Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

04.07.014 року Позивач звернулася до суду з позовом до Відповідача та просила дозволити їй без згоди Відповідача, тимчасове багаторазове вивезення неповнолітнього [PERSON], [INFO], громадянина України, який мешкає за адресою: [ADDRESS], за межі України та на її в»їзд до будь-якої країни світу на весь час, до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що з 10 листопада 2001 року перебувала з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в зареєстрованому шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з Позивачем. Позивач посилається на те, що у неї є можливість вивозити сина за кордон на відпочинок та оздоровлення, а також є можливість направити сина за кордон для підвищення рівня його знань, зокрема для вдосконалення англійської мови. Позивач стверджує, що Відповідач, як батько дитини, не має можливості надавати добровільну згоду на виїзд дитини за межі України, оскільки досить часто перебуває за межами України. Враховуючи вищевикладене, просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з»явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справ повідомлявся належним чином, подав до суду нотаріально посвідчену заяву в якій зазначив, що не заперечує проти тимчасового багаторазового вивезення за кордом, до будь-яких країн світу, без його згоди його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. А також просив розглядати дану справу у його відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З точки зору ст. 1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). З позовної заяви вбачається, що відповідач не має можливості надавати добровільну згоду на виїзд дитини за межі України, оскільки досить часто перебуває за межами України. Крім того, з нотаріально посвідченої заяви від 23.07.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON], не заперечує проти тимчасового багаторазового вивезення за кордом, до будь-яких країн світу, без його згоди, його малолітнього сина [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. При цьому фізичні особи, які реалізують це право, повинні мати при собі відповідні документи, якими для дітей є проїзний документ дитини, порядок оформлення яких регламентується чинним законодавством. Відповідно до ст.4 Закону України " Про порядок виїзду з України та в"їзд в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Право фізичної особи на свободу пересування, як і будь-яке інше конституційне право, гарантується державою і не може бути скасоване. Це право означає не лише право пересування по території України, а й право громадянина України на виїзд з України, порядок здійснення якого врегульовано вище приведеним Законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Судом встановлено, що повну відповідальність за матеріальне утримання, виховання та оздоровлення дитини сторін несе Позивачка, з якою проживає дитина. Участі в утриманні, вихованні та оздоровленні дитини Відповідач не приймає. Також, в матеріалах справи наявна довідка від 12.09.2014 року в якій зазначено, що [PERSON], [INFO], заявлений та грає на даний час за клуб ДЮСШ-1 Київ, бере участь у всеукраїнських змаганнях та в першості м. Києва, також повинен протягом року приймати участь у п»ятьох Міжнародних змаганням та навчально-тренувальних зборах за кордоном . Статтею 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну разом з батьками. Виходячи з проголошеного Конвенцією права дитини, суд вважає, що син сторін має право безперешкодно виїжджати зі своєї країни на відпочинок та змагання за кордон. Враховуючи викладене вище, а також те, що відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову позивачки в частині надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO], оскільки дані вимоги суперечать нормам статті 313 ЦК в якій зазначено, що згода батьків на виїзд за межі України потрібна фізичній особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON].

Outcome: partial