися у віці 48 років. Пересуваючись по вулиці, Позивач відчуває постійну задишку, у зв`язку з чим підвищується пульс, що також заважає нормальній життєдіяльності. Перебуваючи у громадських місцях, транспорті, Позивач, відчуваючи приступ кашлю, часто бачить на власні очі, як на нього звертають увагу оточуючі, помилково вважаючи, що Позивач хворіє на інфекційні хвороби, а відтак становить загрозу для перехожих. Це негативно впливає на психоемоційний стан здоров`я Позивача, він замикається у собі. У зв`язку з хворобою Позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування Позивач змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 140 000,00 грн., які просив стягнути з відповідачів. 10 липня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду справи 10 серпня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 10 серпня 2020 року судом постановлена ухвала про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до державного підприємства "Селедіввугілля", публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, 14.09.2020 року. ДП «Селедіввугілля» скористалось правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання їй моральної шкоди та її розмір. Зазначив, що на момент виникнення та у період розвитку професійного захворювання, а також на момент встановлення втрати працездатності, не знаходився у трудових відносинах з підприємством. ПАТ «АМКР» скористалось правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва. Вказав, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місяцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборони на проведення робіт у шкідливих умов праці. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Таким чином, на думку ПАТ «АМКР» будь-яких порушень законодавства про працю відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, ПАТ «АМКР» не вчиняв. Також, ПАТ «АМКР» не погоджується з розміром витрат на правову (правничу) допомогу. ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» скористалось правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Вважає, що позивач з власної волі виконував важку роботу, свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилося у недбалому ставленні до свого здоров`я, та як наслідок і спричинило виникнення у нього професійного захворювання. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу. ПрАТ «СУХА БАЛКА» своїм правом на надання відзиву не скористалось. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено\~та матеріалами\~справи підтверджено,\~що [PERSON] \~працював:\~у Державному\~підприємстві «Селедіввугілля»\~з 06.04.1992\~року по\~11.02.1997\~року (4\~роки 10\~місяців 6\~днів)\~слюсарем черговим\~та з\~ремонту устаткування;\~у ш.\~«Новогродовська»,\~ДП «Селедіввугілля»,\~ДП «Авангард»,\~ЗАТ «Вугледобича»\~з 13.02.1997\~року по\~14.07.1997\~року (5\~місяців 2\~дні)\~з 21.07.1997\~року по\~05.08.1999\~року (2\~роки 0\~місяців 16\~днів),\~з 20.08.1999\~року по\~12.02.2002\~року (2\~роки 5\~місяців 24\~дні)\~гірничим майстром;\~у Шахтоуправлінні\~Криворізький державний\~гірничо-металургійний\~комбінат «Криворіжсталь»,\~правонаступником якого\~є Публічне\~акціонерне товариство\~«АрселорМіттал Кривий\~Ріг» з\~19.03.2002\~року \~по 31.10.2002\~року (7\~місяців 13\~днів)\~ підземним\~гірником;\~у ш.\~«Октябрська»,\~Публічного акціонерного\~товариства «Криворізький\~залізорудний комбінат»\~з 24.12.2002\~року по\~30.07.2008\~року (5\~років 7\~місяців 7\~днів)\~ підземним\~гірником;\~у Приватному\~акціонерному товаристві\~«СУХА БАЛКА»\~з 15.09.2008\~року по\~22.10.2018\~року (10\~років 1\~місяць 8\~днів)\~ підземним\~гірником,\~машиністом підземної\~установки та\~підземним підривником. Всього Позивач працював в умовах шкідливих факторів 25 років 5 місяців. 21 лютого 2020 року на підприємстві де працював на той час Позивач у Приватному акціонерному товаристві «СУХА БАЛКА» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , про що складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Згідно з п. 17 Акту, працюючи на шахті ім. Фрунзе підземним підривником з 15.09.2008 року по 21.01.2009 року, та з 15.08.2011 року по 22.10.2018 року, виконував весь комплекс вибухових робіт при веденні підземних гірничих робіт та підземного видобутку руди. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концетрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 30.01.2020 року №208 підставою для встановлення професійних захворювань, також послужив профмаршрут: 06.04.1992 року - 11.02.1997 року ГРОВ, ш. «Новгородська», ДП «Селедіввугілля»; 13.02.1997 року 14.07.1997 року, 21.07.1997 року 05.08.199 року, 20.08.1999 року 12.02.2002 року гірничий майстер, ш. «Новогородська», ДП «Селедіввугілля», ДП «Авангард», ЗАТ «Вугледобича»; 19.03.2002 року 31.10.2002 року підземний гірник, ш. ім. Артема ШУ ПАТ «АМКР»; 24.12.2002 року 30.07.2008 року підземним гірником у ш. «Октябрська», ПАТ «Кривбасзалізрудком»; 02.02.2010 року 15.08.2011 року машиніст підземної установки, ш. ім. Фрунзе, ПрАТ «СУХА БАЛКА». Згідно з п.16 Акту на момент розслідування хворий [PERSON] на підприємстві не працює (22.10.2018 року - звільнено). Відповідно до п. 18 Акту причина виникнення хронічного професійного захворювання: Пил переважно фіброгенної дії: пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично-допустиму концетрацію в 2,4 рази по ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны») (4,8 мг/ м3, при ГДК 2,0 мг/ м3). Довідкою МСЕК серія 12ААА №078940 від 28.04.2020 року позивачу первинно було встановлено 30% (тридцять) втрати професійної працездатності по професійному захворюванню ХОЗЛ, з 21.04.2020 року по 01.05.2021 року (належним чином завірена копія довідки додається до матеріалів справи). Довідкою МСЕК серія 12ААБ №017970 від 28.04.2020 року позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності з 21 квітня 2020 року до 01 травня 2021року, причина інвалідності професійне захворювання. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст.ст.153, 2371КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 2371КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 2371КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.\~237 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідачі під час роботи позивача допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 30.01.2020 року №208 підставою для встановлення професійних захворювань послужив профмаршрут: робота у Державному підприємстві «Селедіввугілля» з 06.04.1992 року по 11.02.1997 року (4 роки 10 місяців 6 днів) слюсарем черговим та з ремонту устаткування; у ш. «Новогродовська», ДП «Селедіввугілля», ДП «Авангард», ЗАТ «Вугледобича» з 13.02.1997 року по 14.07.1997 року (5 місяців 2 дні) з 21.07.1997 року по 05.08.1999 року (2 роки 0 місяців 16 днів), з 20.08.1999 року по 12.02.2002 року (2 роки 5 місяців 24 дні) гірничим майстром; у Шахтоуправлінні Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 19.03.2002 року по 31.10.2002 року (7 місяців 13 днів) підземним гірником; у ш. «Октябрська», Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» з 24.12.2002 року по 30.07.2008 року (5 років 7 місяців 7 днів) підземним гірником; у Приватному акціонерному товаристві «СУХА БАЛКА» з 15.09.2008 року по 22.10.2018 року (10 років 1 місяць 8 днів) підземним гірником, машиністом підземної установки та підземним підривником. Таким чином, доводи відповідачів про те, що на момент виникнення та у період розвитку професійного захворювання, а також на момент встановлення втрати працездатності, не знаходився у трудових відносинах з підприємством, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються наданими позивачем доказами. Суд також відхиляє заперечення відповідачів в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи Відповідачів щодо відсутності доказів їх вини суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцями своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Велика Палата Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 05 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463 цс 18) зазначила: «Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійного захворювання (ХОЗЛ), відсоток втрати позивачем професійної працездатності (30 відсотків), стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 110 000 грн., а саме з державного підприємства «Селидіввугілля» 33\~000,00 грн., публічного акціонерного товариства «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» 4 700,00 грн., публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 25\~000,00 грн., приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» 47\~300,00 грн. що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 140 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Суд завжди повинен знаходити розумний баланс між вмотивованістю судового рішення як гарантією реалізації принципу верховенства права та часом, витраченим на пошук відповідей на всі без винятку аргументи сторін. Безумовно, сторона, яка подає заяву чи скаргу, зацікавлена, щоб суд у своєму рішенні надав відповідь на кожен аргумент, та це не виключає можливості зловживання такою стороною своїми правами. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) з цього питання виробив практику пошуку відповідного балансу. Так, у ряді його рішень міститься вказівка на те, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен аргумент заявника; ст. 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінювання, що є предметом регулювання, насамперед, національного законодавства та оцінювання національними судами (зокрема, рішення у справі «Суомінеен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97). У п. 96 рішення у справі «Вагнер та J.M.W.L. проти Люксембургу» (Wagner and J.M.W.L. v. Luxembourg, №76240/01) та у п. 72 рішення у справі «Фабрі проти Франції» (Fabris v. France, №16754/08) ЄСПЛ підкреслив, що навіть якщо суди не зобов`язані викладати мотиви відмови стосовно кожного доводу сторін, вони не звільнені від обов`язку розглядати їх належним чином і надавати оцінку основним наданим доводам. Крім того, якщо ці доводи стосуються прав і свобод, що гарантовані Конвенцією і протоколами до неї, національні суди повинні розглядати їх в обов`язковому порядку і з особливою ретельністю, тому що йдеться про засади принципу субсидіарності. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає необхідним, при частковому задоволенні позову, стягнути з кожного відповідача судовий збір по 840,80 грн. на користь держави. Також суд відхиляє доводи Відповідача про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу не відповідає вимогам співмірності, визначених у\~статті 137 ЦПК України, а також засадам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). За правилами ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 02 липня 2020 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Ратушною Р.П. укладено договір про надання правової допомоги, в якому міститься детальний опис наданих адвокатом послуг, а також надані акт приймання-передачі правничої допомоги від 02 липня 2020 року та копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 3000 грн. за складання позовної заяви. Виходячи з наведеного, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на надану професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн., а саме з ДП «Селедіввугілля» 800,00 грн., з ПАТ «АМКР» 500,00 грн., з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 700,00 грн., з ПРАТ «СУХА БАЛКА» 1000,00 грн.

Outcome: partial