Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

I. Виклад позицій позивача та відповідача. 21 березня 2018 року військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Харківського Національного університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 320610,93 грн., посилаючись на те, що [PERSON] проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил у період з 30.08.2014 року по 29.12.2017 року на посаді курсанта. Відповідно до розділу ІІІ діючого на той час «Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів», затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 року №1053/2001, з [PERSON] 30.08.2014 року був укладений контракт про проходження військової служби (навчання). Згідно з наказом начальника Університету від 28.12.2017 року №291 контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника ХУПС і відповідачем 29.12.2017 року був достроково розірваний у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту [PERSON], який цим же наказом був виключений із списків особового складу Університету. Позивачем, відповідно до вимог законодавства було розраховано фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача в університеті з дня його зарахування до університету по день виключення із списків особового складу, які складають 320610,93 грн. Відповідач [PERSON] зобов'язувався добровільно протягом 15 - днів з дати відрахування його з ХНУПС відшкодувати державі витрати, пов'язані з утриманням в університеті, проте зобов'язання свого не виконав, у зв'язку з чим військовий прокурор Харківського гарнізону звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Харківського Національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба 320610,93 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заяв і клопотань від учасників справи не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 30 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 11 годину 11 квітня 2018 року, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями ст.279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачеві [PERSON] запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.26). Ухвалу суду від 30 березня 2018 року направлено на адресу відповідача. 05.04.2018 року ухвала суду з позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернулася до суду з відміткою УКРПОШТИ "за закінченням строку зберігання". Відповідно до вимог ч.2 ст. 223 ЦПК України, через відсутність відомостей про вручення відповідачеві [PERSON] повідомлення про дату, час і місце судового розгляду, суд відклав розгляд справи на 09 годину 04 травня 2018 року та повідомив останнього про дату, час і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України (а.с.54). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника ХУПС генерал - майором Алімпієвим А.М. та солдатом [PERSON] 30.08.2014 року укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (а.с.15). Відповідно до п.1 Контракту, курсант [PERSON] ознайомлений під розписку із законами та іншими нормативно - правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), та зобов'язувався виконувати обов'язки, передбачені Контрактом щодо виконання протягом навчання вимог, що регулюють порядок проходження військової служби, а в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу відшкодувати МО України витрати, пов'язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) (а.с.15). 10.11.2017 року [PERSON] подав рапорт про відрахування його від подальшого навчання в університеті, у зв'язку з розірванням Контракту через небажання продовжувати військову службу на посадах офіцерського складу після закінчення навчального закладу (а.с.17). 28.12.2017 року ТВО начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерал - майором Котовим О.Б. видано наказ № 291, пунктом 9 якого солдата [PERSON], курсанта 4 - го курсу (набору 2014 року) льотного факультету університету (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом), відповідно до пп. 3.2. Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 року № 490, відрахувати від подальшого навчання у зв'язку з розірванням контракту, через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу та відповідно до пункту 36 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" припинити чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу достроково, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Цим же наказом утримано з [PERSON] 320610,93 грн. у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням його в період навчання в Університеті (а.с.14). Відповідно до загального розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] № 884 від 29.12.2017 року, складеного комісією по відшкодуванню витрат, пов'язаних з утриманням курсантів в університеті та затвердженого ТВО начальника ХНУПС ім. І Кожедуба генерал - майором Котовим О.Б., фактичні витрати, пов'язані з утриманням [PERSON] складають 320610,93 грн., в тому числі: - по грошовому забезпеченню - 271425, 01 грн.; по продовольчому забезпеченню - 39922, 54 грн.; по медичному забезпеченню - 65,26 грн.; по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпуски та у зворотньому напрямку - 955, 61 грн.; по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 8242, 51 грн. До загального розрахунку позивачем додано детальні розрахунки по кожній із зазначених позицій. З вказаним розрахунком 29.12.2017 року ознайомлений [PERSON], який зобов'язувався не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування добровільно відшкодувати витрати на його утримання в університеті, що підтверджується його особистим підписом (а.с.6 -13). Відповідач [PERSON] добровільно зобов'язання про відшкодування університету витрат, пов'язаних з утриманням, не виконав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст.56 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Міністерство оборони України та підпорядковані йому навчальні заклади фінансується за рахунок державного бюджету, в суд з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі не зверталися, невідшкодування зазначених витрат тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави, тому за змістом ч.4 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" у даному випадку наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України). Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.13 ЦК України). Згідно із ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. VІ. Висновки суду Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем [PERSON] умов контракту від 30.08.2014 року, та зобов'язання про добровільне відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, то право держави в особі МО України, ХНУПС на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у ХНУПС порушено і підлягає судовому захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь Харківського Національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба вартості фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 320610,93 грн. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь військової прокуратури сил антитерористичної операції сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 4809, 16 грн.

Outcome: approved