Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений позов, який після збільшення позовних вимог позивач мотивує тим, що з 13 жовтня 2003 року вона працювала на посаді молодшої медсестри у Дочірньому підприємстві "Санаторій Україна". Вказує, що 27.02.2015 р. звільнилася з роботи за власним бажанням згідно з Наказом №69-к від 26.02.2015 р. На день звільнення з роботи ДП «Санаторій Україна» ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" було нараховано і не виплачено позивачу заробітну плату за період з 01.09.2014 року по 27.02.2015 року загалом в розмірі 10\~425,83 грн., з яких: - за вересень 2014 року 1915,41 грн.; - за листопад 2014 року 2797,05 грн.; - за грудень 2014 року 1523,33 грн.; - за січень 2015 року 1792,16 грн.; - за лютий 2015 року 1571,04 грн. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.05.2015 року по справі № 367/2882/15-ц з ДП "Санаторій Україна" ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" на її користь було стягнуто заборгованість по нарахованій і невиплаченій заробітній платі за період з 01.11.2014 року по 27.02.2015 року в розмірі 7683,58 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 4204,72 грн., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування), у розмірі 79,20 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмір 1000,00 грн, а всього 12967, 50 грн. Під час розгляду судом попереднього позову вимоги про стягнення невиплаченої заробітньої плати за вересень 2014 року у розмірі 1915,41 грн. помилково представником позивача були залишені без розгляду шляхом подачі уточненої позовної заяви. Також представником позивача було заявлено вимоги лише про стягнення частини компенсаціїх витрати частини доходів (інфляційні нарахування) у розмірі 79,20 грн. Вважає, що дії відповідача незаконні, оскільки за законом повний розрахунок з позивачем мав би бути проведений в день звільнення з роботи, а розмір компенсації втрати доходів (інфляційні нарахування) станом на день розгляду цього позову становить значно бульшу суму. Просила стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за вересень 2014 року у розмірі 1916,41 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку з 19.05.2015 року по 24.03.2016 року в розмірі 32\~133,90 грн. та компенсацію втрати частини доходів (інфляційні витрати) у розмірі 4217,68 грн. Позивач в судове засідання не зявився, від її представника [PERSON] надійшла заява в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про слухання справи за її відсутності, просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду молодшої медсестри 13.10.2003 р., звільнена з посади 27.02.2015 р. наказом № 69-к від 26.02.2015 р., що підтверджується записом у трудовій книжці. Також, відповідно до довідки вих. № 87 від 20.04.2016 року ДП "Санаторій Україна" ПрАТ "Укрпрофоздоровниця", [PERSON] за вересень 2014 року не було виплачено заробітну плату в розмірі 1915,41 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Як вбачається із матеріалів справи, позивачу дійсно не було виплачено заробітну плату при звільненні за вересень 2014 року, а тому даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, та враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК України суд приходить до висновку, що до стягнення підлягає сума в розмірі 23\~330,89 грн., а саме: заборгованість по заробітній платі за вересень 2014 в розмірі 1915,41 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 19.05.2015 року по 24.03.2016 року у розмірі 20366,00 грн., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) в розмірі 1049,48 грн. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів (інфляційні нарахування) за період з листопада 2014 року по лютий 2016 року не підлягають до задоволення, оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.05.2015 року з ДП "Санаторій Україна" ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01.11.2014 р. по 27.02.2015 р. в розмірі 7\~ 683,58 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 4\~ 204,72 грн., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) в розмірі - 79,20 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1\~ 000,00 грн., а всього 12\~ 967,50 грн. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved