Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

23 червня 2014 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому вказала, що 04 вересня 2013 року між нею, як приватним підприємцем, та відповідачкою укладено трудовий договір, за умовами якого остання приймалася на роботу в якості продавця продовольчих товарів в магазині "[INFO]". Вказаний договір зареєстрований належним чином у Снігурівському районному центрі зайнятості населення. З відповідачкою укладено також договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Під час проведення ревізії матеріальних цінностей у відповідачки була виявлена нестача коштів у розмірі 2249грн.86коп., яку вона визнала, але у добровільному порядку відмовляється погасити. За такого, позивачка просила стягнути з відповідачки суму матеріальних збитків, завданих нестачею та судові витрати у справі. У судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивачки надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, просив стягнути з відповідачки суму матеріальної шкоди у розмірі 2249грн.86коп., витрати за надання правової допомоги - 350грн., суму судового збору, сплаченого при подачі - 243грн.60коп. та витрати за публікацію оголошення в газеті "Рідне Прибужжя" про виклик відповідачки у судове засідання - 50грн. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила. Судом ухвалено слухати справу за відсутності сторін у порядку заочного розгляду. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. На підставі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. В силу п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що [PERSON] 19 березня 1999 року зареєстрована як фізична особа-підприємець і займається видом господарської діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії [NUMBER] (а.с.5) та свідоцтвом платника Єдиного податку серії [NUMBER] (а.с.6). 04 вересня 2013 року між позивачкою та відповідачкою у справі укладено безстроковий трудовий договір, за умовами якого [PERSON]. зобов'язалася виконувати роботу продавця продовольчих товарів 111 розряду в магазині приватного підприємця, а позивач зобов'язався оплачувати працю у розмірі 1148грн. на місяць при відпрацюванні місячної норми часу. Вказаний договір зареєстровано у Снігурівському районному центрі зайнятості населення 04 вересня 2013 року за №14731300199 (а.с.7). При укладені трудового договору сторони уклали також і договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідачки (а.с.8), згідно до якого відповідачка по справі прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання ввірених їй позивачем матеріальних цінностей. 17 грудня 2013 року в магазині позивачки виявлено нестачу у сумі 3264грн.21коп., з якої відрахована заробітна плата, належна до сплати реалізатору і залишок нестачі складає 2249грн.86коп., що підтверджується результатом інвентаризації та довідкою фізичної особи-підприємця від 17 грудня 2013 року. Відповідачка з результатами нестачі в магазині погодилася, про що свідчить її розписка на а.с.9 від 23 грудня 2013 року. 26 грудня 2013 року трудовий договір між сторонами розірвано на підставі ст.38 КЗпП України і знято з реєстрації в Снігурівському районному центрі зайнятості населення (а.с.7). У добровільному порядку матеріальна шкода, заподіяна позивачці, відповідачкою не відшкодована. Суд вважає доведеним факт позивачем допущення відповідачкою нестачі по магазину та заподіяння їй матеріальних збитків на загальну суму 2249грн.86коп., а тому її вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов'язок по сплаті на користь позивачки витрат за надання юридичної допомоги у розмірі 350грн, суми судового збору, сплаченого при подачі позову у розмірі 243грн.60коп.та витрат за публікацію оголошення в газеті "Рідне Прибужжя" про виклик у судове засідання відповідачки у розмірі 50грн.

Outcome: approved