Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків, якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11063362000, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США, строком до 24 жовтня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,30 відсотків річних. Також, 24 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості станом на 09 листопада 2015 року, у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 14 142,76 доларів США, що складає: сума заборгованості за кредитом у розмірі 12 326,33 доларів США, заборгованості по процентам за користуванням кредитом у розмірі 1 816,43 доларів США, а також суми пені у розмірі 19 349,68 коп., що складає: пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 8 763,33 грн., пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 10 586, 35 грн. Просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 09 листопада 2015 року у розмірі 14 142,76 доларів США, та 19 349,68 грн., а також стягнути сплачений судовий збір. Представник позивача Суворова С.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила що наприкінці 2014 року боржник здійснив останній платіж за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомила. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що договір поруки не підписувала, будь-яких документів до банку не надавала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що необхідно призначити судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення поставити питання: чи виконано підпис в договорі поруки № 52640 від 24 жовтня 2006 року [PERSON] чи іншою особою . Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11063362000, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США, строком до 24 жовтня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,30 відсотків річних. (а.с.6-13, 14-19, том 1). 12 лютого 2010 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої встановлено процентну ставку за використання кредитних кошті з 12 лютого 2010 року у розмірі 10,3 відсотків річних у доларах США (а.с.20-21, том 1). Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором № 11063362000 від 24 жовтня 2006 року станом на 09 листопада 2015 року становить в розмірі 78 970,28 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 14 142,76 доларів США, що складає: сума заборгованості за кредитом у розмірі 12 326,33 доларів США, заборгованості по процентам за користуванням кредитом у розмірі 1 816,43 доларів США, а також суми пені у розмірі 19 349,68 коп., що складає: пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 8 763,33 грн., пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 10 586, 35 грн. (а.с.24-38, том 1). 30 березня 2015 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист - вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором № 11063362000 від 24 жовтня 2006 року (а.с.47-48, 51,53, том 1). Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. 28 жовтня 1991 року Національним банком України видано Закритому акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» банківську ліцензію № 75 (а.с. 62, том 1) та дозвіл (а.с. 63, том 1), якими позивач уповноважений здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12 326,33 доларів США солідарно. 24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 52640, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором (а.с. 22-23, том 1). Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені [PERSON], що розташовано в рядку «Поручитель» в графі «підпис» у договорі поруки № 52640 від 24 жовтня 2006 року, виконано не [PERSON], а іншою особою (а.с.232-238, том 1). Згідно з принципом змагальності сторін у цивільному судочинстві кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім обставин, які не підлягають доказуванню, що встановлено ст.ст.60, 61 ЦПК України. Представником позивача надано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що висновок експертизи не відповідає вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, оскільки експериментальні зразки слід відбирати на тих самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланку, тому наявність горизонтальної лінії для підпису є суттєвою ознакою, яка впливає на виконання підпису - щодо розмаху, нахилу, виконання окремих елементів підпису відносно лінії (а.с. 8-10, том 2). Твердження представника позивача є безпідставними, виходячи з такого. При відібранні у відповідача зразків підпису і почерку від представника позивача не надходило будь-яких зауважень щодо необхідності відбирання зразків підпису і почерку на тих самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланку. При проведенні судово-почеркознавчої експертизи від експерта не надходило повідомлення про необхідність відбирання зразків підпису і почерку на тих самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланку, оскільки наявність горизонтальної лінії для підпису є суттєвою ознакою, яка впливає на виконання підпису - щодо розмаху, нахилу, виконання окремих елементів підпису відносно лінії. Під час розгляду справи по суті від представника позивача не надійшло клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи. Отже, позивач не довів особистої участі відповідача [PERSON] у вчиненні правочину та його намір прийняти на себе зобов'язання відповідно до змісту вчиненого правочину, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. За таких обставин відповідач [PERSON] в договірних відносинах з позивачем не знаходиться, тому відсутні підстав для солідарного стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником [PERSON] належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Тому утворилась заборгованість за невиконання умов договору станом на 09 листопада 2015 року у розмірі 12 326,33 доларів США. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення відсотків у розмірі 1 816,43 доларів США. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно п. 7.1. Кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,30 % річних. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 1 встановлено процентну ставку за використання кредитних кошті з 12 лютого 2010 року у розмірі 10,3 відсотків річних у доларах США (а.с.20-21). Згідно п. 2 1 Додаткової угоди № 1 сторони домовилися, що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення Судом перевірено розрахунок відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: заборгованість по відсоткам становить у розмірі 1 816,43 доларів США. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 8 763,33 грн. та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 10 586, 35 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно п. 7.1 кредитного договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-Яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «Факт/360» (передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно у році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Однак відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася та не скористалася своїм правом звернутися до суду з заявою про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання. Судом перевірено розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору та розміру заборгованості по кредиту та відсоткам: пеня за прострочення сплати кредиту становить у розмірі 8 763,33 грн., пеня за прострочення сплати процентів становить у розмірі 10 586, 35 грн. Отже, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково: Стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750, МФО 351005, рах. № 29090000000113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків) заборгованість за кредитним договором № 11063362000 від 24 жовтня 2006 року станом на 09 листопада 2015 року у розмірі 14 142 (чотирнадцять тисяч сто сорок два) доларів США 76 центів, що складає: сума заборгованості за кредитом у розмірі 12 326,33 доларів США, заборгованості по процентам за користуванням кредитом у розмірі 1 816,43 доларів США, а також суми пені у розмірі 19 349 (дев'ятнадцять тисяч триста сорок дев'ять) грн. 68 коп., що складає: пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 8 763,33 грн., пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 10 586, 35 грн. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Відповідач просив про стягнення витрат з оплати правової допомоги у сумі 15 000 грн. 00 коп. Виходячи з положень ст.79 ЦПК України судові витрати складають із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, до яких належать, зокрема, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. Згідно з вимогами ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як убачається з матеріалів справи між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання комплексних юридичних послуг від 28 грудня 2015 (а.с. 16, том 2). За вказаним договором [PERSON] замовила у Фізичної особи-підприємця [PERSON] надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, супроводженні судової справи у Дніпровському районному суді м. Києва № 755/21370/15-ц, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях. Вартість витрат на правову допомогу, відповідно до акту № 521 до Договору про надання юридичних послуг від 15 жовтня 2010 року складає 10 000,00 грн. Зазначені витрати відповідач підтверджує квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 28 грудня 2015 року (а.с.15, том 2) . При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Згідно п. 48 вищезазначеної постанови, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Однак відповідачем не надано суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про здійснення діяльності у сфері права та диплом спеціаліста. За таких обставин, підстав для відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок позивача в сумі 15 000, 00 грн. судом не встановлено. Підлягають задоволенню вимоги відповідача [PERSON] про стягнення вартості почеркознавчої експертизи, яка складає у розмірі 3 082,80 грн., що підтверджується квитанцією № 241/з51 від 22 листопада 2016 року (а.с. 14. том 2). Згідно п. 4 ч. 3ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно ч. 3 ст. 86 ЦПК України добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять свідкам, спеціалістам, перекладачам, експертам сплачуються стороною, не на користь якої ухвалено судове рішення. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. У такому самому порядку компенсуються витрати на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 095 грн. 02 коп. (а.с. 5, том 1), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено повністю, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 5 095,02 грн.

Outcome: partial