Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання іпотечного договору недійсним, зазначила, що 24 вересня 2008 року між нею та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі його керівника Сторожинецького відділення було укладено договір іпотеки нерухомого майна - будинку загальною площею 56.50кв.м., який знаходиться у с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області. Позивач вважає вказаний договір іпотеки недійсним, оскільки даний договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню тому вважає, що даний договір є нікчемний, згідно норм Цивільного Кодексу України. На підставі викладеного просить суд визнати іпотечний договір від 24 вересня 2008 року нерухомого майна - будинку загальною площею 56.50кв.м., який знаходиться у с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області укладений між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" недійсним. Представник позивача Матійчук Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені вище, просила їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що на момент укладення договору іпотеки, Закону України "Про іпотеку'', в редакції на день укладення договору іпотеки, не передбачалося його обов'язкове нотаріальне посвідчення. Відповідно до п. 26 укладеного ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] договору іпотеки тільки у разі порушення зобов'язань за кредитним договором [PERSON], передбачений порядок дій, спрямованих на нотаріальне оформлення договору іпотеки. Згідно рішення Сторожинецького суду від 11.09.2013 року ПриватБанку надано право самостійного продажу предмета іпотеки, від імені боржника шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Просить відмовити в задоволенні даного позову та застосувати строк позовної давності, оскільки іпотечний договір, який оскаржується був укладений 24 вересня 2008 року. В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що 24 вересня 2008 року, між позивачем - [PERSON] та відповідачем - ПАТ КБ Приватбанк, в особі керівника Сторожинецького відділення було укладено договір іпотеки нерухомого майна - будинку, загальною площею 56, 50 кв.м., житловою площею 32, 50 кв.м., який знаходиться у с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області. Аналізуючи норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи суд вважає, що договір іпотеки нерухомого майна укладений з порушенням норм законодавства та не відповідає нормам Закону України «Про іпотеку» виходячи з наступного: Відповідно до договору іпотеки від 24 вересня 2008 року, який укладений між [PERSON] та відповідачем, предметом застави є нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 56.50кв.м., який знаходиться у с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області. Частина 1 ст. 577 Цивільного Кодексу України, зазначає, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV зі змінами передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний договір нерухомого майна - будинку загальною площею 56.50кв.м., який знаходиться у с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області нотаріально не посвідчений, що в свою чергу суперечить нормам ст. 577 Цивільного Кодексу України, та ст. 18 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV. Відповідач в своїх запереченнях зазначає, що відповідно до п. 26 укладеного ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" договору іпотеки № CVJWGR0000000001 від 24.09.2008 pоку у разі порушення зобов'язань за кредитним договором [PERSON], передбачений порядок дій, спрямованих на нотаріальне оформлення договору іпотеки. Однак, як зазначалось вище, договір підлягає нотаріальному посвідченню під час укладення договору, а не у разі порушення зобов'язань за кредитним договором. Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 06.11.2009 року, № 9, п. 13, зазначає, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК УКраїни нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Зазначені норми закону, дають змогу зробити висновок, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий правочин є нікчемним, і на підставі його нікчемності слідує наслідок недійсності такого правочину. Однак суд знаходить, що до вказаних спірних правовідносинах є підстави для застосування строку позовної давності, про які просить відповідач, виходячи з наступного: Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що іпотечний договір був укладений 24 вересня 2008 року, суть спору полягає у визнанні умов іпотечного договору недійсними, тому суд вважає, що саме з моменту укладання договору позивач довідалася про порушення свого права. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 18.12.2009 року, № 14, п. 11, говорить, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З цих підстав суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з сплином позовної давності. На підставі ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed