Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним договорів, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №467 від 02.10.2008 року; договір про внесення змін та доповнень №1 від 13.04.2009 до кредитного договору від 02.10.2008 року та договір про внесення змін та доповнень №2 від 25.08.2010 до кредитного договору від 02.10.2008 року. Позов обґрунтовано тим, що між [PERSON] та АТ «Індустріально - експортний банк» 02.10.2008 року було укладено кредитний договір №467 від 02.10.2008 року, на загальну суму 120 000 доларів США на споживчі цілі. Позивач вважає укладений кредитний договір таким, що має бути визнаний недійсним, оскільки на час укладення договору вона проживала з [PERSON] однією сім'єю та не давала згоди на укладення кредитного договору, що суперечить вимогам ч.2 ст. 65 СК України. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, а також подала клопотання про зупинення провадження по справі аналогічне по своїй суті до клопотання заявленого представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні. Представник ПАТ "Креді Агріколь Банк" - Марков С.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON], після заявленого клопотання про зупинення провадження у справі покинула судове засідання, про причини своєї відсутності суд не повідомила, інших клопотань чи заяв не надавала. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02.10.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №467, відповідно до умов якого останній отримав кредит для споживчих цілей у розмірі 120 000 долларів США, зі сплатою 14,1 % процентів річних за користування кредитними коштами, строком до 01.10.2023 року. Ухвалою суду від 05.06.2014 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі №296/3530/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ "Креді Агріколь Банк" про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Договорами про внесенням змін та доповнень №1 до кредитного договору від 02.10.2008 року, від 13.04.2009 р. було змінено порядок сплати нарахованих відсотків по кредитному договору №467 від 02.10.2008 р. Договором про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору №467 від 02.10.2008 року змінено графік погашення заборгованості за кредитним договором №467 від 02.10.2008 р. Ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачає за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Аналогічна позиція викладена у п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Таким чином, вказаний кредитний договір не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, та укладений між ними правочин вчинено з додержанням вимог закону, а тому укладання кредитного договору не потребує згоди чоловіка або дружини на його укладання. Спірний кредитний договір, не є правочином щодо розпорядження майном, належним позичальнику, тому посилання позивача на порушення норм ст. 65 СК України є необґрунтованим. До даних правовідносин ст. 65 СК України не може бути застосована, незгода дружини не може вплинути на дійсність кредитного договору, який був укладений між сторонами. Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та ПАТ "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсним кредитного договору № 467 від 02.10.2008 року необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed