Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Представник Київського обласного центру зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення помилково (надміру) виплаченої допомоги по безробіттю, вказавши, що 15.02.2018 року на підставі власної заяви від 15.02.2018 року відповідач отримала статус безробітного у Вишгородському районному центрі зайнятості, який було реорганізовано шляхом приєднання до Київського обласного центру зайнятості. Відповідач перебувала на обліку у Вишгородській РФ КОЦЗ в статусі безробітного з 15.02.2018 року по 26.11.2018 року. З 22.08.2018 року відповідачу на підставі наданих відомостей та поданих документів було призначено виплату допомоги по безробіттю. За період з 22.02.2018 року по 19.11.2018 року відповідачу нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 12 961, 20 грн. У відповідності до аудиторського звіту № 2019-09 від 09.01.2020 року за результатами проведення фінансового аудиту, аудиту відповідності у Вишгородській районній філії Київського обласного центру зайнятості за період з 26.10.2018 року по 01.12.2019 року, який проводив обласний центр зайнятості, встановлено, що відбулося порушення ч. 1 ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідачу безпідставно призначено допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу, проте за даними персоніфікованого обліку Державного реєстру застрахованих осіб та будь-якими іншими документами не підтверджено сплату страхових внесків за 6 місяців протягом року до дня звернення в центр зайнятості. В результаті перерахунку, надміру виплачена допомога по безробіттю складає 7 496, 00 грн. Відповідачу було направлено претензію про добровільне повернення помилково (надміру) сплачених коштів в сумі 7 496, 00 грн. Відповідачем добровільно було повернуто 300,00 грн. на користь позивача, тому на дату подання позовної заяви заборгованість складає 7 196, 00 грн. Відповідачу 17.08.2020 року повторно була надіслана претензія про добровільне повернення помилково (надміру) сплачених коштів, проте відповідач в добровільному порядку кошти не повертає у зв`язку із чим звернувся до суду та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача помилково (надміру) виплачену допомогу по безробіттю у розмірі 7 196, 00 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явилася, подала до суду відповідь на відзив, згідно якого просила розглянути справу за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що з копії аудиторського звіту доданого до позовної заяви, вбачається, що проведеним аудитом, встановлено не рахункову помилку, а про можливе порушення вимог закону, коли працівниками центру зайнятості при призначенні допомоги якісь дані не враховані, або навпаки, враховані помилково. Рахункових помилок аудитом не встановлено. Будь-яких відомостей про її добросовісні дії матеріали справи не містять. Відповідачем до центру зайнятості не подавалися будь-які неправдиві відомості чи документи, так само і не було приховано інформації, яка б могла стати підставою для відмови у призначенні допомоги. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15.02.2018 року [PERSON] звернулася до Вишгородського районного центру зайнятості з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного. З 22.08.2018 року [PERSON] на підставі наданих відомостей та поданих документів було призначено виплату допомоги по безробіттю. За період з 22.02.2018 року по 19.11.2018 року [PERSON] нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 12 961, 20 грн. [PERSON] перебувала на обліку у Вишгородській РФ КОЦЗ в статусі безробітного з 15.02.2018 року по 26.11.2018 року. У відповідності до аудиторського звіту № 2019-09 від 09.01.2020 року за результатами проведення фінансового аудиту, аудиту відповідності у Вишгородській районній філії Київського обласного центру зайнятості за період з 26.10.2018 року по 01.12.2019 року, який проводив обласний центр зайнятості, встановлено, що відбулося порушення ч. 1 ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідачу безпідставно призначено допомогу по безробіттю з урахуванням страхового стажу, проте за даними персоніфікованого обліку Державного реєстру застрахованих осіб та будь-якими іншими документами не підтверджено сплату страхових внесків за 6 місяців протягом року до дня звернення в центр зайнятості. В результаті перерахунку, надміру виплачена допомога по безробіттю складає 7 496, 00 грн. 04.02.2020 року [PERSON] було направлено претензію про добровільне повернення помилково (надміру) сплачених коштів в сумі 7 496, 00 грн. Як вбачається з довідки-розрахунку від 17.12.2020 року № 481 відповідачем добровільно було повернуто 300,00 грн. на користь позивача. 17.08.2020 року [PERSON] повторно була надіслана претензія про добровільне повернення помилково (надміру) сплачених коштів, проте відповідач в добровільному порядку кошти не повертає у зв`язку із чим позивач змушений звернувся до суду з даним позовом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно п. 1 ч.1 ст. 43 вказаного Закону, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається особам, які зазначені у ч.1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення". Для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, визначені в Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого Постановою КМУ від 19.09.2018 року №792. У відповідності Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу особі, яка пред`явила документи, зазначені в пункті 4 цього Порядку, кар`єрний радник забезпечуватиме її супровід та організацію надання послуг. Для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу. Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного. З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положеннями ст. 1215 ЦК України, передбачено, що підставами за яких безпідставно набуте майном не підлягає поверненню, крім іншого є заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплату проведено фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведених норм закону та ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» свідчить, що надміру сплачені, безпідставно нараховані суми допомоги по безробіттю можуть бути утримані за умови зловживань з боку заявника або умисного подання недостовірних даних. У відповідності до п. 14, 18 ч.2 ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, зокрема здійснює обмін інформацією з Пенсійним фондом України для забезпечення виконання вимог цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Таким чином, центр зайнятості мав постійний доступ до індивідуальних відомостей про застраховану особу і в будь-який момент мав змогу їх звірити з базою даних центрального органу виконавчої влади. В ході розгляду справи жодним чином не було встановлено фактів наявності рахункової помилки при виплаті спірних коштів відповідачу або ж недобросовісності з її боку. Оскільки при цьому кошти позивачем були виплачені добровільно, зважаючи на положення ст. 1215 ЦК України, правові підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Київського міського центру зайнятості не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed