Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання укладених між ПАТ «ММК ім.Ілліча» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] договорів № 106 від 09.01.2007 року «Про передачу майнових прав на корисну модель» (патент України № 17192 «Відцентровий насос»), № 2531 від 02.07.2009 року «Про передачу майнових прав на корисну модель» (патент України № 38713 «Зєднувальна муфта»), № 3241 від 29.06.2010 року «Про відступлення майнових прав на корисну модель» (патент України № 37114 «Приймальний коксовий бункер»), № 91 від 14.01.2009 року «Про відступлення майнових прав на корисну модель» (патент України № 27305 «Приймальний коксовий бункер») недійсними. Також просив визнати недійсним договір, укладений між ПАТ «ММК ім.Ілліча» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] за № 4536 від 28.12.2009 року «Про відступлення майнових прав на корисну модель» (патент України № 41441 «Двохопорний дуттьовий вентилятор»). В обґрунтування позову зазначив наступне. Між сторонами були укладені вищезазначені договори. Згідно умов договорів «Про передачу майнових прав на корисну модель» та «Про відступлення майнових прав на корисну модель» автори передають позивачу виключне право на використання корисної моделі, надають всю технічну документацію на корисну модель, необхідну для впровадження її в виробництво, сприяють в реалізації корисної моделі на ліцензійній основі та в використанні її в виробничих умовах комбінату, а позивач повинен сплачувати авторам винагороду на підставі суми річного економічного ефекту від використання такої моделі. Авторами запатентованих корисних моделей згідно міжнародного цифрового коду (72) для ідентифікації бібліографічних даних (ІНІД) відповідно до стандарту ВОІВ БТ. 9, що міститься на описах до патентів на корисні моделі, які є невідємною частиною патенту є: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (патент №№ 17192, 38713, 37114, 27305) та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (патент № 41441). Позивач ПАТ «ММК ім.Ілліча» звернувся до державного підприємства "Український інститут промислової власності", як уповноваженого закладу експертизи з клопотанням про проведення експертизи запатентованих корисних моделей №№ 17192, 38713, 41441 на відповідність умовам патентоздатності. ДП «Український інститут промислової власності» проведені експертизи запатентованих корисних моделей та надані висновки експертизи: · № 105Э9/ЗУ/14 від 19.05.2014 р., відповідно до якого корисна модель відцентрований насос» за деклараційним патентом № 17192 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою, не є промислово придатною; · № 10497/ЗУ/14 від 19.05.2014 р. «Зєднувальна муфта насос» за деклараційним патентом № 38713 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою; · № 1372Э/ЗУ/14 від 27.06.2014 року «Двоопорний дуттьовий вентилятор» за деклараційним патентом № 41441 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою. Враховуючи вказане, позивач вважає, що спірні договори №№ 106, 2531, 4536, укладені між ПАТ «ММК ім.Ілліча» та відповідачем мають бути визнані недійсними, оскільки були укладені під впливом помилки, посилаючись при цьому на ст.229 ЦК України. Крім того, позивач зазначив, що згідно договорів автори зобовязуються передати виключне право на використання корисної моделі (майнове право) позивачу. Проте такі майнові права на момент укладання цих договорів у авторів були відсутні з таких причин: 1) майнові права згідно до деклараційних патентів належали виключно позивачу; 2) майновими правами інтелектуальної власності є право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяє використання об'єкта права інтелектуальної власності. Виключного права використання корисної моделі діючим на момент укладення договорів законодавством не передбачено. Тому вважає, що авторами були передані позивачу в момент укладення договорів ті цивільні права, якими вони не володіли на момент здійснення правочину. При зверненні до суду позивач також просив поновити строк позовної давності. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову з вищезазначених підстав. Додатково пояснив, що спірні договори розроблялися саме ПАТ «ММК ім.Ілліча» та те, що на підприємстві довгі роки існує практика щодо укладання подібних договорів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що корисні моделі, з приводу яких буди укладені спірні договори, мають значний економічний ефект та застосовуються на підприємстві позивача. Крім того, рішенням Господарського суду м.Києва від 10.12.2014р., яке набрало законної сили, в задоволенні позову ПАТ «ММК ім.Ілліча» про визнання деклараційних патентів на корисні моделі недійсними було відмовлено, тобто патенти є дійсними. Посилання на допущену помилку при укладенні договорів вважають безпідставними, оскільки під час їх підписання вони пройшли усі необхідні узгодження з відповідними службами позивача на підставі внутрішніх стандартів підприємства, в тому числі, і юридичного відділу. Просили застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Крім того, в матеріалах справи наявні письмові заперечення, підписані усіма відповідачами, в яких висловлена вищенаведена позиція. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність та про заперечення проти задоволення позову. Від відповідача [PERSON] до суду також надійшла заява про розгляд справи в його відсутність та про заперечення проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ПАТ «ММК ім.Ілліча» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договори № 106 від 09.01.2007 року «Про передачу майнових прав на корисну модель» (патент України № 17192 «Відцентровий насос»), № 2531 від 02.07.2009 року «Про передачу майнових прав на корисну модель» (патент України № 38713 «Зєднувальна муфта»), № 3241 від 29.06.2010 року «Про відступлення майнових прав на корисну модель» (патент України № 37114 «Приймальний коксовий бункер»), № 91 від 14.01.2009 року «Про відступлення майнових прав на корисну модель» (патент України № 27305 «Приймальний коксовий бункер»). А також між ПАТ «ММК ім.Ілліча» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір за № 4536 від 28.12.2009 року «Про відступлення майнових прав на корисну модель» (патент України № 41441 «Двохопорний дуттьовий вентилятор»). Згідно умов договорів «Про передачу майнових прав на корисну модель» та «Про відступлення майнових прав на корисну модель» автори передають позивачу виключне право на використання корисної моделі, надають всю технічну документацію на корисну модель, необхідну для впровадження її в виробництво, сприяють в реалізації корисної моделі на ліцензійній основі та в використанні її в виробничих умовах комбінату, а позивач повинен сплачувати авторам винагороду на підставі суми річного економічного ефекту від використання такої моделі. Авторами запатентованих корисних моделей є: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (патент №№ 17192, 38713, 37114, 27305) та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (патент № 41441), що не заперечується сторонами. Згідно з висновками експертизи ДП «Український інститут промислової власності» запатентованих корисних моделей: · № 105Э9/ЗУ/14 від 19.05.2014 р., відповідно до якого корисна модель відцентрований насос» за деклараційним патентом № 17192 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою, не є промислово придатною; · № 10497/ЗУ/14 від 19.05.2014 р. «Зєднувальна муфта насос» за деклараційним патентом № 38713 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою; - № 1372Э/ЗУ/14 від 27.06.2014 року «Двоопорний дуттьовий вентилятор» за деклараційним патентом № 41441 визнана такою, що не відповідає умовам патентоздатності, а саме: не є новою. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів № 106 від 09.01.2007 року «Про передачу майнових прав на корисну модель» (патент України № 17192 «Відцентровий насос»), № 2531 від 02.07.2009 року «Про передачу майнових прав на корисну модель» (патент України № 38713 «Зєднувальна муфта»), № 4536 від 28.12.2009 року «Про відступлення майнових прав на корисну модель» (патент України № 41441 «Двохопорний дуттьовий вентилятор»), як правочинів, вчинених під впливом помилки. Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший обєкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом. До обєктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать винаходи, корисні моделі, промислові зразки. Відповідно до ч. 1 ст. 460 Цивільного кодексу України, корисна модель вважається придатною для набуття права інтелектуальної власності на неї, якщо вона, відповідно до закону, є новою і придатною для промислового використання. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» № 3687-ХІІ від 15.12.1993р., правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Обєктом корисної моделі, відповідно до ч. 2 ст. 460 Цивільного кодексу України, може бути продукт (пристрій, речовина тощо) або процес у будь-якій сфері технології. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно із Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо), процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу. Згідно з ч. 1 ст. 462 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Частиною 4 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» передбачено, що пріоритет, авторство і право власності на корисну модель засвідчуються деклараційним патентом. Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» також передбачено, що обсяг правової охорони, що надається, визначається формулою винаходу (корисної моделі). Тлумачення формули повинно здійснюватися в межах опису винаходу (корисної моделі) та відповідних креслень. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» передбачено, що роботодавець повинен протягом чотирьох місяців від дати одержання від винахідника повідомлення подати до Установи заявку на одержання патенту чи передати право на його одержання іншій особі або прийняти рішення про збереження службового винаходу (корисної моделі) як конфіденційної інформації. У цей же строк роботодавець повинен укласти з винахідником письмовий договір щодо розміру та умови виплати йому (його правонаступнику) винагороди відповідно до економічної цінності винаходу (корисної моделі) і (або) іншої вигоди, яка може бути одержана роботодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 421 Цивільного кодексу України, субєктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) обєкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до Цивільного кодексу України, іншого закону чи договору. Згідно з ч. 1 ст. 463 Цивільного кодексу України, субєктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є винахідник, автор промислового зразка, інші особи, які набули прав на винахід, корисну модель та промисловий зразок за договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 424 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання обєкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання обєкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню обєкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок, згідно з ч. 1 ст. 464 Цивільного кодексу України, є: 1) право на використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка; 2) виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії); 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, корисної моделі, промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом (ч. 2 ст. 464 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1107 Цивільного кодексу України, розпорядження майновими правами інтелектуальної власності здійснюється, зокрема, на підставі ліцензійного договору. Згідно з ч. 7 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», власник патенту має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання винаходу (корисної моделі) на підставі ліцензійного договору, а щодо секретного винаходу (корисної моделі) такий дозвіл надається тільки за погодженням із Державним експертом. Враховуючи на наведені норми Законів суд відхиляє доводи позивача про те, що авторами були передані позивачу в момент укладення договору ті цивільні права, якими вони не володіли на момент здійснення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наголошується, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Як було встановлено в судовому засіданні, за твердженням позивача, під час укладення спірних ліцензійних договорів він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а саме того, що запатентовані корисні моделі відповідають умовам патентоздатності. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)". Так, рішенням Господарського суду м.Києва від 10.12.2014р., яке набуло законної сили, в задоволенні позову ПАТ «ММК ім.Ілліча» до Державної служби інтелектуальної власності України про визнання деклараційних патентів на корисні моделі недійсними було відмовлено. Тобто, судом встановлено, що вищевказані патенти є дійсними. Тому немає підстав вважати, що корисні моделі, які охороняються деклараційними патентами України, та про передачу майнових прав на які були укладені спірні договори, не відповідають умовам патентоздатності. За таких обставин вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч.ч.2-5 ст.267 ЦК України, заява\~\~про\~\~захист\~\~цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна\~\~давність\~\~застосовується\~\~судом\~\~лише\~\~за\~\~заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив\~\~позовної\~\~давності,\~\~про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд\~\~визнає\~\~поважними\~\~причини\~\~пропущення\~\~позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки судом встановлено відсутність у позивача права, яке підлягає судовому захисту, заява відповідачів про застосування наслідків пропущення строків позовної давності судом не розглядається, оскільки підставою для застосування таких наслідків є наявність порушеного права та сплив строків для його судового захисту. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed