Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

10.07.2014 року позивач - ПАТ КБ «Надра» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], в якому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 37,0 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON], шляхом надання Публічному акціонерному товариству [PERSON] «Надра» право укласти договір купівлі-продажу з будь-якими особами за ціною визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладання правочину щодо відчуження вищевказаного предмету іпотеки. Кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, направити на погашення заборгованості за кредитним договором №05/10/2006/840-К/412 від 16.10.2006 року перед Публічним акціонерним товариством «комерційний [PERSON] «Надра» у розмірі 68332,42 доларів США, що у еквіваленті становить 635320,67 гривень. На час реалізації вищевказаного майна передати його в управління Публічному акціонерному товариству [PERSON] «Надра». Надати право ПАТ КБ «Надра» отримати дублікати правовстановлюючих документів у нотаріусів та у будь-яких інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності, отримання витягу з реєстру прав власності нерухоме майно на дане нерухоме майно в Реєстраційній службі ГУ юстиції в Одеській області, всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в тому числі, але не виключно, в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно, отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Виселити з приміщення квартири під номером 10, яка розташована у будинку під номером 7-В по вул.. Маршрутна у м. Одесі Самсонову [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які там проживають, без надання іншого приміщення. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір у розмірі 3654,00 гривень та 121,80 гривень. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 16.10.2006року між ПАТ КБ «Надра» " та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000,00 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16.10.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір поруки №05/10/2006/840-П/412 Крім того,16.10.2006року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань відповідача за кредитним договором №05/10/2006/840-К/412 від 16.10.2006 року, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою:м. Одеса, [ADDRESS]. Невиконання відповідачами взятих на себе зобов'язань по укладеному договору зумовило звернення ПАТ "Дельта Банк" до суду із відповідним позовом. У судове засіданні 26.06.2015року представник позивача не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про час та місце судових засідань повідомлені належним чином, у судові засідання не з'явилися, про поважність причин відсутності не повідомили, заперечення на позовну заяву не надали. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 16.10.2006року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №05/10/2006/840-К/412, згідно до умов якого, банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Кінцевий термін повернення кредиту 15.10.2016 року. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору від 16.10.2006року за використання кредитних коштів у межах установленого кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11% відсотків річних. Відповідно до 2.1 вищезазначеного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, позичальник укладає з Банком договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 37,00 кв.м., житловою площею 25,00 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору дарування №5-3636 від 22.11.2001 року. 16.10.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON], яка є майновим поручителем [PERSON]було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: . Одеса, [ADDRESS]. Відповідно до п.п.5.3,5.4 іпотечного договору від 16.10.2006 року звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі права іпотеко держателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядк, встановленому ст.. 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього договору. Враховуючи порушення відповідачем строків повернення кредиту, 20.03.2014року ПАТ КБ «Надра» звернулось на адресу відповідачів з повідомленнями про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцятиденний строк та вимогою про добровільне виконання порушеного зобов'язання, погасити наявну заборгованість у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій або на виконання ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" передати добровільно предмет іпотеки у власність іпотекодержателя, яке було надіслано на адресу відповідача, що підтверджується іпотечним повідомленням (а.с.26-29) Відсутність відповіді на надіслане повідомлення, а також невиконання відповідачами своїх зобов'язань по вищезазначеним договорам, зумовило звернення ПАТ КБ «Надра» до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Як вбачається із наданої представником довідки розрахунку заборгованості за договором кредиту станом на 12.03.2014року у позичальника наявна заборгованість за кредитним договором, яка дорівнює 68332,42 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 092 281,27грн., та складається з: 80 059,07 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 635320,67 грн. Доказів сплати зазначеної суми відповідачам, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 33 та Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 4.1.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Таким чином, суд зазначає, що норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" розповсюджуються на правовідносини, що виникли по даній справі. При цьому, суд вказує на те, що з набранням чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та на період його дії, ПАТ КБ «Надра» позбавлено можливості здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки. Приймаючи до уваги, що звернення стягнення на предмет іпотеки пов`язане з передачею ПАТ КБ «Надра» права власності на майно, визнання за ПАТ КБ «Надра» права власності, то реалізація даного способу звернення стягнення не вимагає від Банку отримання виконавчого листа, і примусового виконання через відкриття виконавчого провадження, як наприклад, у випадку продажу через прилюдні торги. Тому фактичне звернення стягнення на предмет іпотеки не пов`язується зі строком примусового виконання рішення суду передбаченого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" і може бути здійснено після закінчення строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. З урахування викладеного, суд вважає за можливим задовольнити вимоги ПАТ КБ «Надра» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з вказаної квартири [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, суд зазначає, що у зв`язку з наявністю загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно таке стягнення на період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути здійснене і у передбачених випадках підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України. Приймаючи до уваги викладене, а також наявність загальних правових підстав для примусового виселення, таке виселення на період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться:м. Одеса, [ADDRESS], загальною площею 37,00 кв.м., та в частині виселення з вказаної квартири [PERSON], [PERSON], на строк дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» в частині виселення з квартири, яка знаходиться:м. Одеса, [ADDRESS], усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, задоволенню не підлягають, оскільки вони у цій частині є неконкретизованими та абстрактними, а суд не може вирішувати питання про виселення з квартири інших не встановлених осіб, які не приймали участі у справі в якості відповідачів. Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення. Позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» в частині передання квартири [ADDRESS] в управління ПАТ КБ «Надра», також не підлягають задоволенню, оскільки за своєю суттю є вимогою щодо забезпечення позову, однак окремої заяви про забезпечення позову до суду під час розгляду справи не надходило. Щодо вимог про надання права ПАТ КБ «Надра» отримувати дублікати правовстановлюючих документів та іншої документації також не підлягають задоволенню, оскільки це не є позовною вимогою, а за своєю суттю є вимогою щодо забезпечення доказів, однак окремої заяви до суду під час розгляду справи також не надходило. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню у рівних частках з відповідачів на користь позивача - ПАТ КБ «Надра» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial