Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Обгрунтовує позов тим, що 14 жовтня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей. Відповідач з часу розірвання шлюбу у 2014 році ухиляється від виконання своїх обов'язків із виховання дітей, зокрема не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не спілкується з синами, не цікавиться їх вихованням, не надає їм матеріального утримання. З цих підстав позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених у позовній заяві обставин та просила задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав з викладених у позовній заяві обставин та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав суду письмові заперечення, відповідно до яких позову не визнав. Вказав, що жодним чином не самоусувався від виховання дітей. Після розірвання шлюбу до від'їзду на роботу за кордон часто бачився з дітьми, водив їх до садочку, школи і на позашкільні заняття, купував іграшки, одяг, перераховував грошові кошти позивачу на утримання дітей. Він жодним чином не відмовляється брати участь у вихованні та утриманні дітей і в подальшому. Робота за кордоном має тимчасовий характер, по її закінченні він зможе повернутись в Україну. На даний час він спілкується з дітьми за допомогою інтернет-зв'язку. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зіславшись на мотиви, викладені у письмових запереченнях. Вказала, що визначених законом підстав позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітніх дітей немає. Він не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, спілкується за дітьми, надає їм матеріальне утримання у вигляді часткового забезпечення одягом, іграшками, грошових переказів. У силу обставин на даний час відповідач тимчасово перебуває на роботі за кордоном, тому не може приділяти дітям достатньої уваги, але це не є підставою розлучення з ними. Представник третьої особи служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради [PERSON] у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування, вважає, що наявні підстави позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14 жовтня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2014 року. Від даного шлюбу в сторін є двоє дітей - син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29 липня 2008 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 січня 2012 року, виданим Відділом державно реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с.7-8). Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, та з її пояснень у судовому засіданні, з 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, він не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не спілкується з синами, не цікавиться їх вихованням, не надає їм матеріального утримання. Перевіряючи зазначені доводи позивача суд дослідив надані нею докази. Так, з довідки № 491, виданої 10 березня 2016 року ТОВ "КомЕнерго-Тернопіль-2", неповнолітні сини сторін [PERSON], [PERSON] зареєстровані разом з матір'ю (позивачем [PERSON].) [ADDRESS] (а.с.9). Як убачається з довідки № 244 від 01 березня 2016 року, виданої Тернопільською міською дитячою комунальною лікарнею, діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], знаходяться на обліку в поліклінічному відділенні Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні. На огляд до лікаря-педіатра діти приходять в супроводі матері [PERSON] Батько [PERSON] з дітьми на огляд до лікаря-педіатра не приходив та здоров'ям їх дітей не цікавиться (а.с.10). Відповідно до довідки № 33 від 11 лютого 2016 року, виданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 4, [PERSON] навчається в зазначеній школі в 1-В класі. Батько [PERSON], [PERSON], ніколи не цікавиться шкільними справами дитини, не забирає дитину зі школи, не відвідує батьківських зборів, ніколи не спілкувався з вчителем (а.с.11). Згідно з довідкою № 15 від 17 лютого 2016 року, виданої Тернопільським дошкільним навчальним закладом №25 Управління освіти та науки Тернопільської міської ради [PERSON], [INFO], відвідує молодшу групу №3. Батько [PERSON], [PERSON], не цікавиться справами дитини, не забирає дитину з садочку, не відвідує батьківських збори (а.с.12). Відповідно до характеристики [PERSON] за місцем роботи вона працює на посаді директора лікувально-діагностичного центру "Румед-Т" з вересня 2012 року та характеризується виключно позитивно (а.с.13). Також судом досліджено докази, надані службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради: Як слідує з висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29 червня 2016 року №549, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.38). Відповідно до акту бесіди від 18 травня 2016 року, проведеного психологом-консультантом Тернопільської міської психолого-медико-педагогічної консультації [PERSON] з дитиною [PERSON], метою обстеження якого було з'ясувати, яка участь батька у житті дитини, встановлено таке: [PERSON] іде на контакт з дорослими поступово. Емоційний стан ззовні спокійний. Лише після кількох запитань про батька хлопчик почувався напружено, виявляв хвилювання та образу. Виявлено високу емоційну залежність від матері та відмову дитини від контакту з батьком. Відсутність на малюнку тата [PERSON] пояснив так: «В мене є тато, але тут він не поміщається. Зараз тато кудись поїхав, він не дзвонить до нас. Заблокував мій номер телефону, я не знаю, де він зараз. Тато поїхав вже давно». Тісний контакт є між [PERSON], братом та мамою. Спогади про батька для хлопчика є болючими і травматичними, викликають почуття покинутості та образи. (а.с.39). Представником відповідача у судовому засіданні також було надано ряд доказів на обгрунтування його заперечень на позов, зокрема: - копії товарних чеків від 25 серпня 2016 року на суму 2135 гривень, від 16 серпня 2016 року на суму 940 гривень, від 23 серпня 2016 року на суму 890 гривень, від 19 серпня 2016 року на суму 740 гривень, від 18 серпня 2016 року на суму 510 гривень, від 18 липня 2016 року на суму 1829 гривень, від 27 серпня 2015 року на суму 641,50 гривень, від 19 вересня 2016 року на суму 1749 гривень, від 02 жовтня 2016 року на суму 741 гривня, від 09 жовтня 2016 року на суму 380 гривень, якими підтверджено придбання дитячого одягу, взуття, іграшок та приладдя для школи (а.с. 54-56, 100); - чек від 31 травня 2016 року про електронний переказ на ім'я [PERSON] грошових коштів у розмірі 2000 гривень, повідомлення УДППЗ "Укрпошта" про надходження поштового переказу 07 липня 2016 року, на суму 2000 гривень, найменування адресата: [PERSON] [ADDRESS], яке повернуто [PERSON] у зв'язку з неотриманням адресатом; повідомлення №18 (повторне) ТД УДППЗ "Укрпошта" від 11 липня 2016 року про надходження поштового переказу на ім'я [PERSON] на суму 2000 гривень (а.с. 57, 60); - чек від 26 липня 2016 року про електронний переказ на ім'я [PERSON] грошових коштів у розмірі 1000 гривень (призначення: аліменти) та повідомлення №42 (повторне) ТД УДППЗ "Укрпошта" від 31 серпня 2016 року про надходження поштового переказу на ім'я [PERSON] на суму 1000 гривень; - чек від 07 вересня 2016 року про електронний переказ на ім'я [PERSON] грошових коштів у розмірі 1000 гривень (призначення: аліменти) (а.с. 59); - чеки від 18 жовтня 2016 року та від 25 листопада 2016 року про електронні перекази на ім'я [PERSON] грошових коштів у розмірі по 1000 гривень (призначення: аліменти) (а.с. 100). Крім цього, за клопотанням сторін, на підтвердження їх доводів і заперечень, судом у судовому засіданні допитано свідків. Так, свідок [PERSON] (кума позивача [PERSON].) пояснила, що [PERSON] добре ставився до дітей. З 2014 року вона його не бачила, місце перебування відповідача їй не відоме. Чи спілкується він з дітьми на даний час, їй не відомо. У [PERSON] вже створена нова сім'я, діти проживають із нею. Свідок [PERSON] (батько позивача) пояснив, що дітей виховує мама (його дочка) з вересня - жовтня 2014 року. Зять ([PERSON].) рідко бував удома (відрядження і таке інше), приїжджав лише на вихідні, це тривало близько п'яти років. З онуками він бачиться щоденно. В його присутності ніяких контактів дітей із батьком (відповідачем) він не бачив. До грудня 2015 року відповідач зустрічався із дітьми, брав їх до себе, вони спілкувались. Про те, чи спілкуються діти із батьком на даний час, йому не відомо, дітей про це не запитує. Свідок [PERSON] (мати позивача) пояснила, що вихованням дітей займається її дочка. Більше року батько до дітей не появлявся. До розлучення відповідач працював у Києві, приїжджав до дітей зрідка. [PERSON] з дітьми постійно. Останній раз відповідач бачився із дітьми у грудні 2015 року. Після зустрічей з батьком діти повертались нервові. Новий чоловік [PERSON] дуже добре ставиться до дітей. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала в сім'ї сторін нянею дітей приблизно з 2012 по 2015 рік. Коли вона прийшла до них на роботу, відповідач працював у Києві, приїжджав на вихідні. Але навіть коли його не було, вона бачила, що він спілкувався з дітьми через інтернет, по скайпу. Діти виросли і вона вже не працює в них, але за дітьми сумує, то часом зідзвонюється з ними. Одного разу по телефону (десь у вересні 2016 року) [PERSON] їй розповідав, що він спілкувався з татом по телефону. В 2015 році [PERSON] часто дзвонив до неї, щоб зустрітись із дітьми. Близько 5-10 разів він разом із нею та дітьми ходив на прогулянки, на святкові ранки. Коли приходила до дітей, то бачила нові іграшки, вони казали, що це тато купив. Діти про батька позитивно відгукуються. Дітей він ніколи не сварив. Свідок [PERSON] (мати відповідача) пояснила, що її син піклується про дітей. Один раз на тиждень вона бере дітей до себе. Діти приїжджають десь о 10 - 11 годині і залишаються близько до 19 години вечора. Вони спілкуються з батьком по скайпу. Під час спілкування діти постійно говорять, що люблять тата. Такі «зустрічі» відбуваються дуже позитивно. [PERSON] все пояснює дітям, запитує, як справи в школі тощо. Діти прислухаються до тата, по скайпу читають, грають у шахи. Син виїхав з України у січні 2016 року. Зразу після виїзду не було можливості спілкуватись. А приблизно з весни діти спілкуються з батьком постійно. Також, з огляду на вік старшої дитини - [PERSON], якому є повних вісім років, суд вислухав у судовому засіданні його пояснення про відносини з батьком, в ході яких підтверджено, що на даний час вони спілкуються за допомогою інтернет-зв'язку, він любить і чекає тата. Будь-яких інших доказів на обгрунтування своїх вимог та заперечень сторони не надавали. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної забезпеченості. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позивач стверджувала, що з моменту розірвання шлюбу і по даний час відповідач не бере участі у вихованні дітей, бачив їх лише декілька разів, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав. Однак, судом здобуто докази про те, що до грудня 2015 року відповідач брав участь у вихованні дітей, періодично бачився з ними, що підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] З січня 2016 року відповідач перебуває за кордоном. З весни 2016 року спілкування відповідача з дітьми відбувається за допомогою інтернет-зв'язку, що підтверджено показаннями свідка [PERSON] та поясненнями дитини [PERSON] Упродовж травня 2016 року - листопада 2016 року відповідач пересилав кошти на утримання дітей, які його мати [PERSON] перераховувала позивачу поштовими переказами та купувала дітям одяг, іграшки, шкільне приладдя, що підтверджується як показаннями свідка [PERSON], так і письмовими доказами у справі (чеками, квитанціями, повідомленнями про повернення поштових переказів). Крім того, позивач у судовому засіданні не заперечувала, що мати відповідача приносила їй одяг для дітей. Висновком органу опіки і піклування від 29 червня 2016 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки: - зі слів [PERSON] з'ясовано, що батько не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання синів, не виявляє інтересу до виховання та навчання, не цікавиться станом здоров"я дітей, не створює умов для фізичного, духовного та морального розвитку синів; - з інформації, наданої школою, дитячим садочком та медичним закладом, батько дітей не виявляє інтересу до виховання та навчання дітей, не цікавиться станом їх здоров'я; - з акту бесіди зі старшим сином зясовано, що дитина відмовилася від контакту з батьком; - [PERSON] на засідання комісії жодного разу не з"явився, не повідомив про причини своєї відсутності та жодних письмових пояснень чи заперечень щодо заявленого позову не надсилав, не звертався в службу у справах неповнолітніх та дітей щодо участі у вихованні синів шляхом встановлення графіку побачень з малолітніми [PERSON] та [PERSON]. Підсумовуючи, служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у своєму висновку вказала на те, що захищаючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] Втім, із зазначеного висновку не зрозуміло, яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] сприятиме захисту інтересів дітей. На засідання органу відповідач не з'являвся, оскільки в Україні його не було. З приводу того, що [PERSON] не звертався в службу у справах неповнолітніх та дітей щодо участі у вихованні синів шляхом встановлення графіку побачень з малолітніми [PERSON] та [PERSON], суд вважає такі мотиви у висновку необгрунтованими, оскільки при розгляді справи не встановлено, що позивач чинила відповідачу перешкоди у спілкуванні з дітьми, а тому й підстав звернення відповідача до органу опіки і піклування з цього приводу не було. Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Хоча проживання батька окремо від дитини не звільняє його від виконання батьківських обов'язків, однак у даному випадку позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Довідки з медичного закладу, дитячого садка та школи про те, що батько дітей не цікавиться станом їх здоров'я та справами у садочку, школі, не є достатніми доказами про те, що [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків по їх вихованню. В судовому засіданні малолітній син сторін [PERSON] пояснив, що любить і чекає тата, що вони з братом спілкуються з ним «через планшет», тато кличе їх приїхати до нього. Судом не виявлено в розмові дитини про батька напруженості, хвилювання та образи, як це зазначено в акті бесіди від 18 травня 2016 року. Шляхом безпосереднього спілкування з [PERSON] в судовому засіданні спростовано обставини, що викладені в зазначеному акті. Судом встановлено, що у дітей існують більш довірливі і теплі стосунки з їх матір'ю, з якою вони проживають та перебувають під її постійною опікою й турботою. Однак це не може бути підставою позбавлення відповідача батьківських прав. Після розірвання шлюбу між сторонами у жовтні 2014 року і до грудня 2015 року відповідач частково брав участь у вихованні дітей, періодично зустрічався з ними. Починаючи з 2016 року у зв'язку з його перебуванням відповідача за кордоном він не приділяє дітям достатньої уваги для їх повноцінного розвитку. Однак, з огляду на наявність спілкування між батьком і дітьми, принаймні, через засоби інтернет-зв'язку, надання дітям часткового матеріального утримання, суд не може прийти до переконання, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не зазначено обставин та не доведено, в чому матиме прояв покращення становища та інтересів дітей у разі позбавлення [PERSON]батьківських прав. Таким чином, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позивач не довела факту ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дітей, висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] є недостатньо обґрунтований, виходячи з інтересів дітей, їх права на спілкування та турботу зі сторони обох батьків, суд не знаходить достатніх підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Однак, оскільки судом установлено, що відповідачем на даний час вихованню дітей приділяється недостатньо уваги, проте позбавлення його батьківських прав у даному випадку є надто жорстким і невиправданим заходом, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed