Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], відділу державної виконавчої служби у Іванівського районного управління юстиції про звільнення майна з під арешту, посилаючись на те , що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 23.05.2007 року був укладений кредитний договір № OD30AU07100314, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк" надав останній кредит у розмірі 56369.98 грн. на придбання автомобіля на термін до 21.05.2014 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна №ОD30АU7100314/А від 22.05.2007 року (надалі - договір застави). Згідно з п. 34.4 договору [PERSON] надав в заставу автомобіль марки: DAEWOO, модель SENS, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Відділом державної виконавчої служби Іванівського районного управління юстиції, при примусовому виконанні було накладено арешт 03.10.2012 в органах ДАІ на автомобіль марки: DAEWOO, модель SENS, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Однак, ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає, що вищезазначений автомобіль підлягає звільненню з-під арешту з наступних підстав. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставо держателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 22.05.2007 року, а постанова про накладення арешту 03.10.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Також, ПАТ КБ "ПриватБанк" звертає Вашу увагу на те, що 10.01.2013 року [PERSON] підписана генеральна довіреність на продаж автомобіля марки: DAEWOO, модель SENS, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №14. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Представник позивача надав заяву у судове засідання про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання надали заяви про слухання справи у їх відсутність Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рушення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Виходячи з наведених норм діючого цивільно - процесуального закону суд розглядає справу виключно за наявними у справі матеріалами та в межах заявлених позовних вимог. За клопотанням представника позивача з головного управління МВС України в Одеській області було витребувано копію постанови про арешт від 03.10.2012 року , винесену відділом державної виконавчої служби Іванівського районного управління юстиції Одеської області на автомобіль марки: DAEWOO, модель SENS, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. На виконання ухвали про забезпечення доказів ГУМВС України в Одеській області повідомили що в АІС «Арешт» УДАІ ГУМВС України в Одеській області відсутня інформація щодо зазначеного в ухвалі арешту, накладеного стосовно вищезазначеного автомобіля згідно постанови Іванівського ВДВС РУЮ від 03.10.2012 року, у зв'язку з чим ( так як згідно АІС «Арешт» вказана постанова на виконання до УДАІ області не надходила), надати її фотокопію не представляється можливим. Отже дослідивши докази по справі судом встановлено що підстав для задоволення позовної вимоги про звільнення майна з під арешту не вбачається. Позивачем по справі не доведено обґрунтованість позовної вимоги, не підтверджено доказами та обставина що на автомобіль марки: DAEWOO, модель SENS, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить [PERSON] накладений арешт. В судовому засіданні доведена зворотня обставина, що арешт на даний автомобіль відсутній, на виконання постанова Іванівського ВДВС РУЮ від 03.10.2012 року не надходила. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, не доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed