Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 21.03.2006 року відповідач отримав кредит увигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач підтвердив свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У зв"язку з порушенням відповідачем зобов"язань по укладеному кредитному договору станом на 06.10.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 29676, 53 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Одночасно просив стягнути понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з"явились. В справі наявне клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності, в якому також останній зазначив про те, що не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів рекомендованими листами місцем реєстрації та шляхом дачі оголошення в газеті "Житомирщина". За таких обставин у суда є всі можливості для розгляду справи в порядку заочного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що на підставі заяви відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 21.03.2006 року останній став клієнтом ПАТ комерційний банк "ПриватБанк" . Відповідачу було відкрито рахунок на який надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зі змісту п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг слідує, що при порушенні позичальником строків платежу з будь-якого із зобов"язань передбачених даним договором більше ніж на 120 діб позичальник зобов"язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Оскільки в порушення взятих на себе зобов"язань відповідач не вживав заходів щодо повернення кредитних коштів, тому станом на 06.10.2015 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 29676, 53 гривень, з яких: 3752, 25 гривень заборгованість за кредитом; 24034, 92 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, штрафи (500 гривень штраф фіксована частина та 1389, 36 гривень штраф процентна складова). Правильність нарахувань відповідачем розміру заборгованості на час розгляду справи не оспорена та не спростована. Клопотання про застосування строку позовної давності стосовно спірних правовідносин сторонами не подано. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов'язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ст.510 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.ст.610, 611ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048, ч.2 ст.1050 ЦК України. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту виконував неналежним чином, у зв'язку з чим виникла вищевказана заборгованість, до погашення якої відповідач заходів в добровільному порядку не вживає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення від 13.10.2015 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1218 гривень та проведено оплату оголошення в засобах масової інформації, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного ,

Outcome: approved