Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивачка в судовому засіданні свої уточнені вимоги обгрунтовує тим, що за рішенням Конотопського міськрайонного суду від 2.06.2015р. на її користь із ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів стягнуто 10804,76 грн. заборгованості по заробітній платі та інших виплат та 9717,04 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 16.03.2015р. Заборгованість по зарплаті їй була виплачена 14.12.2015р. І компенсація по затримці розрахунку була виплачена по 16.03.2015р. за весь період затримки. Підприємство знаходиться на стадії ліквідації , однак відповідно до положень Закону України Про відновлення платожоспроможності боржника або визнання його банкротом дія мораторію на задоволення вимог кредитора на виплату заробітної плати не поширюється. В звязку із цим відповідач повинен сплатити їй компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки, а оскільки їй було виплачено компенсацію за затримку розрахунку при звільненні по 16.03.2015р., а борги по заробітній платі були погашені тільки 14.12.2015р., то вона знову змушена вимагати відшкодування середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, який не був охоплений попереднім рішенням суду, а саме з 17.03.2015р. по 14.12.2015р. Посилається на Закон України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат , Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.1992р. , Порядок обчислення середньої заробітної плати , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р.№100 і вказує, що підприємствами проводиться компенсація втрати частини заробітку у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від вини роботодавця із розрахунку середньомісячної заробітної плати, яка визначається діленням заробітку за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. За її уточненим підрахунком сума компенсації втрати частини доходів з порушенням строків їх виплати складає 20279,88 грн., виходячи із суми середньоденного заробітку 105,62 грн., яку вона , посилаючись на ст. ст. 115-117 КзпрП просить стягнути із відповідача. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, будь-якого відгуку на вимоги позову не надав. (л.с.29,30). І суд розглядає справу без участі відповідача в заочному порядку. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, та матеріали справи № 577/11561/15-ц за позовом [PERSON] до цього ж відповідача про стягнення боргу та компенсації по 16.03.2015р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами статей 10, 60 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони. Судом встановлено, що Постановою Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 року ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру ( Справа № 577/11561/15-ц л.с.17-23). Із тексту цього судового рішення вбачається, що провадження у справі про банкрутство зазначеного підприємства було відкрито ще 06.10.2008 року, тобто до набрання чинності Законом України від 22 грудня 2011 р. № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зазначений Закон викладено в новій редакції і набрав чинності 19 січня 2013 р. (за винятком окремих його положень). Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" статтю 12 ГПК доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника). Відповідно до Закону України від 2 жовтня 2012 р. № 5405-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань" розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Отже, справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 р. про стягнення з боржника зарплати слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Саме така правова позиція викладена у листі ВССУ від 07.05.2013 № 709/0/4-13 Про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у випадку банкрутства боржника. ПАТ Конотопський завод по ремонту дизель-потягів, на день розгляду даного спору, не виключений із Державного реєстру юридичних осіб. (л. с.л.с.31-34 ). Наказом №6 від 20.10.2014 року [PERSON] була звільнена з підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України ( Справа № 577/11561/15 л.с.7). Проте розрахунок з нею у день звільнення проведений не був. І за рішення Контопського міськрайонного суду від 2.06.2015р. із відповідача на користь позивачки була стягнута заборгованість по зарплаті та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 16.03.2015р. ( Справа № 577/11561/15 л.с.75-75) Відповідно до банківської виписки заборгованість по заробітній платі позивачці була виплачена 14.12.2015р. (л.с.5). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина шоста статті 12, частина пята статті 19) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпрП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти. Саме така правова позиція наведена у Постанові ВСУ у справі №6-7 6цс14 від 02.07.2014 р. Таким чином відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку із 17 березня 2015р. по 13.12.2015р., тобто за 8 повних місяців і 20 днів враховуючи, що на підприємстві була 5 денна робоча неділя і з 17 березня 2015р. було 11 робочих днів до кінця березня , а з 1 по 13 грудня 2015р. включно 9 робочих днів. Згідно довідки підприємства заробітна плата позивачки за 2 місяці перед звільненням становила відповідно 2176,42 грн. і 2365,45 грн. (Справа № 577/11561/15 л.с. 6). Звідси місячний середній заробіток становить 2270,93 грн. Середньоденний заробіток становить 105,62 грн. (2176,42+2365,45) : (21+22). За 8 місяців і 20 днів затримки розрахунку підлягає виплаті середньомісячного заробітку в сумі 20279,84 грн. (8міс. х 2270,93грн.) + (105,62 х 20 дн.) При виплаті вказаної суми з неї підлягає відрахування відповідних податків і зборів.

Outcome: approved