Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № K2V4AК05333469, укладеному з [PERSON] 14.05.2007р., згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 7527,32 доларів США на умовах строковості, платності, забезпеченості зі строком повернення не пізніше 13.05.2010р. Оскільки в строки передбачені графіком погашення кредитних коштів, відповідач кошти не повертав, а станом на 14.11.2013р. виникла заборгованість в сумі 5381,61 доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту - 1713,04 дол. США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 1168,32дол. США, заборгованості по комісії 451,68дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобов»язань - 2048,57 дол. США, просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідачів солідарно на користь банку. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позов підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів в судовому засіданні розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосуються положення п.1 цієї глави. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно між ПАТ Комерційний Банк "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № K2V4AК05333469 від 14.05.2007р. , згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти в сумі 7527,32 дол. США для придбання автомобіля. Кредит був отриманий відповідачем, що не заперечувалося відповідачами в судовому засіданні. Строк дії договору був визначений сторонами до 13.05.2010р. (п.7.1 кредитного договору). Але, в п. 5.1 кредитного договору сторони домовилися, що договір діє до повного виконання сторонами зобов»язань за цим договором. Дані обставини повністю підтверджуються копією кредитного договору, не заперечували відповідачі по справі. Крім цього, згідно з договорами поруки від 14.05.2007р. поручителями за кредитним договором є [PERSON] та [PERSON], які разом , згідно з п.4 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором, несуть відповідальність перед кредитором як солідарні боржники. Позивач в позовній заяві послався на те, що станом на 14.11.2013р. у позичальника за кредитним договором виникла заборгованість в сумі 5381,61 доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту - 1713,04 дол. США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 1168,32дол. США, заборгованості по комісії 451,68дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобов»язань - 2048,57 дол. США . А тому, просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідача [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] як поручителів солідарно з боржником на користь банку. Відповідачі в судовому засіданні послалися на те, що позивачем також не було дотримано вимоги п.5 договорів поруки з поручителями, згідно з яким - у випадку невиконання боржником будь-якого зобов»язання, передбаченого п.1 цього договору кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов»язань. Відповідно до пояснень представника позивача в судовому засіданні автомобіль , що перебував у заставі банку за актом прийому - передачі ТЗ був переданий банку та від його реалізації на погашення тілу кредиту зараховано 27000грн. Але, при цьому поручителі про передачу автомобіля кредитору не були повідомлені. В судовому засіданні було встановлено, що вимоги до поручителів позичальника про наявність заборгованості, яка виникла з 2007 року, банком не пред»являлося. З повідомлення від 18.11.2013р. вбачається, що повідомлення було направлено лише в 2013р., що заборгованість виникла ще в 2007р., як це видно з розрахунку заборгованості, наданому позивачем. Так, згідно з графіком погашення кредитних коштів, боржник зобов»язувався сплачувати щомісячно по 269,43 дол.США,( п.7.1 договору), хоч фактично позичальником вже на 10.08.2007р. виникла заборгованість. З наведеного випливає, що позивач знав про порушення боржником своїх зобов»язань, але не вчинив дій передбачених п.5.6 договору поруки відносно прав поручителів. А тому, суд вважає, що в даному випадку посилання відповідача на ст. 616 ЦК України є обґрунтованим. Відповідно до ч.1 ст.616 ЦК України якщо порушення зобов»язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. А частиною 2 цієї статті передбачено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки , які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов»язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Тобто, суд вважає, що не повідомлення поручителів про наявність заборгованості та нарахування пені станом на 14.11.2013р. в розмірі 2048,57 дол. США є порушенням з боку позивача, а тому у цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що за відсутності належних доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення пені (неустойки), з поручителів, позов підлягає до часткового задоволення, а саме: До стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь позивача підлягає сума заборгованості в сумі 3333доларів США та 04 цента, що еквівалентно за курсом НБУ - 26640,90грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту та відсотках. А з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення додатково пеня, нарахована в сумі 2048,57 дол. США. В частині заперечень відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо припинення поруки, суд до уваги їх не приймає, оскільки - п. 12 договору поруки, передбачає припинення поруки після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Також, підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати, які підлягають стягненню в таких розмірах: з [PERSON], [PERSON] по 128,70грн. з кожної та з [PERSON] -182,59грн.

Outcome: partial