Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 09 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ [PERSON]» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № R53113471095В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 43 000,00 грн., а він зобовязався повернути їх в строк до 09 жовтня 2016 року або достроково у випадках, передбачених кредитним договором, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних або іншому розмірі, передбаченому кредитним договором. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак, останній зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 30715,31 грн. за період з 11.06.2014 року по 27.07.2016 року; відсотків за користування кредитом у розмірі 10895,17 грн. за період з 09.07.2014 року по 27.07.2016 року; комісії за обслуговування кредиту у розмірі 18 167,50 грн. за період з 09.07.2014 року по 27.07.2016 року. У звязку із порушенням умов кредитного договору 19.05.2016 року на адресу відповідача направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості, проте відповідач у встановлений строк виплату не здійснив. Станом на 27.07.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 107 681,01 грн., з яких 4 271,11 грн. поточна заборгованість за кредитом; 30 715,31 грн. заборгованість за простроченим кредитом; 6037,46 грн. інфляційні втрати (кредит); 878,49 грн. 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; 10 895,17 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками; 2 505,51 грн. інфляційні втрати (відсотки); 337,18 грн. 3% річних, нарахованих у звязку із порушенням зобовязань щодо повернення відсотків; 270,70 грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками; 18 167,50 грн. сума простроченої заборгованості по комісії; 726,70 грн. сума поточної заборгованості по комісії; 32 875,88 грн. пеня, нарахована у звязку із несвоєчасною сплатою комісії, процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. На підставі зазначеного Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 107 681,01 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 615,22 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього заборгованості за кредитом та відсотків за користування ним. В іншій частині позов не визнав у звязку із мораторієм на стягнення штрафних санкцій у період проведення АТО. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 09 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53113471095В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі43 000,00 грн., а він зобовязався повернути його до 09 жовтня 2016 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних або в іншому розмірі, передбаченому кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Пунктом 4.3 кредитного договору № R53113471095В від 09.10.2013 року передбачено порядок та строки повернення кредиту, а саме кредит, комісія та проценти мають бути повернуті позичальником 9 числа кожного місяця у відповідності до графіка, який є невідємною частиною договору. Відповідач не представив доказів своєчасного виконання взятих на себе грошових зобовязань за кредитним договором та належного дотримання графіку всіх платежів. З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач прострочив сплату кредиту в розмірі 30 715,31 грн. за період з 11 червня 2014 року по 27 липня 2016 року, сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 10 895,17 року за період з 09.07.2014 року по 27.07.2016 року, сплату комісії за обслуговування кредиту в розмірі 188 167,50 грн. за період з 09.07.2014 року по 27.07.2016 року. За пунктом 4.4. договору порядок повернення кредиту, сплати процентів та комісії визначається, в тому числі Правилами Згідно з пунктом 3.2.1 [PERSON] має право вимагати дострокового повернення Кредиту та всіх інших виплат за договором, зокрема у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань щодо виплати грошових коштів за кредитним зобовязанням. Також згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на вказані положення договору та ЦК України позивач має право на дострокове повернення суми позики та всіх інших грошових зобовязань за кредитним договором. Крім того, умовами пунктів 5.1. договору та положеннями ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором у виді пені в розмірі 0,5% за кожний день прострочення від суми прострочених зобовязань та сплату встановленого індексу інфляції і 3% річних. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість за договором, яка станом на 27.07.2016 року становить 107681,01 грн., з яких 4 271,11 грн. поточна заборгованість за кредитом; 30715,31 грн. заборгованість за простроченим кредитом; 6037,46 грн. інфляційні втрати (кредит); 878,49 грн. 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; 10895,17 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками; 2505,51 грн. інфляційні втрати (відсотки); 337,18 грн. 3% річних, нарахованих у звязку із порушенням зобовязань щодо повернення відсотків; 270,70 грн. сума заборгованості за нарахованими відсотками; 18167,50 грн. сума простроченої заборгованості по комісії; 726,70 грн. сума поточної заборгованості по комісії; 32875,88 грн. пеня, нарахована у звязку із несвоєчасною сплатою комісії, процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. Однак, при вирішенні питання щодо стягнення суми пені, нарахованої у звязку із несвоєчасною сплатою комісії, процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу у сумі 32875,88 грн. суд відзначає наступне. За представленим розрахунком позивача сума пені була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу за період з 11.06.2014 року по 22.07.2016 року. Натомість відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку м. Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м.Маріуполя. Отже, нарахування позивачем штрафних санкцій за період з 11 червня 2014 року по сьогоднішній день для боржника, який зареєстрований на території м.Маріуполя не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Кальміуський район, пров. Прикордонний, 12. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу [PERSON] штрафних санкцій (пені) в сумі 32875,88 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування пені, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі, та в цій частині вимог слід відмовити. Стосовно доводів відповідача про відмову у виплаті комісії, суд відзначає, що згідно пунктів 4.2., 4.3, 4.5 передбачено обовязок позичальника щомісячно відповідно до Графіку виплачувати вартість супутніх послуг комісійну винагороду за управлінням кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту. Згідно статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свободу договору. Також згідно ч.2 статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства свої відносини, які не врегульовані цими актами. Частиною 1 статті 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину, яка полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З огляду на вказані положення закону, оскільки на сьогоднішній день положення кредиту договору, які передбачають виплату комісії, є діючими і не визнанні недійсними за рішенням суду, тому є обовязковими для виконання сторонами. З урахування цього вимоги про стягнення сум комісії є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. З урахуванням переліченого, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості з повернення кредитних коштів, а саме 4 271,11 грн. поточної заборгованості за кредитом; 30 715,31 грн. заборгованості за простроченим кредитом; 6037,46 грн. інфляційних втрат (кредит); 878,49 грн. 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; 10895,17 грн. суми простроченої заборгованості за відсотками; 2505,51 грн. інфляційних втрат (відсотки); 337,18 грн. 3% річних, нарахованих у звязку із порушенням зобовязань щодо повернення відсотків; 270,70 грн. суми заборгованості за нарахованими відсотками; 18 167,50 грн. суми простроченої заборгованості по комісії; 726,70 грн. суми поточної заборгованості по комісії, а всього на загальну суму 74 805,13 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1615,22 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1121,93 грн.

Outcome: partial