Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] , його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та [PERSON] про виселення їх з квартири [ADDRESS], на яку звернуто стягнення за рішенням суду та зняття їх з реєстрації за зазначеною адресою. В позові позивач зазначив, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14.10060 від 20.12.2006р. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 100000 доларів США, строком до 22.12.2011р., а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором сторони 21.12.2006р. уклали договір іпотеки № 14.10060. Згідно з п. 7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 12.10.1999р., виданого ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь". Відповідач свої забов`язння за кредитним договором не виконував належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог закону, не погашав заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 03.10.2011р. у нього утворилася заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 689781 грн. 67 коп. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зазначеної заборгованості. Рішенням апеляційного суду Запорізької області № 22-2/778/486/13 від 03.10.2013р. рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя скасовано, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка належить відповідачу, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в загальній сумі 689781 грн. 67 коп. Вказане рішення відповідачем не оскаржено , набрало чинності та підлягає виконанню. З моменту винесення рішення суду та до теперішнього часу відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором та вони можуть задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна на яке звернуто стягнення. Посилаючись на ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - пояснив, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 11.06.2013р. вони направили відповідачу [PERSON] письмове повідомлення про виселення разом з неповнолітньою дитиною, що підтверджено поштовим реєстром, однак він не звільнив зазначену квартиру та не знявся з реєстрації. Крім того, за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] Проживання відповідача з дитиною та [PERSON] у квартирі на яку звернуто стягнення за рішенням суду чинить їм перешкоди у реалізації зазначеного іпотечного майна та погашення заборгованості за кредитним договором. Просить виселити [PERSON], разом з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та [PERSON] з квартири [ADDRESS], в якій вони зареєстровані та проживають, та зняти їх з реєстрації за зазначеною адресою та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день слухання справи повідомлялись відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, своїх заперечень по суті позову не надали, у зв'язку з чим розгляд справи проведено за відсутністю відповідачів. Розглянувши матеріли справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 20.12.2006р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 14.10060. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 100000 доларів США, строком до 22.12.2011р., а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором сторони 21.12.2006р. уклали договір іпотеки № 14.10060. Згідно з п. 7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 12.10.1999р., виданого Відкритим ак3ціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь". Відповідач свої забов`язння за кредитним договором не виконував належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог закону, не погашав заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору у зв`язку з чим станом на 03.10.2011р. у нього утворилася заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 689781 грн. 67 коп. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором.. Рішенням апеляційного суду Запорізької області № 22-2/778/486/13 від 03.10.2013р. рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя скасовано, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка належить відповідачу, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком,в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в загальній сумі 689781 грн. 67 коп. Вказане рішення відповідачем не оскаржено та набрало чинності, підлягає виконанню. З моменту винесення рішення суду та до теперішнього часу відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором та банк може задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна на яке звернуто стягнення. Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником забов`язання за кредитним договором, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним забов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Частиною 3 ст. 109 ЖК України визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012р., роз`яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов , якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, закон вимагає обов»язкове отримання боржником письмової вимоги іпотеко держателя. Суду надано копію вимоги про виселення з квартири , що є предметом іпотеки від 11.06.2013р. вих. 30.1.0.0/2-591, що адресована [PERSON] та [PERSON] в інтересах якого діє батько [PERSON], однак відомості про отримання такої вимоги останнім відсутні Вказаний лист не був отриманий боржником та повернутий без вручення листом ЗД «Укрпошта» від 25.07.14р.. Відповідачу [PERSON] така вимога взагалі не надсилалась. Посилання представника позивача на отримання зазначеної вимоги відповідачем 8.10.14р. суд вважає безпідставним, оскільки законом передбачений місячний строк для звільнення приміщення з дня отримання письмової вимоги. Таким чином, позивачем не надано доказів дотримання умов, передбачених законом, на підставі яких може бути прийнято рішення про примусове виселення. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про виселення відповідачів з вищевказаного приміщення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed