Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

06 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, та утримання дружини. 30 березня 2015 року [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, подавши позовні вимоги до [PERSON] про встановлення батьківства, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, виключивши вимоги з позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дружини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] вони зустрічались з січня 2012 року по грудень 2012 року, мали інтимні стосунки. В грудні 2012 року вона дізналась, що вагітна. Після повідомлення відповідача про її вагітність, відповідач розірвав з нею стосунки. У неї від відповідача народились сини [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Після народження дітей, позивач запропонувала відповідачу подати до РАЦСу спільну заяву про запис батьків дітей, але відповідач відмовився в категоричній формі. Вона провела реєстрацію дітей відповідно до 135 СК України, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, які видані виконкомом Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області. Відповідач не спілкується з позивачкою та дітьми, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Просить винести рішення, яким встановити, що [PERSON] є батьком її синів [PERSON] та [PERSON], [INFO], які народились у неї, та стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей в розмірі 5000,00 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності (арк.справи 12), в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], вважає, що вони обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім пояснень позивачки щодо батьківства відповідача, цей факт підтверджується висновком експерта молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства, відповідно до якої вірогідність батьківства [PERSON] відповідно до дітей [PERSON] становить 99,999%, що є прямим доказом батьківства. Щодо матеріального утримання дітей, він вважає, що відповідач має достатньо матеріальне становище, працюючи приватним підприємцем, щоб сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 5000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки [PERSON] не визнав в повному обсязі, суду пояснив, що дійсно він зустрічався деякий час з позивачкою, намірів одружитися на позивачці у нього не було, він мав на той час інші стосунки з особами жіночої статі. Він вважає, що діти, народжені у [PERSON] це не його діти. Він не згоден з висновком експерта щодо встановлення батьківства, має сумнів його вірогідності. Щодо стягнення аліментів він фізична особа підприємець, у нього мінливий, не постійний дохід, він не згоден з сумою, визначеною позивачем 5000,00 грн. на місяць на утримання дітей. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності (арк.справи 45), позовні вимоги [PERSON] відповідно до пояснень відповідача [PERSON], не визнає. Відповідач має сумніви в достовірності висновку експерта молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства, відповідно до якої вірогідність батьківства [PERSON] відповідно до дітей [PERSON] становить 99,999%. Щодо стягнення аліментів то сума, вказана позивачем завищена, і відповідно до позовних вимог, що відповідач не визнає батьківства, в позовних вимогах [PERSON] відмовити. Також додала, що відповідно до довідки ДПІ у м. Краматорську [PERSON] перебуває на обліку, з 01.01.2014 року по теперішній час перебуває на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, відповідно до декларації сума доходів за період з 01.01.2014 року по 27.08.2014 року 223700,00 грн., має мінливий дохід, це повний дохід, без вказання витрат на утримання його бізнесу, видатків, та інших розходів, тому 5000,00 грн. це завищена сума аліментів. Вислухавши думку позивача та відповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного: В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], які народились 17 липня 2013 року, батьками записані: матір [PERSON], батько [PERSON] (свідоцтво про народження, серія 1-НО №522893, видане 29 липня 2013 року, Виконкомом Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області, серія 1-НО №522894, видане 29 липня 2013 року Виконкомом Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області), що підтверджує факт, що позивачка [PERSON] має двох дітей. Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Стаття 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем матері, а імя \~та по батькові \~батька дитини записується за її вказівкою. У відповідності до ст. 125 СК України, якщо мати та батько не перебувають у шлюбі \~між собою, походження дитини визначається: за заявою матері та батька дитини; за заявою чоловіка, який вважає \~себе батьком дитини; за рішенням суду. На підставі ст. 128 СК України за відсутності заяв батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис \~про батька дитини у книзі \~реєстрації народжень вчинено \~відповідно до статті 135 СК України. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду \~орган державної реєстрації актів \~цивільного стану \~вносить відповідні зміни \~до книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до висновку експерта № 2 від 13 лютого 2015 року, (судово-генетична експертиза призначена за ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року (арк.справи 22), встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого гр. [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999%. Також встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого гр. [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше99,999%, що відповідає формулюванню „батьківство практично доведено". Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] та його представника, щодо не визнання батьківства відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та висловленої недовіри щодо висновків судово-генетичної експертизи, бо в судовому засіданні з огляду на матеріали справи, пояснення сторін, а саме, що сам відповідач в судовому засіданні не заперечував про те, що мав інтимні стосунки з позивачем, та достовірність батьківства підтверджується висновком експерта № 2 від 13 лютого 2015 року, що не підлягає сумніву, і суд приймає вказаний доказ по справі. Пояснення про невизнання батьківства та сумнів щодо проведеної експертизи, також заявлене клопотання про проведення повторної судово-генетичної експертизи, в задоволенні якого було відмовлено відповідно до ухвали суду від 31 березня 2015 року (арк.справи 50), суд вважає, як бажання відповідача затягнути розгляд справи, оскільки ні відповідачем, ні його представником не надано суду обєктивних підстав для проведення повторної експертизи, а всі пояснення суд вважає надуманими і не обґрунтованими. Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка долучається іншому експертові. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо того, що мав інтимні стосунки з позивачем в період, вказаний позивачем, інших заперечень ані формального характеру, ані документального підтвердження, які б спростовували цей факт не встановлено. Згідно Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (дата підписання Україною 21.02.1990 року, дата набуття чинності для України 27.09.91 року), вбачається, що Організація Обєднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, впевнені в тому, що сімї як основному осередку суспільства і природному середовищу для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобовязання в рамках суспільства, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, вважаючи, що дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Обєднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Пунктами 4,5,9 постанови № 3 від 15 травня 2006 року Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою, зокрема, одним із батьків. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Виходячи з цього позовні вимоги [PERSON] щодо визнання батьківства відповідача [PERSON] та визнання батьком дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які народились в місті Донецьк Донецької області у [PERSON], позивача по справі, підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в сумі 5000,00 грн., суд приходить до наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в долі від доходу його матері чи батька. \~ В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] працездатний, працює, фізична особа-підприємець. Відповідно до довідок ДПІ у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 12.05.2015 року за №№10039/05-15-17-01,10040/05-15-17-01 (арк.справи 59-60) перебуває на обліку у ДПІ у м. Краматорськ з 10.02.2011 року. З 01.01.2014 року по теперішній час перебуває на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, відповідно до наданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця сума доходів за період з 01.01.2014 року по 27.08.2014 року складає 223700,00 грн. Відповідно до Постанови КМУ № 146 від 26 лютого 1993 року (із змінами та доповненням) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» та доданого Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, - утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: ( п. 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об'єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства. Суд критично оцінює доводи відповідача, які викладені в запереченнях проти позову (арк.справи 51-52), та власноруч написаної довідки (арк.справи 60) щодо чистого щомісячного доходу, а саме в запереченнях вказано, що щомісячний дохід відповідача складає 866,13 грн., а відповідно до власноруч написаної довідки чистий дохід (заробітна плата) ФОП [PERSON] у 2014 році складає 30930,14 грн.:12=2577,51 грн. (щомісяця), тому вказані суперечності суд оцінює, як надана суду недостовірна інформація. Також надані документи щодо витрат ФОП [PERSON] на утримання бізнесу (арк..69-89), які були представлені представником відповідача [PERSON] на судових дебатах без мотивованого розяснення суду їх суттєвості, суд не має можливості прийняти як доказ, бо відповідно до ст. 64 ЦПК України, докази повинні містити відомості про обставини, які мають значення для справи, але суд з наданих матеріалів не вбачає вказаних відомостей. Суд вважає, що пояснення відповідача та представника відповідача, щодо невизнання суми аліментів в розмірі 5000,00 грн., суд приймає до уваги, бо дійсно, вбачаючи на те, що робота відповідача має сезонний характер маслобійний цех, залежність від урожаю, безпосередньо близькість до зони АТО, що також впливає на роботу та відповідні доходи від вказаного виду діяльності. Пояснення відповідача, що він знаходиться в зареєстрованому шлюбі, дружина на теперішній час не працює, знаходиться в відпустці по догляду за дитиною, суд не бере до уваги, з причини того, що як пояснив сам відповідач в судовому засіданні, його дружина має дитину, батьком якої він не є, а посилання, що дружина та її дитина знаходяться на його утриманні, суд приймає, як формальне пояснення щодо його матеріального стану. Ніяких документів щодо вказаних фактів суду не надано, як не надано свідоцтво про реєстрацію шлюбу та свідоцтво про народження дитини, крім особистих пояснень відповідача та його представника, та письмових заперечень (арк.справи 51), без офіційного підтвердження місця мешкання, знаходження на утриманні, батьківство та інші фактори, які мають важіль для приймання вказаного як доказ. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідного до закону. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, оскільки відповідач офіційно працює фізичною особою-підприємцем, має нерегулярний, мінливий дохід, не надав суду доказів про знаходження на його утриманні інших осіб, виходячи з принципу пріоритетності забезпечення інтересів дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають в цій частині частковому задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які народились 17 липня 2013 року у [PERSON], на користь позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень щомісячно, починаючи з 06 листопада 2014 року і до досягнення дітьми повноліття, з індексацією відповідно до закону. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) ст. 5 ч. 1 п. 3 від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі ст. 88 ч. 2 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача варто стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. Відповідно до вимог позивача щодо стягнення витрат за проведення судової експертизи в сумі 5903,72 грн. з відповідача на її користь, суд приходить до наступного: Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 45: Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України "Про судову експертизу"). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи (частина друга статті 86 ЦПК) і настають наслідки, передбачені частиною першою статті 146 ЦПК. Законом не заборонено оплатити витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" встановлено граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз. Тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо відшкодування їй витрат на проведення судової експертизи, виходячи з того, що на утриманні позивача знаходяться двоє малолітніх дітей, позивач знаходиться в відпустці по догляду за дітьми, не працює, і з викладених обставин працювати не має можливості на цей час, отримує допомогу як одинока матір, що не дозволяє їй в повному обсязі утримувати дітей належним чином, і вказана сума надвелика в її стані. Хоча відповідно до ст. 86 ч. 2 ЦПК України і обумовлено, що кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи, але відповідно до матеріального стану сторін, і виходячи з того, що відповідач має можливість відшкодувати позивачеві витрати на проведення судової генетичної експертизи, та згідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial