Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 31.08.2018 року надійшов позов [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення моральної шкоди та судовий витрат. В обґрунтування позову зазначив, що 01.08.2018 року був укладений договір купівлі - продажу взуття повсякденне - туфлі чоловічі за адресою [ADDRESS]. 15.08.2018 року покупцем була помічена тріщина на підборах, яка призвела до неможливості використовувати взуття. 21.08.2018 року покупець звернувся до продавця з проханням, в рамках гарантійного строку усунути недоліки або замінити взуття. Працівники відповідача відмовились від отримання претензії та не захотіли спілкуватись з цього приводу. Як зазначили працівники відповідача жодної відповіді відповідач не збирається надавати та взагалі не збирається вести із позивачем будь-якого спілкування з приводу заміни або ремонту взуття. З`ясувавши це питання позивачем був зроблений відповідний запис у книзі скарг та пропозицій. В наслідок таких дій відповідача, позивач був позбавлений можливості користуватись належним йому майном (взуттям). Окрім того, в наслідок порушення прав протиправною поведінкою відповідача, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому невиконанні відповідачем законних претензій по гарантійному обслуговуванню, а відповідно, і до душевних страждань через неможливість належним чином користуватись придбаним товаром. Ухвалою суду від 17.09.2018 року позов прийнято до провадження та ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. В підготовче судове засідання 13.12.2018 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Позивач надав заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі, просив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 13.12.2018 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 04.02.2019 року. В судове засідання 04.02.2019 року з`явився позивач, розгляд справи відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача на 11.04.2019 року. У судове засідання 11.04.2019р. позивач не з`явився, проте від нього надійшло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У клопотанні позивач зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та позивача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 22.04.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно позову позивачем відповідно до квитанції виданої ФОП [PERSON] №22200404426987 від 01.08.2018 року було придбано Туфлі 002-1 Штучні матеріали загальною сумою 300,80 грн. (а.с.4). до позову також додано як доказ фотознімок підошви туфля(а.с.9-10). Відповідно до надої суду копії претензії адресованої ФОП [PERSON] від 20.08.2018 року [PERSON] звернувся до адресату та просив розірвати договір купівлі продажу і повернути сплачену за товар грошову суму, однак на підтвердження відомостей про направлення та отримання зазначеної претензії доказів суду не надано.(а.с.5). Відповідно до доданої до позову фотографії здійсненою з телефону, вбачається що в книзі відгуків і пропозицій на склад конфіскатів яка видана ФОП [PERSON] , позивач залишив запис в зазначеній книзі, однак з наданих фотографій не можливо прочитати зміст запису, лише зрозуміло, що зазначена книга видана ФОП [PERSON] (а.с.6-8). З витягу з ЄДРЮО, ФОП та ГО вбачається що ФОП [PERSON] (іпн. [NUMBER] ) має вид діяльності посередник у торгівлі в тому числі і взуттям, одягом. Доказів, щодо придбання зазначеного товару саме у цієї фізичної особи-підприємця ФОП [PERSON] не надано, в квитанції наявної в матеріалах справи вказано ФОП [PERSON] , встановити відповідність даного ФОП лише за адресою не можливо. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються ЦК України, Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За вимогами ст. 655, ч. 1 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого має відповідати умовам договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У відповідності до ст. 4 вказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). У відповідності до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов`язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору. Ч. 1 ст. 672 ЦК України передбачено, що якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Відповідно до ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми в розумний строк лише у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи. Споживач має право пред`явити одну із вимог, передбачених ч. 1 ст. 8 цього Закону, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною 1 цієї ж статті. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. У відповідності до ч.5 вищевказаної статті, Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором (стаття 675). Гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Гарантійний строк, встановлений договором купівлі-продажу, продовжується на час, протягом якого покупець не міг використовувати товар у зв`язку з обставинами, що залежать від продавця, до усунення їх продавцем. Гарантійний строк продовжується на час, протягом якого товар не міг використовуватися у зв`язку з виявленими в ньому недоліками, за умови повідомлення про це продавця в порядку, встановленому статтею 688 цього Кодексу. Гарантійний строк на комплектуючий виріб дорівнює гарантійному строку на основний виріб і починає спливати одночасно з ним. У разі заміни товару (комплектуючого виробу) неналежної якості на товар (комплектуючий виріб), що відповідає умовам договору купівлі-продажу, гарантійний строк на нього починає спливати з моменту заміни (стаття 676). Як зазначено в ч. 11 ст.8 Закону України "Про захист прав споживачів" вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорту чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Для застосування встановлених законом санкцій за порушення умови договору про якість товару необхідно довести той факт, що товар є справді неналежної якості, має недоліки чи фальсифікований, тобто виявлення цього факту слугує достатньою правовою підставою для покладення на продавця (виробника) відповідальності . Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом частин п`ятої та шостої статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Згідно з ч. 9 ст. 8 Закону N 1023-XII при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів із дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), незалежно від моделі. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк споживачеві виплачується неустойка в розмірі 1 % вартості товару. Таким чином позивачем виявлено протягом встановленого гарантійного строку (у день придбання телевізора) недоліки товару, тому він має право на заміну товару у належного відповідача на аналогічний товар належної якості. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, виходячи з положень чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не є достатньо обґрунтованими. Крім того судом встановлено, що позивач придбав Туфлі 002-1 Штучні матеріали вартістю 300,80 грн., згідно квитанції на зазначену покупку саме у ФОП [PERSON] Будь-яких належних і допустимих доказів щодо придбання пари туфлів саме у відповідача суду не надано. Отже встановити укладання договору купівлі продажу з відповідачем не встановлено. Таким чином відповідач не є на думку суду належним відповідачем. Положеннями ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто суд, за відсутності умов, передбачених вказаною нормою, не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд звертає увагу, що судом було роз`яснено позивачу його права та обов`язки, проте жодних клопотань щодо заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача від позивача до суду не надходило. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також є необґрунтованими, оскільки доказів спричинення відповідачем позивачу шкоди та порушення його прав, суду не надано. Щодо заявлених вимог про стягнення 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу то суд приходить до висновку що такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позов не підлягає задоволенню. У зв`язки з тим що при подачі позову позивач не сплачував судовий збір суд вважає також що з позивачі слід стягнути судовий збір на користь держави. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат на правничу допомогу з їх безпідставності та необґрунтованості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed