Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

В червні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про припинення іпотеки та скасування запису про обтяження речових прав. Уточнивши згодом позовні вимоги [PERSON] просила припинити дію іпотечного договору № 30006Z211 від 30.11.2006 року та іпотечного договору № 30007Z46 від 23.02.2007 року, укладених між нею та ПАТ «УкрСиббанк», скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо речового права (обтяження) нерухомого майна, що виникло за вказаними вище договорами іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що об'єкт іпотеки - приміщення лазні [NUMBER] (будівлі, позначеної на платі літ. А-2), загальною площею 1006.4 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не було продано з прилюдних торгів через відсутність купівельного попиту, які проводилися тричі. ПАТ «УкрСиббанк», як стягувач у виконавчому провадженні, не виявив бажання придбати об'єкт іпотеки за його початковою ціною, що за ЗУ «Про іпотеку» є підставою для припинення іпотеки в судовому порядку. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.08.2014 року позов задоволено частково. Припинено іпотеку приміщення лазні [NUMBER] (будівлі, позначеної на платі літ. А-2), загальною площею 1006.4 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за іпотечними договорами від 30.11.2006 року № 30006Z211 та від 23.02.2007 року № 30007Z46, укладеними між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». У задоволенні решти вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.08.2014 року, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує тим, що суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права ст. 49 ЗУ «Про іпотеку». Вказує, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений Договір відступлення прав вимоги за оскаржуваними договорами іпотеки. Позивач була належним чином повідомлена про зміну кредитора та іпотекодержателя. Зобов»язання позивача за Кредитними договорами не припинені, строки дії договорів не закінчені. Позивачем належним чином не виконуються умови Кредитних договорів і не вживаються жодних заходів щодо погашення заборгованості за ними, а тому вважати Договори іпотеки припиненими неможливо. Зазначає, що відмова іпотекодержателя від оприбуткування ним на своєму балансі предмета іпотеки після того, як повторні прилюдні торги не відбулися, не є підставою для обов»язкового припинення іпотеки. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки банк, як іпотекодержатель, після проведення третіх прилюдних торгів не скористався правом придбати об»єкт іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, а постановою державного виконавця від 16.07.2013 року виконавчі документи про стягнення з позивача заборгованості було повернуто без виконання, враховуючи приписи ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» зазначене є підставою для припинення іпотеки в судовому порядку. З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного. По справі встановлено, що 30.11.2006 року позивач уклала з відповідачем договір споживчого кредиту на суму 438000 швейцарських франків, строком до 29.11.2017 року. 23.02.2007 року позивач уклала з відповідачем кредитний договір на суму 395800 швейцарських франків, строком до 22.02.2018 року. В забезпечення виконання зобов"язання по вищевказаним кредитним договорам, сторони уклали іпотечні договори від 30.11.2006 року № 30006 Z 211 та від 23.02.2007 року № 30007Z46, за якими позивач передала відповідачеві в іпотеку належне їй нерухоме майно - приміщення лазні [NUMBER] (будівлі, позначеної на платі літ. А-2), загальною площею 10006,4 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Рішеннями Новозаводського районного суду м. Чернігова стягнуто з [PERSON]. на користь відповідача заборгованість за кредитним договором від 30.11.2006 року в сумі 3542285 грн. 16 коп. та за кредитним договором від 23.02.2007 року в сумі 2739170 грн. 88 коп. На підставі рішень суду видано виконавчі листи, які знаходилися на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області в межах зведеного виконавчого провадження (а.с. 18 - 21, 49). Під час примусового виконання рішень суду про стягнення заборгованості зверталося стягнення й на об'єкт іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів, оскільки прилюдні торги не відбулися тричі (12 вересня, 08 жовтня та 12 листопада 2012 року), через відсутність купівельного попиту. На письмову пропозицію державного виконавця залишити об'єкт іпотеки за собою за початковою вартістю відповідач, як стягувач у виконавчому провадженні, не відреагував (а.с. 8, 9). Ст. 1 ЗУ "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. Відповідно до вимог ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель має право, а не зобовязаний, придбати предмет іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна, якщо другі прилюдні торги визнано такими, що не відбулись, а якщо він таким право не скористався, іпотека може бути припиненою за рішенням суду. Згідно із ч. 5 ст. 3 вказаного Закону іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що підставами припинення іпотеки, зокрема, є: реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Системний аналіз положень ст. ст. 3, 17, 49 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави дійти висновку, що припинення іпотеки є правом суду з урахуванням конкретних обставин справи. Крім того, позивач була повідомлена про зміну кредитора та іпотекодержателя письмовим повідомленням № 12-22/26983 від 15.12.2011 року (а.с. 100). Відповідно до поданої заяви ТОВ «Кей -Колект» про заміну сторони у справі, суду було надано дані щодо зміни кредитора у зобов»язанні та, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений Договір відступлення прав вимоги за вищезазначеними договорами іпотеки (а.с. 35-44). На зазначені обставини, суд першої інстанції уваги не звернув, та відмовив в задоволенні заявленого клопотання (а.с. 52), таким чином залишилась поза увагою суду і обставина, щодо зміни іпотекодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 81). Статтею 30 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі можуть бути фізичні особи, юридичні особи або держава. Лише вони, виходячи з положень ст.ст. 28, 29 ЦПК України наділені цивільною процесуальною правоздатністю та цивільною процесуальною дієздатністю, тобто можуть мати цивільні права та обов'язки, а також особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді. Відповідно до роз'яснень, які наведені в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Розглядаючи спір суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, та в порушення норм процесуального права ТОВ «Кей -Колект» до справи як належного відповідача не залучив, таким чином судом вирішено питання про права та обов"язки особи, якя не брала участі у справі в якості відповідача, тобто фактично позбавлено прав представляти та захищати інтереси підприємства та установи, надавати відповідні докази та реалізовувати інші процесуальні права, передбачені ст. 27, ст. 31 ЦПК України. Наведене свідчить, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. На стадії апеляційного провадження не передбачено права апеляційного суду залучення до участі у справі іншого відповідача та ухвалення щодо нього рішення, вирішення спору можливе лише під час розгляду спору у справі за позовом, поданого до належного відповідача. Враховуючи вище викладене, та за наявності даних, що дія основних зобов»язань не припинена, не закінчено строк дії іпотечного договору, позичальником не виконуються умови кредитного договору, а заборгованість не погашена, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Разом з тим, апеляційна скарга не підлягає задоволенню в частині зобов»язання державного реєстратора Реєстраційної служби Чернігівського міського управління Чернігівської області, який не був залучений до участі в справі в якості відповідача, відновити записи про обтяження іпотекою нерухомого майна шляхом перенесення цих записів до відповідних розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, крім того в порядку ст. 11, 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. За таких обставин апеляційна скарга ТОВ «Кей -Колект» підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову. Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «Кей -Колект» слід стягнути в повернення судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 128,8 грн.

Outcome: partial