Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач 02.04.2014 р. звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував наступними обставинами. Він працював у структурному підрозділі «Шахта ім. А.І. Гайового» державного підприємства «Артемвугілля» підземним машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду, де працював до 13.02.2014 р. Він був травмований внаслідок висипання породи під час виконання отриманого ним наряду 27.06.2013 р. о 18 год. 10 хвилин. Того ж дня о 20 год. 25 хвилин він був доставлений бригадою РПГ до травмпункту міської лікарні № 2 м. Горлівки. Після тривалого лікування пройшов огляд у МСЕК, висновком якої від 12.02.2014 р. встановлено 50 % втрати професійної працездатності, його визнано інвалідом 3 групи. Після настання нещасного випадку було складено акт про нещасний випадок. Одним із основних причин настання нещасного випадку встановлені: невиконання посадових обов'язків начальником дільниці № 55, який не забезпечив безпечне ведення робіт на дільниці; невиконання посадових обов'язків гірничим майстром дільниці № 55, який знизив контроль за безпечністю ведення робіт у зміні на дільниці та інші порушення. Відповідачем не виконані вимоги ст. 153 КЗпП України. Внаслідок нещасного випадку йому було причинено моральну шкоду, яка полягає в переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я. Крім того, він переніс фізичний біль та на теперішній час зазнає фізичних страждань, не може виконувати певні роботи у побуті, так як фізичні навантаження провокують біль у лівому стегні та колінному суглобі, у зв'язку із чим вимушений удаватися до сторонньої допомоги для вирішення господарських питань, пересувається тільки за допомогою тростини. В результаті нещасного випадку він практично не може вільно ходити. Пересування на довгі відстані без сторонньої допомоги є неможливим. Вказане призводить до великих незручностей. Він вимушений просити своїх близьких та знайомих про допомогу під час вирішення господарсько - побутових питань. Крім того, у нього порушився сон, тому змушений постійно приймати знеболюючі та заспокійливі засоби. Йому приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням його фізичних обмежень, які випливають з отриманих ушкоджень його здоров'я під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача. Моральну шкоду оцінює в 100000 гривень, які на підставі ст. 2371 КЗпП України просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на позовних вимогах, мотивуючи їх аналогічно викладеному в позовній заяві. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні зібрані в справі докази в їхній сукупності, вважає встановленим наступне. Позивач працював на підземних роботах підприємств вугільної промисловості, останнім часом - в СП «Шахта ім. А.І. Гайового» ДП «Артемвугілля» на підземних роботах (підземним електрослюсарем, машиністом горновиемкових машин) з 10.11.2003 р. по 25.07.2005 р., з 15.01.2007 р. по 13.02.2014 р., коли його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із таким, що виявилося невідповідністю працівника виконаних робіт внаслідок стану здоров'я, що підтверджено копією трудової книжки. Згідно з актом форми Н-1, затвердженим 04.07.2013 р., про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом 27 червня 2013 року о 18 годині 10 хвилин в СП «Шахта імені А.І. Гайового» ДП «Артемвугілля» з позивачем стався нещасний випадок - обвалення та обрушення породи, ґрунту тощо, внаслідок чого позивач отримав закритий оскольчастий в/суглобний злам лівої стегнової кістки у н/3 зі зміщенням. Напружений гемартроз лівого колінного суглобу. Струс головного мозку. Забійні рани голови. Травматичний шок І ст. . Причиною нещасного випадку є невиконання посадових обов'язків, невиконання вимог інструкції з охорони праці. Згідно із ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Таким чином, саме на відповідача закон покладає обов'язки по забезпеченню належних умов праці. Як вбачається з даного акту, відповідач не виконав свої обов'язки про забезпеченню безпечних умов праці, внаслідок чого стався нещасний випадок на виробництві. За наслідками огляду у МСЕК 12.02.2014 р. позивачеві первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності з 12.02.2014 р. до 01.03.2015 р. - 50 % через трудове каліцтво 27.06.2013 р. Цей факт підтверджено копією висновку МСЕК. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. В даному випадку Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту "б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності" (справа про страхові виплати.) Конституційний Суд в п. 5 мотивувальної частини роз'яснив, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином, правовою нормою, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, спричиненої у зв'язку із виконанням трудових відносин є ст. 237-1 КЗпП України. У відповідності зі ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода, може, зокрема, полягати у фізичному болю та стражданнях, які особа перетерпіла у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я. У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні та фізичні страждання. Отже, між позивачем та відповідачем виникли цивільно - правові відносини по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових відносин, які трансформувалися із відносин щодо роботи в умовах праці, безпеку якої в порушення закону не забезпечив відповідач. Таким чином, суд вважає доведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу. Суд вважає, що позивачем строки, встановлені ст. 233 КЗпП України, дотримані, оскільки висновок МСЕК виданий 12.02.2014 р., а позивач звернувся з позовом до суду 02.04.2014 р. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із глибини фізичних і моральних страждань, заподіяних позивачеві втратою професійної працездатності в результаті трудового каліцтва, а також того, що в результаті цього йому первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності. Суд також бере до уваги, що в результаті названого трудового каліцтва змінився звичний життєвий уклад позивача, він періодично змушений проходити стаціонарне й амбулаторне лікування, що обумовило необхідність нести додаткові витрати на лікування. Таким чином, значно змінився звичний життєвий уклад позивача, для поновлення попереднього стану потрібні значні зусилля з його боку. З урахуванням викладеного, суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 15000 грн. З відповідача підлягає стягненню на підставі ст. 88 ЦПК України на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок, оскільки при зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню На підставі викладеного, ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial