Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що в процесі виконання судового рішення 24.10.2012 року була затверджена мирова угода між третьою особою та відповідачем, згідно якої останній передав третій особі майно приміщення у нежитловому будинку № 19-А по проспекту Миру у м. Донецьку, а саме - підвальне приміщення (652,6 кв.м.), приміщення офісного залу (524,9 кв.м.) на першому поверсі, приміщення офісного залу (628,7 кв.м.) на другому поверсі, приміщення офісного залу (646,0 кв.м.) на третьому поверсі та 80% місць загального користування, що складає 239,6 кв.м. та було припинено зобов'язання відповідача щодо сплати боргу в сумі 7 884 390,50 грн. на користь третьої особи. Вказане майно згідно акту приймання-передачі було передано третьою особою до статутного капіталу позивача. В подальшому ухвалу, якою була затверджена мирова угода, було скасовано та відповідачем подано віндикаційний позов до позивача, в задоволенні якого йому було відмовлено. вважає, що такими діями відповідач зазіхає на власність позивача, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником спірного майна. На підставі цього просить витребувати у відповідача вказане майно та визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав подану позовну заяву в повному обсязі та просив її задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений через оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Третя особа - [PERSON] - в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримала заявлені позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи й проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.10.2012 року затверджено мирову угоду у виконавчому провадженні з примусового виконання, згідно якої [PERSON] передає у власність [PERSON] приміщення у нежитловому будинку № 19-А по проспекту Миру у м. Донецьку, а саме - підвальне приміщення (652,6 кв.м.), приміщення офісного залу (524,9 кв.м.) на першому поверсі, приміщення офісного залу (628,7 кв.м.) на другому поверсі, приміщення офісного залу (646,0 кв.м.) на третьому поверсі та у спільну сумісну власність - сходові клітини, ліфт у підвальному приміщенні; сходові клітини, ліфт на першому поверсі; сходові клітини, ліфт на другому поверсі; сходові клітини, ліфт на третьому поверсі; сходові клітини, ліфт, котельню на мансардному поверсі; [PERSON] набуває право власності на вказане нерухоме майно та в наслідок цієї мирової угоди припиняються зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] з оплати боргу у сумі 7 884 390,50 грн. Згідно протоколу установчих зборів від 21 жовтня 2013 року № 1-21/10/2013 створено ТОВ "[PERSON] ЛТД" та джерелом формування статутного капіталу на суму 7 884 390,50 грн. є майно засновника [PERSON], а саме: приміщення у нежитловому будинку № 19-А по проспекту Миру у м. Донецьку, а саме - підвальне приміщення (652,6 кв.м.), приміщення офісного залу (524,9 кв.м.) на першому поверсі, приміщення офісного залу (628,7 кв.м.) на другому поверсі, приміщення офісного залу (646,0 кв.м.) на третьому поверсі та 80% місць загального користування, що складає 239,6 кв.м. З акту приймання-передачі майна від 24 жовтня 2013 року встановлено, що [PERSON] передає до складу статуного капіталу ТОВ "[PERSON] ЛТД" нерухоме майно, що їй належить на праві власності - приміщення у нежитловому будинку № 19-А по проспекту Миру у м. Донецьку, а саме - підвальне приміщення (652,6 кв.м.), приміщення офісного залу (524,9 кв.м.) на першому поверсі, приміщення офісного залу (628,7 кв.м.) на другому поверсі, приміщення офісного залу (646,0 кв.м.) на третьому поверсі та 80% місць загального користування, що складає 239,6 кв.м. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 січня 2014 року скасовано ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.10.2012 року та передано питання на новий розгляд до Ворошиловського районного суду м. Донецька. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 травня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ "[PERSON] ЛТД" про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання повернути безпідставно набуте майно відмовлено. При цьому судами трьох інстанцій встановлено, що саме по собі скасування ухвали суду про визнання мирової угоди, на підставі якої майно вибуло із володіння власника, не свідчить про відсутність волі останнього на його вибуття, а свідчить лише про порушення норм процесуального права при укладенні та затвердженні мирової угоди. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами єє будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особа або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року скасований запис про реєстрацію права приватно спільної сумісної власності на ім'я [PERSON] щодо об'єкта нерухомого майна реєстраційний номер: 29573698, тип майна: адміністративна будівля, адреса нерухомого майна: м. Донецьк, пр. Миру, буд. 19-А, загальною площею 3488,1 кв.м., номер запису 101197 в книзі 20 чн, внесений 19.12.2012 року по Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстратором комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації м. Донецька" на підставі ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.10.2012 року про затвердження мирової угоди від 11.10.2012 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.11.2015 року № 47144701 встановлено, що 03.11.2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на майно, а саме - приміщення у нежитловому будинку № 19-А по проспекту Миру у м. Донецьку, а саме - підвальне приміщення (652,6 кв.м.), приміщення офісного залу (524,9 кв.м.) на першому поверсі, приміщення офісного залу (628,7 кв.м.) на другому поверсі, приміщення офісного залу (646,0 кв.м.) на третьому поверсі та 80% місць загального користування, що складає 239,6 кв.м. Згідно частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється, виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України,\~суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки про наявність волі власника майна [PERSON] про передачу нерухомого майна ТОВ «[PERSON] ЛТД» свідчить та обставина, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу з 24 жовтня 2012 року по 14 січня 2014 року не вважав свої права порушеним та не вживав жодних заходів, направлених на захист цього права, а [PERSON] як власник нерухомого майна скористалася своїм правом щодо розпорядження належним їй майном та передала його позивачу, тобто у спосіб, встановлений законом. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 1\~378,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved