Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У травні 2016 р. приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» (далі - АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 16000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 25 травня 2014 р. АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» та [PERSON] уклали договір обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника автомобіля [NUMBER]. 29 квітня 2015 р. в м. Києві на перехресті вулиць Березняківської та Серафімовича сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON], та забезпеченого транспортного засобу. Постановою суду відповідача визнано винним у настанні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Для відшкодування понесених збитків [PERSON] звернувся до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ», яка виплатила йому страхове відшкодування в сумі 16000 грн. [PERSON] всупереч вимог підпункту 33.1.1. пункту 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" з письмовим повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» не звертався. Відтак відповідно до підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст. 38 вищевказаного Закону страховик має право подати до нього регресний позов. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив про невизнання позову. Пояснив, що позивач був повідомлений про дорожньо-транспортну пригоду по телефону, а з вимогою закону про необхідність подання письмового повідомлення він обізнаний не був. В останнє судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у його відсутність. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач [PERSON], будучи власником автомобіля [NUMBER], застрахував свою цивільну відповідальність при використанні вказаного автомобіля в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 травня 2014 р. [NUMBER] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 50000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - в сумі 100000 грн. та франшизою в сумі 500 грн. (а.с. 19). 29 квітня 2015 р. в м. Києві на перехресті вулиць Березняківської та Серафімовича [PERSON], керуючи належним відповідачу автомобілем [NUMBER], порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON] Винність [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 15). 30 квітня 2015 р. потерпілий [PERSON] повідомив АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» про настання дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 10), а 19 травня 2015 р. подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 9). На підставі положень статті 979 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» здійснило оцінку завданої потерпілому майнової шкоди та виконало свої зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, перерахувавши безготівкові кошти в сумі 16000 грн. на рахунок ФОП [PERSON], що підтверджується актом огляду транспортного засобу, ремонтною калькуляцією, страховим актом № 405-145/15 від 25 травня 2015 р. та платіжним дорученням від 25 травня 2015 р. № 1631 (а.с. 11-12, 13-14, 8, 7). Підставою заявлених АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» вимог є положення статей 33, 38 України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 1961-IV). Так, відповідно до підпункту 33.1.2. пункту 33.1. ст. 33 Закону 1961-IV (в першій редакції) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. За приписом абзацу ґ)підпункту 38.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Законом від 17.02.2011 № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» в ст. 33 Закону 1961-IV були внесені зміни, відповідно до яких обов'язок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка було викладено у підпункті 33.1.4. пункту 33.1. ст. 33 зазначеного Закону. Проте відповідних змін до ст. 38 Закону 1961-IV законодавцем внесено не було. Водночас аналізуючи положення статей 33, 38 Закону 1961-IV можна стверджувати, що у зв'язку з внесеними до Закону 1961-IV змінами було збережено обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодження нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону 1961-IV після внесення до них змін Законом від 17.02.2011 № 3045-VI не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону 1961-IV право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків та умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні такого позову. Наведена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 р. у справі за позовом ПрАТ "ВУСО" про відшкодування шкодиі є обов'язковою для всіх судів України в силу положень ст. 360-7 ЦПК України. Відповідач [PERSON] визнав, що письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» ні він, ні його син, не подавали. Враховуючи, що страхувальник [PERSON] та/або водій [PERSON] не виконали вимоги закону щодо повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, яка стала підставою для виплати страхового відшкодування, АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» обґрунтовано звернулося до суду з регресним позовом. Відтак вимоги АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» є правомірними і доведеними, а тому суд задовольняє їх у повному обсязі. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved