Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі "Позивач") звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] ( надалі "Відповідач") про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з Відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 12 667, 84 грн. за кредитним договором № б/н 26.03.2014 року, яка складається з: -2440, 25 грн. - заборгованість за кредитом, -7553, 66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, -1594,51 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина). -579.42 грн. - штраф (процентна складова). Представником Позивача в позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи у відсутності уповноваженого представника та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача подано заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. У заяві про перегляд заочного рішення Відповідач зазначив, що з лютого 2016 року не проживав за місцем реєстрації: [ADDRESS] у зв"язку з тим, що проходить військову службу в органах СБ України. Зокрема, з 16.02.2016 по 16.01.2018 року проходив військову службу в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях. З 16.02.2018 року по даний час проходить військову службу в 1ГВ (з дислокацією у м. Львів) 6 управління ГУ ВКР ДКР СБ України та проживає у м. Львів. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "ПриватБанку" від 26 березня 2014 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до кредитного договору б/н від 26.03.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами Банку» складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві, про що свідчать копії Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7. Договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобов`язання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши Відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено Судом, [PERSON] неналежно виконував взяті на себе за кредитним договором від 26.03.2014 року зобов`язання, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 26.03.2014 року, станом на 08.01.2018 року . Однак, Відповідач з лютого 2016 року не проживав за місцем реєстрації: [ADDRESS] у зв"язку з тим, що проходить військову службу в органах СБ України. Зокрема, з 16.02.2016 по 16.01.2018 року проходив військову службу в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях. З 16.02.2018 року по даний час проходить військову службу в 1ГВ (з дислокацією у м. Львів) 6 управління ГУ ВКР ДКР СБ України та проживає у м. Львів. Відповідно ч.15 ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" під час особливого періоду військовослужбовцям не нараховуються штрафні санкції та пеня за невиконання зобов"язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також відсотки за користування кредитом. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідачем в даній справі було надано докази на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором № б/н від 26.03.2014 року. Враховуючи вищезазначене, Судом встановлено, що станом на 08.01.2018 року по кредиту позичальника [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором від 26.03.2014 року в розмірі у розмірі 12 667, 84 грн. яка складається з: -2440, 25 грн. - заборгованість за кредитом, -7553, 66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, -1594,51 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина). -579.42 грн. - штраф (процентна складова). В частині стягнення пені та процентів, Суд зауважує наступне. Відповідач посилається на ч.15 ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" під час особливого періоду військовослужбовцям не нараховуються штрафні санкції та пеня за невиконання зобов"язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також відсотки за користування кредитом. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача: -7553, 66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, -1594,51 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн.- штраф (фіксована частина), -579.42 грн. - штраф (процентна складова) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене також узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Проаналізувавши матеріали справи, положення Заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 26.03.2014 року в розмірі 2 440, 25 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд, -

Outcome: partial