Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

КП "Теплокомуненерго" звернулись до суду з позовом у якому просили стягнути з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з теплопостачання в сумі 13 056,53 грн., а також три відсотки річних у сумі 254,98 грн. і індекс інфляції в сумі 628,24 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони письмового договору про надання послуг не укладали, проте між ними склалися правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг з теплопостачання, яке здійснюється до квартири, що належить відповідачу, оскільки відкрито особовий рахунок. Квартира опалюється позивачем з моменту прийняття багатоквартирного будинку в експлуатацію, а відповідач не сплачував за надану послугу та виникла заборгованість. Представник позивача за довіреністю Кударенко О.В. у судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та застосування позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.11.2004 року (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради №1065 від 30.12.2010 року затверджено скориговані тарифи на послуги теплопостачання для населення з 01.01.2011 року (а.с.12). Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки відповідач споживає теплову енергію позивача, між ним та позивачем склалися правовідносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, про що свідчить особовий рахунок відкритий [NUMBER]. Відповідач не звертався до позивача із заявою про відключення від централізованого опалення, користувався тепловою енергією, що свідчить про наявність взаємних зобовов"язань. Згідно ч.2 ст.205 ЦК України правочин для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Плата за теплову енергію стягується у відповідності до тарифів і в порядку, передбаченому п.18 Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання вищезазначених послуг", де зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. В п.20 даної Постанови вказано, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Станом на 01.07.2014 року заборгованість за отриману теплову енергію складала 13 056,53 грн., оскільки відповідач не сплачує за отримані послуги з теплопостачання, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ст.625 ч.2 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України позивач обгрунтовано нарахував відповідачу 3% річних у сумі 254,98 грн., індекс інфляції у сумі 628,24 грн., які підлягають стягненню на користь позивача (а.с.4-5). Відповідачем надано суду заяву про застосування позовної давності, проте дослідивши матеріали справи судом не встановлено підстав для її задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст.257,264,267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та є підставою для відмови у позові. Матеріали справи свідчать, що позивач просить суд стягнути заборгованість по сплаті за отриману теплову енергію за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року. Позивач звернувся до суду спочатку 18.07.2014 року із заявою про видачу судового наказу, яку було задоволено та видано судовий наказ від 10.09.2014 року. Проте, ухвалою суду від 17.10.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області скасовано судовий наказ від 10.09.2014 року, оскільки між сторонами виник спір щодо суми заборгованості (а.с.3). За таких обставин, позивач 07.04.2015 року звернувся до суду з даною позовною заявою. Викладені обставини свідчать, що позивачем не пропущено строки позовної давності, зважаючи на їх переривання, а тому вимоги відповідача про її застосування є необгрунтованими. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved