Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача ДП «Львіввугілля», у позовній заяві вказав, що з 28.07.1977р. по 06.12.2006р. працював на підземних роботах в шкідливих умовах на ДП «Львіввугілля». За час роботи на шахті 06.08.1987р. з позивачем стався нещасний випадок в результаті якого він отримав травму спини, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві №51 від 07.08.1987р. 29.02.1988р., згідно акта №1247 від 30.11.2006р. [PERSON] було 25% втрати професійної працездатності. Актом №1431 від 27.11.2007р. позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності. Актом №1342 від 25.12.2008р. позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності. Актом №1562 від 23.12.2010р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Згідно довідок серії 10ААВ №685745 від 31.01.2014р. виданих Галицькою міжрайонною МСЕК йому безтерміново встановлено 3 групу інвалідності та серія 10ААА №109513 від 31.01.2014р. 40% втрати професійної працездатності. Вказує на те, що внаслідок отримання трудового каліцтва йому завдано великої моральної шкоди, яка полягала у значному фізичному болю та стражданнях. При визначенні розміру моральної шкоди вважає, що необхідно врахувати, характер та об'єм фізичних, душевних, психічних страждань від трудового каліцтва та тривалість лікування. Просить стягнути з відповідача ДП «Львіввугілля» на його користь 30 000грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В запереченні на позовну заяву представник відповідача вказав, що позивач пов'язує моральну шкоду з висновком МСЕК від 30.11.2006р. яким йому вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, однак при наявності стресу, якого зазнав потерпілий і його наслідків про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого даним висновком не встановлено. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про практику в справах про відшкодування шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких конкретно міркувань позивач виходив, вирішуючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Крім цього, відповідно до п.5 вказаної Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановити якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Крім цього, п.3.8. Наказу Міністерства охорони здоров'я від 22.11.1995р. №212 «Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», який був діючим на час встановлення втрати професійної працездатності, передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. В даному випадку довідка МСЕК від 30.11.2006р. не може бути доказом спричинення власником моральної шкоди, оскільки вона встановлює лише факт втрати працездатності, однак про наявність стресу, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва і його наслідків про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого даним висновком не встановлено. Зазначає, що позивачем порушено строки позовної давності, оскільки ним не враховано, що ст.233 КЗпП України встановлено тримісячний строк строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів, який починається з дня, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна заява пред»явлена 28.07.2014р., тоді як факт втрати працездатності мав місце 30.11.2006р. Також, вказує, що позивач був ознайомлений з умовами праці на шахті, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, можливими наслідками їх впливу на здоров»я, своїми правами, пільгами та компенсаціями за роботу в таких умовах дав згоду. Просить у позовних вимогах [PERSON] відмовити повністю. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити в повному обсязі, в обґрунтування навів обставини, викладені у позовній заяві, вважає, що спричинення позивачу значної моральної шкоди є повністю доведеним в ході розгляду справи як наданими поясненнями так і чисельними медичними документами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримав обґрунтування, надане у письмовому запереченні на позовну заяву. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Як встановлено із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки на ім'я [PERSON], зокрема з 28.07.1977 року по 06.12.2006 рік він працював на шахті №10 «Великомостівська» та виконував роботу столяра. Із дослідженого акту про нещасний випадок від 07.08.1987р. №16 форми Н-1 з [PERSON] 06.08.1987р. стався нещасний випадок на шахті №10 «Великомостівська» при наступних обставинах - в процесі виконання робіт випадково впав з кусок породи та травмував [PERSON] Із виписки з акту огляду у МСЕК серія ЛВА-2 №014911 від 30.11.2006р. [PERSON] встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва на 1 рік. Також, згідно довідки МСЕК серія ЛВА-2 №023842 від 25.12.2008р. [PERSON] встановлено другу групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. Із довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА №466314 від 15.12.2013р. позивачу встановлено другу групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. У зв'язку зі наявністю вказаного вище трудового каліцтва позивач [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історій хвороби. Тобто, позивачу [PERSON] вперше встановлено 25% втрати працездатності - 30.11.2006 року у зв»язку з трудовим каліцтвом. Отже, право на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров»я, у позивача виникло 30.11.2006 року, коли висновком МСЕК йому вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнано конституційними, при цьому, в рішенні зазначено, що право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також, у роз»ясненнях, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (яка набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім цього, у роз»ясненнях, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України, оскільки згідно із ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Також, суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про те, що позивач при укладанні трудового договору був ознайомлений з наявними на робочому місці небезпечними та шкідливими умовами, а також те, що роботодавцем вживались всі заходи для збереження здоров'я і працездатності працівника, оскільки такі факти спростовуються дослідженими в судовому засіданні документами, зокрема актом про нещасний випадок [PERSON] від 07.08.1987р. встановлено, що з метою ліквідації і запобігання нещасним випадкам начальнику дільниці пропонується повторно ознайомити працівників дільниці з «Типовою інструкцією по охороні праці». Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу [PERSON] на відповідача державне підприємство «Львівугілля», яка спричинена ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків внаслідок трудового каліцтва. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., суд задовольняє частково в сумі 4000 грн. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача державне підприємство «Львівугілля».

Outcome: partial