Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Великі Клини" про стягнення заборгованості. У позові [PERSON] зазначив, що На протязі 2015 року між Державним підприємством «Дослідне господарство «Великі Клини» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено 3 договори, за якими на сьогоднішній день є заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 191960,76 грн. А саме : між ДП «ДГ «Великі Клини» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 20 від 01.07.2015 року. Предметом договору було надання позивачем послуг із збирання врожаю озимої пшениці площею 154 га., які були вирощені відповідачем. Загальна сума зобов'язань за договором становить 115 500,00 грн. Він використовував належну йому сільськогосподарську техніку та матеріальні ресурси, які придбавалися за рахунок власних коштів. Відповідач зобов'язувався прийняти виконану роботи за актом виконаних робіт та оплатити їх вартість. Вказаний договір діє до повного виконання умов. Фактично, ним як виконавцем було виконано свої зобов'язання за укладеним договором, а саме : роботи виконані своєчасно та в повному обсязі. Претензії відповідача до якості наданих послуг відсутні. Це підтверджується записами в акті виконаних робіт за 25.07.2015 року, 29.07.2015 року та 30.07.2015 року, які затверджено в.о. директора ДП «ДГ «Великі Клини», підписано зі сторони замовника посадовою особою господарства та виконавцем - ФОП [PERSON] Акт виконаних робіт як форму первинного бухгалтерського документу було надано відповідачу своєчасно, відразу після фактичного надання послуг зі збирання озимої пшениці. Пунктом 3.2 договору № 20 від 01.07.2015 року визначено, що підставою для проведення розрахунків є підписаний обома сторонами акт із здачі-приймання виконаних робіт. Вказані акти датовані 25.07.2015 року, 29.07.2015 року та 30.07.2015 року. Тому вважає, що строк оплати за вказаним договором є 01.08.2015 року. Станом на сьогоднішній день за вказаним договором відповідач не розрахувався взагалі, загальна сума заборгованості відповідача перед ним становить 115 500,00 грн. Також , між ДП «ДГ «Великі Клини» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 24 від 28.10.2015 року. Предметом договору було надання позивачем послуг із збирання врожаю сільськогосподарських культур, які були вирощені відповідачем. Загальна сума зобов'язань за договором становить 51 800,00 грн. Він використовував належну йому сільськогосподарську техніку та матеріальні ресурси, які придбавалися за рахунок власних коштів. Відповідач зобов'язувався прийняти виконану роботу за актом виконаних робіт та до 31 листопада 2015 року провести розрахунок за виконанні роботи. Фактично ним було виконано свої зобов'язання по укладеному договором, а саме : роботи виконані своєчасно та в повному обсязі. Претензії відповідача до якості наданих послуг відсутні. Це підтверджується записами в акті виконаних робіт від 21.11.2015 року, який затверджено в.о.директора ДП «ДГ «Великі Клини», підписано зі сторони замовника посадовою особою господарства та виконавцем - ФОП [PERSON] Акт виконаних робіт та акт приймання-передачі виконаних робіт як форми первинного бухгалтерського документу було надано відповідачу своєчасно, відразу після фактичного завершення надання послуг зі збирання соняшника. Тому вважаю, що строк оплати за вказаним договором є 01.12.2015 року. Станом на сьогоднішній день за вказаним договором відповідач з ним не розрахувався взагалі, загальна сума заборгованості відповідача становить 51 800,00 грн. Між ДП «ДГ «Великі Клини» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] також було укладено договір № 26 від 13.11.2014 року. Предметом договору було зобов'язання позивача щодо організації та виконання робіт з підготовки ґрунту в 2014 році, посіву, вирощування та збирання сільськогосподарської продукції рослинництва у 2015 році. Він використовував належну йому сільськогосподарську техніку та матеріальні ресурси, які придбавалися за рахунок власних коштів. Відповідач зобов'язувався прийняти виконану роботу за актом виконаних робіт та провести кінцевий розрахунок за виконанні роботи до 01 листопада 2015 року. За виконанні роботи, відповідач розраховується з відповідачем вирощеною продукцією. Фактично, ним було виконано свої зобов'язання по укладеному договором, а саме : роботи виконані своєчасно та в повному обсязі, претензії відповідача до якості наданих послуг відсутні. Це підтверджується записами в актах виконаних робіт за 2014-2015 роки, які затверджено в.о. директора ДП «ДГ «Великі Клини», підписано зі сторони замовника посадовою особою господарства та виконавцем - ФОП [PERSON] Акти виконаних робіт як форми первинного бухгалтерського документу було надано відповідачу після фактичного завершення виконання робіт. Тому вважає, що строк оплати за вказаним договором 01.11.2015року. Станом на сьогоднішній день за вказаним договором відповідач розрахувався частково. Так за актами виконаних робіт, ним було виконано роботи для відповідача на суму 1 319 050,02 грн., що відповідачем не оспорюється. На виконання умов договору № 26 від 13.11.2014 року відповідачем було відпущено йому сільськогосподарську продукцію на загальну суму 1 294 444,26 грн. За вказаним договором сума заборгованості відповідача перед ним становить 24 660,76 грн. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за З договорами складає 191 960,76 грн. В листопаді 2015 року проведене звіряння розрахунків між відповідачем та позивачем, за результатами підтверджена заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 191960,76 грн. Зазначена сума заборгованості відповідачем не оспорювалася. 19.05.2016 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за невиконання договорів на загальну суму 252854,78грн., з яких: сума основного боргу у розмірі - 191960,76горн.; сума пені - 42937,98 грн., інфляційні витрати - 13975,98грн., три відсотки річних - 3980,06 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та просили задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача та представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом під час розгляду справи встановлено, що між ДП «ДГ «Великі Клини» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 20 від 01.07.2015 року. Предметом договору було надання позивачем послуг із збирання врожаю озимої пшениці площею 154 га., які були вирощені відповідачем. Загальна сума зобов'язань за договором становить 115 500,00 грн. Також, між ДП «ДГ «Великі Клини» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 24 від 28.10.2015 року. Предметом договору було надання позивачем послуг із збирання врожаю сільськогосподарських культур, які були вирощені відповідачем. Загальна сума зобов'язань за договором становить 51 800,00 грн. 13.11.2014 року між ДП «ДГ «Великі Клини» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] також було укладено договір № 26, предметом якого було зобов'язання позивача щодо організації та виконання робіт з підготовки ґрунту в 2014 році, посіву, вирощування та збирання сільськогосподарської продукції рослинництва у 2015 році. При виконанні договору позивач використовує належну йому сільськогосподарську техніку та матеріальні ресурси за рахунок власних коштів. Позивач свої зобовязання виконав надавши відповідачу послуги, що відповідно до актів виконаних робіт від 25.07.2015 року, 29.07.2015 року, 30.07.2015 року 21.11.2015 року липня та травня 2015 року, від 02.09.2015 року, 03.10.2015року були прийняті відповідачем без зауважень. Відповідно до частини 5 ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється зобов'язання, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 Господарського кодексу України № 436-ІУ від 16.01.2003 року (далі ГК України), яка також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань за вищевказаними договорами на загальну суму 191 960,76 грн. За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України). Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України). Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України. За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня Окрім того, рішенням Конституційного суду України від 11.07.2013 року по справі № 1-12/2013 визначено, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи і організації, незалежно від їх форми власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Враховуючи, що позивач збільшив свої позовні вимоги, то за договорами № 20 від 01.07.2015 року, № 24 від 28.10.2015 року та № 26 від 13.11.2014 року, укладеними між відповідачем та фізичною-особою-підприємцем [PERSON], за період з 01.08.2015 року по 15.04.2016 року пеня за прострочення платежу позивачем визначена в розмірі 42937,98 грн. За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання. Передбачене законом (п. 2 ст. 625 ЦК України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. За період з серпня 2015 року по 23.05.2016 року інфляційні втрати за прострочення платежу позивачем визначена в розмірі 13975,98 грн. За період з 01.08.2015 року по 23.05.2016 року 3 % річних за прострочення платежу позивачем визначена в розмірі 3 980,06грн., надані розрахунки судом перевірені і є вірними. У відповідності до ст. 51 ЦК України «Застосування до підприємницької діяльності фізичних осіб нормативно-правових актів, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб», згідно якої до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Тобто на фізичних осіб - підприємців поширюється правовий режим, аналогічний до режиму юридичних осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність. Зокрема, на фізичних осіб - підприємців в тій частині, що стосується здійснення підприємницької діяльності, поширюється ГК України. Однак із встановленого правила можливі винятки, що передбачені законодавством або випливають із суті відносин. Так у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) зобов'язання не припиняються, а залишаються за підприємцем як фізичною особою. Фізична особа-підприємець [PERSON] припинив здійснення підприємницької діяльності з 19.11.2015 року за власним бажанням. Відповідно до чинного законодавства фізична особа - підприємець, й припинив свою державну реєстрацію, може звернутися для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів як фізична особа до місцевого суду загальної юрисдикції. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача слідує стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved