Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Красноградського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 70951,23 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі до 21.07.2006 року . Відповідно рішення Красноградського районного суду Харківської області від 16.01.2003 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ухилявся від сплати аліментів визначених за рішенням суду. Згідно довідки Красноградського РВ ДВС СМУ МЮ (м.Харків) по виконавчому листу № 2-126/03 від 16.01.2003 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 70951,23 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 15.07.2015 року по 14.12.2018 року в сумі розмірі 70951,23 грн. Від позивача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, в якій вона позов підтримала та просила його задовольнити. Справу просила розглядати без її участі. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Так як відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.07.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 16.01.2003 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх доходів. Згідно розрахунку від 19.10.2020 заборгованості [PERSON] станом на 14.12.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 70951,23 грн. На підставі ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів, передбачених ст. 181 СК України, виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів підлягають встановленню, як наявність самої заборгованості та її розмір, так і наявність чи відсутність вини платника аліментів у її виникненні, оскільки сплата аліментів на підставі рішення суду у грошовій формі є грошовим зобов`язанням платника аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем 19.10.2020 року, заборгованість по аліментах станом на 14.12.2018 року складає 70951,23 грн. За приписами ст. ст. 610, 612, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду 03 квітня 2019 року, аналогічна позиція у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується таким чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. На підставі зазначеного суд погоджується з формулою розрахунку пені, наданим позивачем, так як він узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18, відповідно до якої, сума неустойки за період з 15.07.2015 року по 14.12.2018 року становить 234477,47 гривень. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, що набрав чинності 08 липня 2017 року було внесено зміни до ст.196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів. Згідно із ч.1 ст. 196 СК України, зі змінами від 17 травня 2017 року, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встновленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, аналізуючи наведені обставини та даючи їм оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 70951,23 грн. необхідно задовольнити. На підставі ст. 196 СК України, ст.ст.12,13,263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

Outcome: approved