Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання позивача, яка є матір`ю дитини, за адресою: [ADDRESS] , без згоди відповідача, який є батьком дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач перебували в зареєстровану шлюбі, який 17.01.2017 року був розірваний за рішенням суду. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спір між сторонами про місце проживання спільної дитини був відсутній, дитина проживає з матір`ю, окремо від батька та знаходиться на її повному утриманні за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка належить на праві приватної власності батьку позивача [PERSON] та діду малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] . Відповідач зареєстрований та проживає в іншому місті, після припинення шлюбних відносин сторони не спілкуються, сімейні стосунки не підтримують, відповідач не бере участі у вихованні дитини. Позивач звернулась до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР з заявою про реєстрацію проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , проте отримала відмову через не надання письмової згоди батька на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері. Позивач вказує, що отримати згоду батька на реєстрацію місця проживання дитини, не має можливості, оскільки їй не відомі засоби зв`язку, будь-яких контактів з позивачем та спільною дитиною відповідач уникає. Враховуючи, що відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем її фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, в тому числі на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист, позивач звернулась до суду за захистом прав дитини у вказаний в позові спосіб. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд в підготовчому судовому засіданні. 26.01.2021 року від Департаменту реєстрації Харківської міської ради до матеріалів справи надійшли пояснення на позовну заяву, відповідно до яких згідно зі ст. 6 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207, реєстрація місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі: документів, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Саме подання рішення суду разом з необхідними документами є достатньою підставою для реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання особи. Додатково зобов`язувати Департамент реєстрації ХМР не має необхідності. Враховуючи викладене, Департамент реєстрації ХМР просить суд врахувати їх письмові пояснення та вирішити спір згідно норм чинного законодавства. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.02.2021 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без її участі, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Представник третьої особи Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, будь-яких заяв та клопотань від представника третьої особи не надходило. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява головного спеціаліста юрисконсультства сектору з питань попередження правопорушення та дотримання законодавства щодо дітей Служби у справах дітей по Немишлянському району Побережської Ю.І. про розгляд справи без участі третьої особи, в якій вона просила суд ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дитини. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява третьої особи про розгляд справи без його участі, в якій він проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.01.2017 року, яке набрало законної сили. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини, виданому Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 11.09.2012 року, батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою про зареєстроване місце проживання у паспорті громадянина України серії [NUMBER] належного позивачу. Вказана квартира належить на праві власності батьку позивача [PERSON] та діду малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових права нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 66017006 від 17.08.2016 року, що міститься в матеріалах справи. Також, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] в якій він не заперечує проти задоволення позову. Дитина [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не спростовано відповідачем під час розгляду справи. 04.12.2020 року позивач звернулась до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, проте 04.12.2020 року отримала відмову у реєстрації місця проживання. З відповіді Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради на заяву позивача вбачається, що [PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] не подала необхідних документів, а саме: відсутня письмова згода другого з батьків, що суперечить абз. 5, 6 п.п. 6 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207, ч. 5 ст. 6 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. 160 СК України. Позивач вказує, що отримати згоду батька не має можливості, оскільки відсутні засоби зв`язку з відповідачем, будь-яких контактів з позивачем та спільною дитиною відповідач не має. Враховуючи викладене, позивач зазначає, що відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем її фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, в тому числі на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист, у зв`язку із чим, з урахуванням забезпечення інтересів дитини просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері без згоди батька. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закону). За вимогами ст. 6 Закону визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Статтею 14 вказаного Закону визначено, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо: осіб, які не досягли 14-річного віку, а у ст. 7 вказаного Закону вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно із ст. 10 вказаного Закону правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Так, правила здійснення реєстрації місця проживання закріплені у постанові КМУ № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі - Правила). Відповідно до п. 18 вказаних правил у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків. Також, у п. 26 вказаних Правил зазначено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання визначені ст. 9-1 Закону та п. 11 Правил. Так, орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію, у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними, для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. З огляду на ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання серед іншого обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку. Аналізом зазначених норм, встановлено, що будь-яка фізична особа, що досягла 14 річного віку вправі вільно вибирати місце проживання, у зв`язку із чим звертатися до органів реєстрації із заявами з даного приводу. Одночасно, місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, відповідно батьки звертаються до органів реєстрації із заявами про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання дітей. З матеріалів справи вбачається, що позивач не має змоги отримати у відповідача дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини. В квартирі, в яку має намір зареєструвати позивач доньку, є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини (п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Відповідно до частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того , здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, з урахуванням пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, суд приходить до висновку, що саме рішення про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця проживання дитини, незалежно від стосунків батьків, а отже таке судове рішення буде ефективним способом захисту прав дитини. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved