Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

20 лютого 2018 року представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису від 29.09.2017 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за №1387 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український [PERSON]» заборгованості за кредитним договором №GP 5836763 від 10.01.21014 року в розмірі 17611,31 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. 19 квітня 2018 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, окрім визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, останній просив суд вищевказаний виконавчий запис скасувати. В судове засідання представник позивача та позивач не з'явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, разом з тим подав заяву про стягнення судових витрат. Представник відповідач у судове не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань не подавав. Треті особи також не зявились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «[PERSON] КАПІТАЛ» правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку: [NUMBER], місце проживання: 82100, м. Дрогобич, вул. Різдвяна[ADDRESS]) - 10 січня 2014 року було підписано Пропозицію укласти договір (оферта) №GP-5836763 (Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11 550 гривень під 16 (шістнадцять) % річних строком користування 48 місяці (пункти 2.2., 2.3., 2.5. Кредитного договору) Згідно графіку платежів Кредитного договору, між сторонами були встановлені наступні умови повернення кредиту: передбачено, що Позичальник зобовязується щомісячно - до 10 числа кожного календарного місяця, починаючи з 10 січня 2014 року здійснювати погашення суми кредиту, нарахованих процентів та комісій за обслуговування кредитної заборгованості, що передбачені Графіком платежів у розмірі 650 грн. 63 коп, в яку входить сума процентів, тіла кредиту та щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 323,40 грн., а останній платіж в розмірі 850,45 грн. З виписки з рахунку [PERSON] наданої ПАТ «Перший Український міжнародний банк» вбачається, що станом на 25 вересня 2017 року включно загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором №GP-5836763 складає 17611,31 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту складає 6560,02 гривень; прострочена заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом складає 1627,77 гривень; прострочена заборгованість за несплаченими комісіями за обслуговування кредиту складає 7986,97 гривень; строкова заборгованість за комісією в розмір 161,7 гривень; строкова заборгованість за процентами в розмірі 8,57 гривень. У звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, 25 вересня 2017 року банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 282/20595. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 вказаного Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення виконавчих написів регулюється главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п. 3.2 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до нотаріуса банком було надано виписку з рахунку [PERSON] за Кредитним договором №GP-5836763. Згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.03 р. № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту. Водночас, відповідно до п. 44.1 Податкового кодексу України облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, ведуть на підставі первинних документів, регістрів бухобліку, фінзвітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», належним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ. Виписка з рахунку [PERSON], яка долучена до матеріалів нотаріальної справи за виконавчим написом від 29.09.2017 року №1387 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» заборгованості за кредитним договором №GP 5836763 від 10.01.2014 року у розмірі 17611,31 грн., за своїм призначенням не відповідає вищевказаним вимогам, оскільки нею не фіксується будь-яка господарська операція, в тому числі погашення [PERSON] заборгованості на суму 12460 гривень, яке підтверджується копіями квитанцій №3516 від 05.03.2014 року та №ПИ9710 від 10.02.2014 року. Вказана виписка носить лише інформаційний характер, а відтак не є підтвердженням наявності безспірності суми заборгованості. Крім того, в порушення вимог пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у виписці з рахунка [PERSON] не зазначено строків погашення заборгованості. За відсутності належним чином оформленої виписки по рахунку, безспірність вимог відповідача не могла бути доведена. Зазначене свідчить про те, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим припустився порушень вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів . Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги представника позивача про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. Разом з тим, оскільки виконавчий напис у розумінні ЦК не є правочином, недійсність якого може бути встановлена судом, а тому він може бути визнаний лише таким, що не підлягає виконанню. Боржник може захищати свої права шляхом предявлення вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (повністю або частково). В звязку з цим вимога представника позивача про скасування виконавчого напису не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою судові витрати у виді: судового збору в сумі 704,80 грн., що підтверджується банківською квитанцією та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3345,00 грн., що підтверджуються: договором про надання правової допомоги від 14.02.2018 року з додатковою угодою до нього за №1, звітом про виконану роботу, відповідними квитанціями. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат, пов'язаних на придбання пального для автомобіля для переїзду представника позивача до іншого населеного пункту в сумі 600,04 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту стороні не відшкодовуються. За таких обставин, вимоги позивача та його представника про компенсацію останній витрат на пальне для автомобіля з метою явки до суду задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: partial