Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] , звертаючись до суду з вказаним позовом, після уточнення позовних вимог, просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме, на 1/4 частину - як за спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та на 3/4 частини - як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавців не видавалися, він позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім`я. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2021 року замінено первісного відповідача - Іванівську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області належним відповідачем - територіальною громадою в особі Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачем - територіальною громадою в особі Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області надано клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, в якому також зазначено, що при вирішенні даного позову покладаються на розсуд суду. Своїм правом на подання відзиву на позову чи заяви про визнання позову, відповідач не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до територіальної громади в особі Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною 3 статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до копії технічного паспорту, домоволодіння [ADDRESS] було побудоване до 1991 року ( а.с. 13-15). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідок № 321 від 17.05.2021, № 936 від 18.05.2021, виданих виконкомом Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, господарство [PERSON] за адресою: [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року та на 15 квітня 1991 року відносилось до категорії „колгоспний двір", головою якого був він, а членом колгоспного двору була його дружина - [PERSON] , 1925 року народження.Земельна ділянка за вказаною адресою, орієнтовною площею 0,25 га, згідно запису №103 земельнокадастрової книги с. Іванівка виділялася [PERSON] згідно постанови № 3 від 28.08.1986 року ( а.с. 51,52). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність". Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки встановлено, що спірний будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а тому голова колгоспного двору - [PERSON] та [PERSON] , яка була членом цього двору, мають право на частину в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по Ѕ частині. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.56 зворот). До спадкового майна померлої [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії спадкової справи № 255/2007, яка надійшла із Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а.с.54-66), після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняли її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] (позивач по справі), які 06.04.2007 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, кожний по 1/2 частці. Свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок, спадкоємцям не видавалося. Таким чином, після смерті [PERSON] , [PERSON] стало належати на праві власності ѕ частини (1/2+1/4) спірного домоволодіння, а позивачу [PERSON] - 1/4 частина. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). До спадкового майна належить ѕ частини вказаного вище житлового будинку з господарськими спорудами. [PERSON] за життя розпорядився своїм майном, склавши 18 грудня 2001 року заповіт на користь сина [PERSON] , позивача по справі, який було зареєстровано в реєстрі за № 116 ( а.с. 7). Згідно копії спадкової справи № 486/2016, яка надійшла із Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.27-30), позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті батька - [PERSON] . Таким чином, відповідно до ст.1218 ЦК України, до позивача [PERSON] перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] , в тому числі і на ѕ частки спірного будинку. Отже, позивач [PERSON] , після смерті батька [PERSON] , набув право власності на спірне домоволодіння в цілому (3/4 (частка, яка перейшла до нього в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ) + ј ( частка, яка перейшла до нього в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ). Листом державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 10 червня 2020 року позивачу [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище будинок в зв`язку з тим, що спадкодавцем за життя не вчинено жодних дій, які були б спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок та не було отримано правовстановлюючого документу на право власності ( а.с. 10). З довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації за № 157 від 03.03.2020 вбачається, що право власності на будинок по [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 та 03.03.2020 не зареєстровано (а.с. 8). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.. На підставі викладеного,

Outcome: approved