Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява, де позивач [PERSON] просила суд стягнути на її користь з ПП «Приазовавто-1», моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн, матеріальну шкоду у розмірі 500,00 грн, витрати на правову допомогу по цивільній та кримінальній справах -у розмірі 7000,00 грн, з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» - матеріальну шкоду, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), у розмірі - 1562,25 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй як пасажиру автобусу «Богдан А09201», реєстраційний номер [NUMBER], застрахованого у ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» відповідно до закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власником якого є ПП «Приазовавто-1», було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті, що потягнуло тривалий строк лікування. В зв'язку з чим була заподіяна матеріальна та моральна шкода. Крім того позивач змушена була звертатись за юридичною допомогою та витрачати на це кошти В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники ПП «Приазовавто-1» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у зв'язку з тим, що не надано належних та допустимих доказів лікування позивачем захворювання, встановленого висновками експертизи та заподіяння моральної шкоди внаслідок ДТП, тому в задоволенні позову просили відмовити. Представник ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, до суду надав пояснення про те, що позовні вимоги в сумі 1 562, 25 грн. вважає обґрунтованими, просив провести розгляд справи без участі його представника. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER], ПП «Приазовавто-1» є власником автобусом «Богдан А09201», реєстраційний номер [NUMBER]. Як встановлено ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06.12.2016 року, 29.03.2016р. водій [PERSON], керуючи автобусом «Богдан А09201», реєстраційний номер [NUMBER], перебуваючи у трудових відносинах з ПП «Приазовавто-1» щодо здійснення пасажирських перевезень згідно із наказом №5/02ок від 13.02.2016р., здійснював на ньому рух по проїжджій частині пр. Миру м. Маріуполя. Діючи необережно, в порушення вимог п. 10.1 та п. 13.1 Правил дорожнього руху України допустив зіткнення керованого ним автобусу з тролейбусом «Шкода 14-ТR» № 1441, під керуванням водія-стажера. Внаслідок вказаної ДТП пасажиру автобусу «Богдан А09201» [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таким, що потягнули тривалий строк лікування (понад 21 день). На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «Приазовавто-1» була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (а.с.13). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, у зв'язку з передачею на поруки трудового колективу ФЛП Корейша звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України . (а.с.10). Внаслідок ДТП [PERSON] як пасажиру автобусу «Богдан А09201» були заподіяні тілесні ушкодження, що потягнули тривалий строк лікування та витрати на лікування у розмірі 2062,25грн. Крім того позивач змушений був звертатись за юридичною допомогою у кримінальній та цивільній справах, витрачивши на це 7000,00грн. Також внаслідок ДТП позивач отримав моральну травму через протиправні дії відповідача, яку оцінив у розмірі 50 000,00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень статті 1172 ЦК України відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкода заподіяна особою у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. За змістом ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене, відповідач ПП «Приазоавто-1», який застрахував свою цивільну відповідальність, зобов'язаний сплатити позивачу у разі недостатності страхової виплати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За умовами договору, укладеного 14.03.2016 року, ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» максимальне зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування третій особі, яка постраждала у ДТП за участю застрахованого транспортного засобу з вини страхувальника за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, складає 100 000,00 грн, франшиза -500,00 грн. (а.с.13). Розмір збитків [PERSON], які викликані лікуванням вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті внаслідок ДТП становить 2062,55 грн., що підтверджуються квитанціями (а.с.8-9). Різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди [PERSON] і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 500,00грн. (2062,25-1562,25 =500,00 грн.). Судовим розглядом встановлено, що позивач не звертався до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» для компенсації шкоди, пов'язаної з лікуванням отриманого внаслідок ДТП. Відповідно до наданих письмових пояснень страховик вважає, що у разі відповідності обставин, вкладених в позовній заяві дійсним обставинам справи, позовні вимоги у сумі 1562,25 є обґрунтованими. Заперечення представників відповідача про те, що позивач не звертався до страховика з вимогами компенсації моральної шкоди спростовуються змістом ст. 16 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, позивач не заявляв вимоги до страховика щодо відшкодування моральної шкоди в межах 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV). Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд керується наступним. Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Мотивуючи моральну шкоду позивач посилається на те, що під час ДТП зазнала страх, сильний фізичний біль, переляк, сильне душевне хвилювання за своє здоров'я і за своє життя, отримала сильний нервовий стрес, була госпіталізована каретою швидкої допомоги з місця ДТП і в даний час перераховані негативні наслідки вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, реабілітації нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя як раніше. На підтвердження цього надала суду медичну картку амбулаторного хворого, листок непрацездатності, квитанції про придбання ліків, довідку №1249 з травмпункту. Відповідно до висновку експерта від 13.05.2016р. за № 204 у [PERSON]було виявлено тілесне ушкодження середньої тяжкості, діагноз «посттравматична енцефалопатія з ангіодістонією, вазомоторною цефалгією, вестибулопатією» при дачі висновків не враховувався, тому що згідноз представленими меддокументами, зі слів потерпілої, травма голови місця не мала, діагноз черепно-мозкова травма спеціалістами не встановлена, та, найімовірніше, має характер вікових змін. Згідно із амбулаторною карткою на ім'я [PERSON], для лікування вивиху 4-го пальця лівої кисті після зняття гіпсової пов'язки, після проходження призначеного процедурного лікування, функція пальця була відновлена. Представники відповідача не ставили під сумнів наявність у потерпілої отриманої травми внаслідок ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тому суд не бере до уваги твердження представників відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів, а саме: квитанцій придбання ліків, які були придбані саме [PERSON] відповідно до лікарського призначення для лікування отриманого тілесного ушкодження, заподіяного внаслідок ДТП, оскільки представниками відповідача не наведено жодного спростовуючого доказу невідповідності придбаних ліків для лікування вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кісті позивача. Суд бере до уваги, що внаслідок протиправних, винних дій працівника відповідача сталась ДТП, сам факт якої підтверджує наявність у позивача моральної шкоди, внаслідок стресової ситуації, фізичного болю від отриманих травм та через необхідність лікування, тому суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог розумності і справедливості. За змістом ст. 26-1 Закон № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров'я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Оскільки матеріальні збитки, які понесла позивач на лікування тілесного ушкодження, судом за обставинами справи встановлено у розмірі 2062,25грн, то 5 відсотків від зазначеної суми складають 103,11 грн (2062,25*0,5%=103,11), та які підлягають відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» згідно із Законом № 1961-IV. Враховуючи вищевказане та дотримуючись принципів розумності, зваженості та доведеності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з ПП «Приазовавто-1» як власника автобуса моральної шкоди підлягає частковому задоволенню із врахуванням 5% відсотків страхової виплати у розмірі 4 896,89 грн (5 000-103,11=4896,89). Щодо відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Розмір витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню, розраховується на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ". Постановою встановлено, якщо компенсація сплачується іншою стороною то граничний розмір не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується до 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Відшкодування витрат на юридичні послуги повинно розраховуватись з урахуванням фактично витраченого часу на складання позовної заяви та участі у судовому засіданні. Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Договір про надання правової допомоги від 10.12.2016р, квитанція про сплату послуг на суму 3500,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт за від 10.12.2016р., в якому зазначено вид наданих послуг та вказано час, витрачений на надання відповідної послуги, на які позивач посилається як на докази, суд вважає належними, документально підтвердженими та доведеними, а тому у суду є законні підстави для стягнення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, пропорційно задоволеним позовних вимогам. Щодо відшкодування судових витрат у розмірі 3500,00 грн, які позивач оплатив при наданні правової допомоги у кримінальному провадженні за справою №263/6733/16-к, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Відповідно до ч. 1ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд вирішує спір лише в межах заявлених позивних вимог. Враховуючи зазначене, оскільки у кримінальній справі №263/6733/16-к [PERSON], мав статус обвинуваченого, то процесуальні витрати по кримінальному провадженні мали бути стягнуті з нього на користь потерпілого. Крім цього, позивачем не пред'явлено вимог до третьої особи [PERSON] про стягнення судових витрат у кримінальному провадженні, відповідно позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при звернені до суду була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Так, з відповідача ПП «Приазовавто-1» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. за позовними вимогами немайнового характеру, та 57 грн. 55 коп. за позовними вимогами майнового характеру, та з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовними вимогами майнового характеру у розмірі 179 грн. 76 коп. Крім цього, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді оплати за правову допомогу, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме з відповідача ПП «Приазовавто-1» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 314 грн. 72 коп., та з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 983 грн. 08 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial