Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідадьністю «Черемшина 2012» 22.02.2019 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про повернення об`єкту оренди. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» свої позовні вимоги мотивує наступним. Відповідно до Свідоцтва про право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать приміщення, загальною площею 5811 м. кв., які розташовані за адресою [ADDRESS] . 1.11.2014 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] був укладений Договір оренди № 509. Пунктом 1 Договору було визначено, що Відповідачам надається у строкове платне користування три ліжко-місця в приміщенні, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] . Пунктом 8 Договору визначено, що Орендар зобов`язується виселитися із гуртожитку не пізніше 3-х днів з дати закінчення строку Договору або дати його дострокового розірвання, самостійно повідомити про виселення місцеві органи паспортного контролю, повністю розрахуватися за оренду ліжко-місць за Договором з урахуванням фактичної дати виселення. Пунктом 13 Договору визначено строк дії Договору, а саме до 31.12.2015 року. Після настання 31.12.2015 року Відповідачі продовжували користуватися орендованим майном, а тому відповідно до вимог ст. 764 ЦК України, Договір діяв до 31.12.2018 року на тих самих умовах. 15 січня 2019 року на адресу Відповідачів було направлено повідомлення № 3, відповідно до якого, Відповідачі повідомлялись про те, що ТОВ «Черемшина 2102» не має наміру продовжувати дію Договору № 509 від 01.11.2014 року та вимагає від Відповідачів звільнити орендовані ліжко-місця шляхом повернення займаного приміщення до 4.02.2019 року. Зазначену вимогу Відповідачі не виконали та станом на момент звернення до суду ліжко-місця не повернули, займане приміщення не звільнили та продовжують протиправно користуватися приміщенням. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд: зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути об`єкт оренди, а саме 3 ліжко-місця, шляхом звільнення приміщення № [ADDRESS] , що знаходиться в нежитловому приміщенні за адресою : [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ Черемшина 2012» судовий збір. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечу у зв`язку з безпідставністю, також заявила про застосування строку позовної давності до вимог позивач. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.02.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.06.2021 замінено третю особу Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на правонаступника Орган опіки та піклування в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник позивача подав до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. Позов підтримав та просив суд задовольнити. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з наданих суду позивачем доказів вбачається, що 01 листопада 2014 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] був укладений договір № 509 на оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012». В Свідоцтві про право власності на нерухоме майно індексний номер: 2089859 від 06.04.2013 визначено що об`єкт нерухомого майна: нежилі приміщення; адреса об`єкта: [ADDRESS] ; загальна площа 5811 м. кв.; форма власності: приватна; власник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012», код ЄДРПОУ: 38379858,адреса Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, будинок 5. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2018 у справі №369/787/17 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Черемшина 2012" до [PERSON] , [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення та зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черемшина 2012", треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Громадська організація "Вишневий світанок", про зобов`язання надати інше житло придатне для постійного проживання було відмовлено з огляду на те, що відсутні докази того, що спірне майно позивача, є гуртожитком, оскільки відповідного дозволу санітарно-епідеміологічної станції на його заселення як гуртожитку надано не було, отже є незрозумілим з якого житлового приміщення хоче виселити відповідачів позивач за первісним позовом. В той же час судом не встановлено обов`язку позивача за первісним позовом надати інше житлове приміщення позивачу за зустрічним позовом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За договором оренди спірне нежитлове приміщення відповідачу не передавалося, тому не вбачається за можливе захистити право позивача у спосіб звільнення цього приміщення. Більш того, ліжко-місця можуть знаходитися тільки у житлових приміщеннях, а майно позивача такого статусу не має. А отже, у задоволення позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог. Так, як позивачу відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, застосовувати до вимог позивача позовну давність немає підстав. У зв`язку із відмовою у позові, на підставі ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати позивача за нею. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed