Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання права власності на майно, виключення майна з акту опису та арешту майна та зняття майна з арешту Позовні вимоги обґрунтував тим, що в січні 2006 року, маючи намір придбати для своєї сім"ї недорогий легковий автомобіль, він за рекомендацією своїх знайомих зустрівся із відповідачем, [PERSON] який на той час на законних підставах (по генеральному дорученню) володів транспортним засобом марки "ВАЗ 21 074", 2003 року випуску, кузов (шасі, рама) № [NUMBER] державний реєстраційний номер - [NUMBER], власником якого являється громадянин [PERSON]. Відповідно до довіреності ВСО № 579948, складеній від імені [PERSON], посвідченій 07.10.2005 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, [PERSON], громадянин [PERSON] мав право безстроково користуватися та розпоряджатися даним автомобілем (продати, обміняти, здати в оренду, заставляти в забезпечення зобовязань) а також керувати ним на території України та за її межами. 02.01.2006 року з метою укладення договору купівлі-продажу даного автомобіля він зустрівся з [PERSON], як особою уповноваженою на відчуження автомобіля, так як технічна характеристика та ціна автомобіля на той час задовольняли його потреби та матеріальні можливості. Однак, зважаючи на те, що [PERSON] був обмежений у часі, укласти нотаріально посвідчений договір їм не вдалося, у зв'язку із чим між ними було досягнута домовленість укладення простого письмового договору купівлі- продажу, із зняттям, на протязі двох наступних місяців автомобіля з реєстраційного обліку в МРЕВ м. Рахів та відповідного нотаріального посвідчення договору відчуження майна. Того ж дня продавець, [PERSON], передав йому фактично у власність автомобіль, реєстраційні документи та ключі, а ним продавцю було передано договірну суму у розмірі 20.000 грн., як вартість майна, яке відчужувалося. Однак, договір купівлі-продажу легкового автомобіля, укладений між ним та [PERSON], надалі нотаріально так посвідчений і не був, оскільки, він із-за наявності роботи виїхав на заробітки за межі держави (у Росію). Після чого декілька разів приїзджав додому, однак не зміг зустрітися з [PERSON] бо він на той час також не був вдома. Разом з тим, при посвідченні доручення на право керування автомобілем та на час складання договору відчуження майна, по базі даних автомобіль не значився під заставою, в арешті чи під забороною, тому він і ризикнув купити його без зняття з відповідного реєстраційного обліку. З 02 січня 2006 року по даний час легковий автомобіль, який є предметом позову, перебуває у його повному володінні та постійному користуванні. 19.02.2016 року зазначений автомобіль був вилучений від позивача працівниками ДАІ. Як вони пояснили, цей автомобіль знаходився під арештом державної виконачої служби. Згодом йому стало відомо, що дійсно 04.03.2013 року була винесена постанова державного виконавця Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області Гудемюка І.П. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Підставою для цього став виконавчий лист № 709/2614 виданий 25.12.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості. Відповідач, [PERSON], передав йому у власність легковий автомобіль із реєстраційними документами, ключами замка запалювання, вони домовились, що протягом певного періоду [PERSON] зніме легковий автомобіль з реєстраційного обліку, посвідчать договір нотаріально, а позивач, як новий власник, проведе відповідне оформлення документів на автомобіль на своє ім'я. Тому просив суд, изнати за ним право власності на легковий автомобіль марки «ВАЗ 21074», 2003 року випуску, кузов (шасі, рама) № [NUMBER], державний реєстраційний номер - [NUMBER]. Виключити з акту опису та арешту майна, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, легковий автомобіль марки «ВАЗ 21074», 2003 року випуску, кузов (шасі, рама) № [NUMBER], державний реєстраційний номер - [NUMBER] та зняти даний транспортний засіб з арешту. Судові витрати залишає за собою. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача - відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, начальник відділу Тулайдан Д.Д. надав суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у відсутності їх представника, рішення по справі залишає на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON], повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини його неявки суду не відомі. Третя особа без самостійних вимог [PERSON], також, повторно, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, в тому числі, по правочинам. Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі майна, таке право власності по угоді, яка підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його форми укладення, суд може визнати такий договір дійсним. У ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона передає у власність другій стороні майно, а друга сторона зобов'язується прийняти дане майно і сплатити за нього певну грошову суму. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", - передбачено, що купівля-продаж транспортних засобів здійснюється шляхом письмового договору. Як встановлено в судовому засіданні, за загальними положеннями про купівлю-продаж, передбачених ст. 655 ЦК України, 02.01.2006 року [PERSON] передав у власність позивача - [PERSON], автомобіль марки «ВАЗ 21074», 2003 року випуску, кузов (шасі, рама) № [NUMBER], державний реєстраційний номер - [NUMBER]. В свою чергу, позивач, [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 20000 гривень. [PERSON] володів зазначеним автомобілем відповідно до довіреності ВСО № 579948, складеної від імені [PERSON], посвідченої 07.10.2005 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, [PERSON], громадянин [PERSON] мав право безстроково користуватися та розпоряджатися даним автомобілем (продати, обміняти, здати в оренду, заставляти в забезпечення зобовязань) а також керувати ним на території України та за її межами. Позивач у позові ствердив, що 02.01.2006 року з метою укладення договору купівлі-продажу даного автомобіля позивач зустрівся з [PERSON], як особою уповноваженою на відчуження автомобіля, так як технічна характеристика та ціна автомобіля на той час задовольняли його потреби та матеріальні можливості. Однак, зважаючи на те, що [PERSON] був обмежений у часі, укласти нотаріально посвідчений договір їм не вдалося, у зв'язку із чим між ними було досягнута домовленість укладення простого письмового договору купівлі- продажу, із зняттям, на протязі двох наступних місяців автомобіля з реєстраційного обліку в МРЕВ м. Рахів та відповідного нотаріального посвідчення договору відчуження майна. Однак, договір купівлі-продажу легкового автомобіля сторони не могли нотаріально посвідчити, оскільки, позивач виїхав на заробітки за межі держави (у Росію). Після чого декілька разів приїзджав додому, однак не зміг зустрітися з [PERSON] бо він на той час також не був вдома. Про те, між [PERSON] та [PERSON] було укладено довіреність від 02 січня 2006 року №2 на право керування транспортним засабом строком до 02 січня 2016 року. Разом з тим, при посвідченні доручення на право керування автомобілем та на час складання договору відчуження майна, по базі даних автомобіль не значився під заставою, в арешті чи під забороною, тому він і ризикнув купити його без зняття з відповідного реєстраційного обліку. З 02 січня 2006 року по даний час легковий автомобіль, який є предметом позову, перебуває у повному володінні та постійному користуванні [PERSON]. До укладеного сторонами правочину не може бути застосована ст. 215 ЦК України про недійсність правочину, як недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою статті 203 цього Кодексу, нездійснення сторонами правочину реєстрації права власності на транспортний засіб не впливає на дійсність правочину, а отже, відповідно до ст. 204 цього Кодексу правочин є правомірним, так як його недійсність прямо не встановлена законом, він не визнаний судом недійсним. Відповідно до акту огляду за тимчасового затримання транспортного засобу від 19.02.2016 року, зазначений автомобіль був вилучений від позивача працівниками ДАІ. 04 березня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Рахівського РУЮ Гудем`юком І.П. була винесена постанова про арешт майна боржника [PERSON] (який згідно технічного паспорта являвся власником спірного автомобіля) та оголошення заборони на його відчуження. Підставою для цього став виконавчий лист № 709/2614 виданий 25.12.2012 року Рахівським районним судом Закарпатської області, про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що на майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Виходячи з того, що позивач є добросовісним набувачем вищевказаного автомобіля на підставі правочину від 02 січня 2006 року, правомірно відкрито користується ним протягом тривалого часу, відповідачем [PERSON] позов визнаний, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося На підставі наведеного,

Outcome: approved