Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Могилів-Подільському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що він в 2001 році працював теслярем у ВАТ «Могилів-Подільський машинобудівний завод ім. С.М.Кірова». 27.07.2001, рухаючись по території підприємства в робочий час, він наступив на складену на полу стопку відходів плити ДВП, яка розїхалася від його ваги, внаслідок чого він втратив рівновагу та впав на спину, вдарившись потилицею голови об складену стопку деревяних полів. Після падіння він не відчув погіршення самопочуття та продовжив працювати в цеху. 20.08.2001, відчувши сильні головні болі, він звернувся до лікаря, який направив його на операцію до м. Києва в інститут нейрохірургії ім. академіка [PERSON] з діагнозом хронічна субдоральна гематома. 21.08.2001 йому було проведено операцію по видаленню гематоми. 24.10.2001 підприємством було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок повязаний з виробництвом. 12.02.2002 міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Вінниці йому вперше встановлено 30% втрати працездатності та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. В подальшому позивач проходив медичні переогляди, та 28.03.2013 МСЕК встановила йому 60% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково внаслідок трудового каліцтва. Як зазначив позивач в позовній заяві, з пошкодженням здоровя йому завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації життя і відновлення здоровя та значного матеріального забезпечення. Позивач вважає, що відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV, він має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача. Зважаючи на те, що право відшкодування моральної шкоди у нього виникло з 12.02.2002, втрата працездатності на даний час становить 60%, а відповідно до\~ст. 34 Закону № 1105-ХIV\~- сума страхової виплати за моральну шкоду не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, розмір моральної шкоди\~\~оцінює в 146160,00 грн. Просить суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Могилів-Подільському районі Вінницької області на його користь кошти в розмірі 146160,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, викладене в позовній заяві підтвердив. Представник відповідача [PERSON]\~\~в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні\~\~відмовити з підстав, викладених в запереченнях\~\~проти\~\~позову (а.с.20-21), застосувавши строк позовної давності. Заслухавши\~\~представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві (а.с.4-6), 12.02.2002 міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Вінниці позивачу вперше встановлено 30% втрати працездатності та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. В подальшому 28.03.2013 МСЕК встановила йому 60% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується відповідними довідками МСЕК від 12.02.2002 та від 28.03.2013, а також випискою з історії хвороби з приводу проведеної операції від 05.09.2001 та випискою з акта огляду МСЕК від 28.03.2013 (а.с.7,8,9,10). Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV, відповідач здійснює повноваження щодо нарахування, встановлення, перерахунку та виплати страхових виплат по відшкодуванню шкоди здоров'ю громадянам внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Як встановлено судом, позовні вимоги узгоджуються з положеннями ст.\~21,\~28,\~34 Закону № 1105-ХIV\~(в редакції, що діяла на момент первісного встановлення стійкої втрати працездатності). Зокрема,\~ст. 34 Закону № 1105-ХIV (в редакції, що діяла на момент первісного встановлення стійкої втрати працездатності)\~визначалося, що\~\~моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Законом України від 23 лютого 2007 року N 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", внесені зміни до абзацу 4 статті 1, підпункту "е" пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28, а також виключено частину третю статті 34 вказаного Закону, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Однак, відповідно до ст.58 Конституції України,\~\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, право застрахованої особи на отримання страхових виплат (в тому числі відшкодування моральної шкоди) виникає під час дії законодавчих актів, які встановлювали право на отримання цих виплат. Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 1 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", так і Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік", якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України N 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення з наступних підстав. Таким чином [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, оскільки втратив працездатність у звязку з травмою на виробництві, яку вперше встановлено12.02.2002 , тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні розяснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами). Вказане також спростовує доводи представника відповідача, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог позивача. Відповідно\~\~до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Для встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди в результаті трудового каліцтва та іншого ушкодження здоров'я ухвалою суду від 08 липня 2015 року по справі призначено\~судово-психологічну експертизу. Згідно висновку № 663 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 04 вересня 2015 року (а.с.33-37), у досліджуваного [PERSON] відбулися зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його, як особистості і виникли внаслідок травми. Досліджений виражений невротично-депресивний синдром із порушенням функціонування організму. Порушена емоційно-вольова сфера, що відповідно є негативним фактором у міжособистісних і соціальних стосунках. Досліджені психологічні страждання [PERSON] (в яких він перебуває тривалий термін часу) є підтвердженням про нанесення йому моральної шкоди. Таким чином, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної\~\~[PERSON] склав 133876 грн. Ця сума включає компенсацію за перенесенні ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію\~його\~психічного та психологічного стану. Виходячи з наведеного, враховуючи висновок експертизи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак підлягають частковому задоволенню в розмірі 133876 грн.

Outcome: partial