Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» звернулася до суду з позовом, в якому позовні вимоги, з врахуванням заяви (вх. № 2118 від 23.01.2017 року, а.с. 136-141), викладені наступним чином: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року, що становить 1081348,60 грн. та складається з кредиту 25059,00 дол. США; відсотки 17079,59 дол. США, всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає: 42138,59 дол. США, що в перерахунку по курсу НБУ станом на 11.08.2016 року (24,816590 за 1 дол. США) становить 1045736,11 грн.; комісія за РО 2136,15 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 33476,34 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 09.07.2007 року, який був укладений між Банком та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером № 2003, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 45,49 кв.м., житловою площею, 31,35 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час їх реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський [PERSON]» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах бюро технічної інвентаризації, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищевказаного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до субєкта оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, необхідні для укладення тат нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати правному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки двокімнатна квартира № 63, загальною площею 45,49 кв.м., житловою площею 31,35 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, 21, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на дане нерухоме майно за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. Представник позивача в судовому засіданні 09.11.2016 року позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. В судове засідання, призначене на 17.10.2016 року, 17.01.2017 року, 09.02.2017 року та 27.02.2017 року представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 53, 96, 150, 151). Подав до суду клопотання (вх. № 2818 від 27.01.2017 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 145). Відповідач та його представники в судовому засіданні 09.11.2016 року, 17.01.2017 року та 09.02.2017 року проти задоволення позовних вимог заперечували частково, про що надали письмові заперечення (вх. № 1606 року від 17.01.2017 року). В обґрунтування заперечень зазначено, що рішенням суду від 12.03.2013 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року. З врахуванням сум заборгованості стягнутих на підставі вищевказаного рішення суду, на даний час за розрахунком банку заборгованість відповідача, а саме: заборгованість по кредиту та часткового заборгованість по сплаті відсотків, нарахована необґрунтовано. Також, вказане рішення суду відповідач добровільно не виконав через відсутність коштів, проте рішення до примусового виконання у встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк звернуто не було. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то в цій частині позовних вимог [PERSON] погоджується з позовними вимогами частково. Так, стягнення заборгованості за основним зобовязанням не включає можливості задоволення вимог кредитора з рахунок забезпечувального зобовязання. Також, при подачі позову позивач взагалі не визначив, як того вимагає стаття 39 Закону України «Про іпотеку», початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Разом з тим, відповідач зазначає, що предметом іпотеки є квартира, яка придбана останнім за споживчим кредитом в іноземній валюті за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. При цьому, вказана квартира використовується [PERSON] та членами його сімї як місце постійного проживання, іншого нерухомого майна у власності, ані відповідач, ані члени його сімї не мають. В звязку з чим, на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ на час дії цього Закону, виконання рішення підлягає відстроченню (а.с. 110-117). Також відповідачем подано заяву (вх. № 1607 від 17.01.2017 року) про застосування строків позовної давності до заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25059,00 дол. США та заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 3894,32 дол. США, та в їх задоволенні відмовити (а.с. 123-127). В судове засідання, призначене на 27.02.2017 року відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка пр. наступний розгляд справи (а.с. 148). Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] подав до суду заяву (вх. № 6480 від 27.02.2017 року) про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, з врахуванням наданих письмових заперечень та заяви по застосування строків позовної давності (а.с. 152). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника адвоката [PERSON], оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON] банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] 09.07.2007 року укладено кредитний договір № 113/2007/Ж (далі Договір), за умовами п.п. 1.1.-1.4. яких позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 30000,00 дол. США, що складає еквівалент 151500,00 грн., на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,0% річних та кінцевим терміном повернення кредиту по 09.03.2021 року, а відповідач, зобовязувався повністю погасити кредит, сплатити проценти за користування грошовими коштами в строки та на умовах цього Договору (а.с. 7-14). Пунктом 2.5.1. Договору визначено, що позичальник зобовязується щомісячно до дати, встановлено в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частки кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку (а.с. 15-17). Також, між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON] банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] 09.11.2008 року укладено додаткову угоду до договору № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року, за умовами якого за користування кредитними коштами встановлюється плата в 16,5% річних (а.с. 23). Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статей 509, 526 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 2.7.1. Договору незважаючи на інші положення цього Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником/майновим поручителем та/або поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим Договором та/або умов Іпотечного договору. Позивач виконав свої зобовязання за договором кредиту в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18-22). Між тим відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування в терміни, передбачені Договором, внаслідок чого перед позивачем станом на 11.08.2016 року виникла заборгованість в розмірі 1081348,60 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 25059,00 дол. США; заборгованості по сплаті відсотків в сумі 17079,59 дол. США, (всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає: 42138,59 дол. США, що в перерахунку по курсу НБУ станом на 11.08.2016 року (24,816590 за 1 дол. США) становить 1045736,11 грн.); заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту в сумі 2136,15 грн. та штраф за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 33476,34 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов Договору Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Всеукраїнський [PERSON]» прийнято рішення про примусове стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12.03.2013 року, яке набрало законної сили 02.04.2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованості у розмірі 222939,28 грн., та судовий збір в сумі 2229,39 грн. (а.с. 128). У вищевказаному рішенні зазначено, що станом на 21.11.2012 року сума заборгованості за кредитним договором № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року становить 222939,28 грн. в перерахунку на національну одиницю України (за курсом НБУ 7,993 станом на 12.10.2012 року) складається з:загальна заборгованість за кредитом в сумі 200296,59 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 11848,66 грн., комісія за розрахункове обслуговування в сумі 136,35 грн., пені/штрафи на несвоєчасне погашення кредиту в сумі 10657,68 грн. На виконання вищевказаного рішення суду 08.04.2013 року Кіровським районним судом міста Кіровограда видано виконавчий лист (а.с. 143). Держаним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції 07.05.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та надано боржнику строк самостійно виконати рішення суду до 14.05.2013 року (а.с. 142). Проте, рішення суду не виконано, однак це не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, як то визначено частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України. Стаття 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Належне та своєчасне виконання зобов'язань за Договором забезпечувалось договором іпотеки (а.с. 30-36), укладеним між позивачем та відповідачем 09.07.2007 року, за умовами п. 6.1. якого, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором та/або за цим договором, в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 1.1. іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру (в подальшому за текстом предмет іпотеки та/або іпотека), за номером 63, в будинку під номером 21, що розташована в місті Кіровограді, по вулиці Героїв Сталінграда, загальною площею 45,49 кв.м. та жилою площею 31,35 кв.м. За змістом статей 610, 612, 625 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтями 589, 590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі № 6-1080цс15. За статтею 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який впливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач, [PERSON] в порушення умов Договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування ними та штрафних санкцій не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право, передбачене частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та стягнення заборгованості в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно. Позивачем направлялась [PERSON] вимога про повернення коштів з попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки від 15.08.2016 року за вих. № 12/2-41114 (а.с. 41), яка залишена відповідачем без відповіді та реагування. У відповідності до статті 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Так, статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначена обовязкова інформація, яка має бути зазначені в резолютивній частині рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких відсутні вказівки про надання іпотекодавцю права отримувати інформацію щодо предмета іпотеки в державних органах, а також надання нотаріусу права зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем, при цьому при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, іподекодержателю надаються усі права продавця. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині надання Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський [PERSON]» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах бюро технічної інвентаризації, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищевказаного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх розпорядкових структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до субєкта оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, необхідні для укладення тат нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати правному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки двокімнатна квартира № 63, загальною площею 45,49 кв.м., житловою площею 31,35 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, 21, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на дане нерухоме майно за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З огляду на викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський [PERSON]" про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню з відстроченням виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення строку дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-УІІ. Щодо застосування строку позовної давності (а.с. 123127), суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписом статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями частини першої статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини пятої статті 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 7.3. Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. За п. 1.3 цього Договору кредитні кошти надаються терміном по 09.03.2021 року. У відповідності до п. 8.4. Договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобовязань позичальника за цим Договором, Кредитним договором, враховуючи можливу наявність додаткових договорів, у тому числі про їх пролонгацію, зміну процентної ставки та ін. Враховуючи те, що зобовязання по кредитному договору № 113/2007/Ж від 09.07.2007 року [PERSON] не виконано, таким чином заява відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставною, а строк позовної давності не підлягає застосуванню. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial