Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

11.12.2020 Корольовським районним судом м.Житомира було ухвалено рішення у цивільній справі №296/4305/19 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Національна суспільна телерадіокомпанія України" "Житомирська регіональна дирекція" про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; позов задоволено. 01.02.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь завданої моральної шкоди, яку позивач оцінює в 25 000 грн. В судовому засіданні представник позивача заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення заяви, вважає вимогу про стягнення моральної шкоди безпідставною. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив заяву і матеріали цивільної справи №296/4305/19 та приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановленихст.430 цього Кодексу. Встановлено, що під час винесення судового рішення судом не ухвалено рішення в частині стягнення моральної шкоди, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, тому суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Рішенням суду від 11.12.2020, на підставі наданих позивачем доказів та показів свідків, встановлено, що звільнення позивача відбулося з порушенням ст.40, 42, 42-9, 43 КЗпП України, оскільки відповідачем не було виконано свого обов`язку належним чином повідомити позивача про наступне звільнення та не враховано права позивача на переважне залишення на роботі, не запропоновано всі наявні інші рівнозначні вакантні посади одночасно з попередженням про звільнення. Також відповідачем не було враховано, що позивач має переважне право на залишення на роботі: має вищу освіту, значний стаж роботи в засобах масової інформації (25 років), є інвалідом 2 групи, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Вказані обставини свідчать про незаконність звільнення позивача, що, безумовно спричинило завдання позивачеві душевних страждань та моральної шкоди, яка виразилася у втраті нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя тощо. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Встановивши факт тривалого порушення трудових прав позивача у зв`язку з незаконним звільненням, суд вважає, що такі дії відповідача призвели до вимушених змін у життєвих стосунках позивача та приходить до висновку про правомірність відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

Outcome: partial