Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 17.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області з відповідачем [PERSON], актовий запис № 40. Від шлюбу дітей немає. Позивач посилається на те, що сумісне життя з відповідачем не склалося, було відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого фактичні сімейні відносини були припинені у листопаді 2013 року. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав суд задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, натомість направила до суду заяву, в якій просила надати подружжю строк для примирення на шість місяців, а провадження по справі зупинити. Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 17.05.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 40. /а.с.4/ Спільне життя у подружжя не склалося, шлюб існує формально, шлюбні відносини припинені з листопада 2013 року, спільне господарство не ведеться, бажання зберегти сімю у позивача немає. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм СК, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право" та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Віповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Спір про майно відсутній. Таким чином, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, вважає за необхідне позов задовольнити. Розподіл судових витрат суд вирішує у порядку положень ст. 88 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач на підставі положень п. 9 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", як інвалід ІІ групи, звільнений від сплати судового збору, судові витрати стягуються із відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved