Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати припиненим іпотечний договір 0310/0908/74-181-Z-1 від 05 вересня 2008 року, який зареєстровано в реєстрі за номером 5670 ВКР № 820148, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що він уклав іпотечний договір № 0310/0908/74-181-Z-1 від 05 вересня 2008 року, за яким Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення Іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 0310/0908/74-181, від 05 вересня 2008 року з Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк». Цим договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору кредиту № 0310/0908/74-181, від 05 вересня 2008 року, а саме: повернення Іпотекодавцем Іпотекодержателю кредиту у сумі 77200 дол. США. На забезпечення виконання основного зобов`язання Іпотекодавець передає Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), розташоване за адресою: [ADDRESS] . 25 травня 2012 року шляхом відступлення права вимоги, усі права, щодо кредитного та іпотечного договорів перейшли до ПАТ «Дельта Банк». Право іпотеки припиняється виконанням Іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов`язань за договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Згідно договору кредиту № 0310/0908/74-181 від 05 вересня 2008 року, укладеного з Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» кінцевим терміном повернення кредиту є 4 вересня 2018 року. Згідно з умовами іпотечного договору 0310/0908/74-181-Z-1, а також змістом зазначених правових норм, за вищезазначеними договорами, якими установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Вважає, що ВАТ «Сведбанк», пропустив строк позовної давності, початок перебігу якого почався з 2011 року, коли стало відомо про порушення його права, оскільки заборгованість за грошовими зобов`язаннями виникла з 10 листопада 2011 року. Просить визнати іпотечний договір припиненим на підставі ст. 17 Закону України "Про іпотеку". 02 квітня 2020 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якій позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування відзиву зазначив, що 05 вересня 2008 року між позивачем та АТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 0310/0908/74-181, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти для споживчих потреб у розмірі 77200 доларів США з розрахунку 13 % річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту і до 04 вересня 2018 включно. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним Кредитним договором позивач за договором іпотеки № 0310/0908/74-181- Z-1 від 05 вересня 2008 року передав у іпотеку нерухоме майно: магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), яке знаходиться: [ADDRESS] . 25 травня 2012 року між АТ «Сведбанк» та AT «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк», передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 0310/0908/74-181 від 05 вересня 2008 року та забезпечувальними договорами. Посилаючись на те, що згідно Кредитного договору терміном повернення кредиту є 04 вересня 2018, позивач вважає, що відповідачем пропущено строк позовної давності для стягнення основного боргу за кредитним договором, що є підставою вважати припиненим основне зобов`язання та іпотечний договір. Але, у зв`язку з порушенням позивачем умов Кредитного договору Банк звернувся до суду із позовом стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Дніпровськогор айонного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року у справі № 209/3453/15-ц за позовом AT «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність задоволено повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), яке знаходиться: [ADDRESS] . в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1660676,49 грн. та визнано за AT «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року у справі № 209/3453/14-ц за заявою [PERSON] скасовано заочне рішення від 06 листопада 2015 року. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження в судове засідання на 16 квітня 2020 року. Звертаючись із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, АТ «Дельта Банк» реалізував право на дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору № 0310/0908/74-181, яка станом на 08 липня 2015 року становила 1660676,49 грн. На теперішній час, зазначена сума заборгованості Позивачем не сплачена. З огляду на наявність у позивача непогашеної заборгованості за кредитним договором, а отже існування незадоволеного кредитного зобов`язання, право іпотеки відповідача не припинено, вимоги кредитора не задоволені у повному обсязі. За таких обставин, АТ «Дельта Банк» вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, у поданому відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 05 вересня 2008 року між позивачем та АТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 0310/0908/74-181, згідно з умовами якого позивач отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 77200 доларів США на строк з 05 вересня 2008 року по 04 вересня 2018 року з розрахунку 13 % річних весь строк користування кредитом, для здійснення розрахунків по Договору купівлі-продажу з метою придбання магазину продовольчих товарів вбудоване приміщення [ADDRESS] , що підтверджується копією кредитного договору № 0310/0908/74-181 від 05 вересня 2008 року (а.с. 9-12). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0310/0908/74-181 від 05 вересня 2008 року, між позивачем та АТ «Сведбанк» був укладений іпотечний договір № 0310/0908/74-181-Z-1 від 05 вересня 2008 року, що був посвідчений 05 вересня 2008 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. за реєстровим номером 5665 (а.с. 13-14). Предметом іпотеки є магазин продовольчих товарів -вбудоване приміщення [ADDRESS] , загальною площею 46 кв.м. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року у справі № 209/3453/15-ц (а.с. 49) за позовом AT «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність позов був задоволений повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), яке знаходиться: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1660676,49 грн. та визнано за AT «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року у справі № 209/3453/14-ц за заявою [PERSON] заочне рішення від 06 листопада 2015 року було скасовано. 16 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог AT «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність було відмовлено, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року у справі № 209/3453/15-ц (на даний час рішення суду не набрало законної сили) (а.с. 57-59). Свої позовні вимоги про визнання припиненим і потечного договору позивач обгрунтовує тим, що сплив позовної давності тягне за собою припинення основного зобов`язання за кредитним договором № 0310/0908/74-181 від 05 вересня 2008 року, що тягне за собою припинення іпотечного договору № 0310/0908/74-181-Z-1 від 05 вересня 2008 року. Частиною 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. За змістом ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до позиції, викладеної в постанові вінховного суду від 06.03.2019 № 757/32377/15-ц, за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Вказана правова позиція зазначена також у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-786цс17 та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2019 року у справі № 362/6630/17. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. У Постанові Верховного Суду № 910/9167/19 від 19 травня 2020 року зазначено: «…Згідно зі статтею 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 Цивільного кодексу України, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604- 609 Цивільного кодексу України. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору...» Таким чином, твердження позивача щодо того, що сплив позовної давності тягне за собою припинення основного зобов`язання за кредитним договором № 0310/0908/74-181 від 05 вересня 2008 року, що тягне за собою припинення іпотечного договору № 0310/0908/74-181-Z-1 від 05 вересня 2008 року, суд вважає необґрунтованими та неприйнятними з огляду на чинне законодавство та усталену судову практику. Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки основні зобов`язання позивача за кредитним договором № 0310/0908/74-181 від 05 вересня 2008 року не виконані, позивач має заборгованість за вказаним договором, та зважаючи, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненим іпотечного договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed