Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду із позовною заявою, в якій вказує, що згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 р. та договору відступлення прав вимоги від 10.12.2010 року, ПАТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за кредитним договором №CNL-B00/172/2007 від 12.09.2007 р., укладеним між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON], згідно умов якого [PERSON] було надано кредит в сумі 1 092 075,42 грн. з кінцевим терміном повернення до 12.09.2012 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого остання прийняла на себе зобов'зання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Однак відповідач [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання та допустив заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16.07.2013 року складає 6 698 266,02 грн., яку відмовляється погасити в добровільному порядку. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду. Просить стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за договором кредиту № CNL-В00/172/2007 від 12.09.2007 року в загальному розмірі 6 698 266, 02 грн. та судові витрати в розмірі 3 441,00 грн. В ході судового розгляду відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання п.4.1.1. кредитного договору № CNL-В00/172/2007 від 12.09.2007 року недійсним. Заявлені вимоги мотивують тим, що на підставі п.4.1.1. Кредитного договору № CNL-В00/172/2007 від 12.09.2007 року, відповідно до якого за порушення прийнятих на себе зобов"язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов"язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов"язань за кожний день прострочки, позивач нарахував пеню у розмірі 5 185 241,24 грн., яка в три з половиною рази перевищує розмір основної заборгованості, що суперечить вимогам ЗУ "Про захист прав споживачів". Просили визнати недійсним п.4.1.1. кредитного договору № CNL-В00/172/2007 від 12.09.2007 року, укладеного між сторонами. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Гавриш С.І., в ході судового розгляду заявлені вимоги ОТП "Факторинг Україна" підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність. Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги в частині залишку заборгованості за кредитом - 995 001,98 грн. та залишку заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 518 022,80 грн., визнали та не заперечили щодо їх задоволення, що до позовних вимог в частині стягнення пені заперечили та просили відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 12.09.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNL-B00/172/2007, згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 1 092 075,42 грн. з кінцевим терміном повернення до 12.09.2012 року (а.с.10-17). З метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-BOO|172|2007, згідно умов якого остання прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань перед банком за кредитним договором в повному їх обсязі. Згідно пункту п.1.2 даного договору передбачено, що відповідачі відповідають як солідарні боржники, і банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу [PERSON] кредит в сумі 1 092 075,42 грн., що підтверджується заявою про видачу готівки від 12.09.2007 р. (а.с. 18). В свою чергу позивач [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання та допустив заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16.07.2013 року складає 6 698 266,02 грн., та складається з наступного: залишок заборгованості за кредитом - 995 001,98 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 518 022,80, пеня в розмірі 5 185 241,24 грн.(а.с.31). Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 цієї статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання. Суд, вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення пені задоволити частково, оскільки позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту, в розмірі 5 185 241,24 грн., що суперечить ст. 18 п. 5 ЗУ " Про захист прав споживачів" згідно якого несправедливими умовами договору є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Заборгованість за кредитом складає 995 001, 98 грн., а сума заявленого позову в частині пені перевищує допустиму. Суд вважає за необхідне стягнути пеню в частині 50% відсотків від заборгованості по кредиту, що складає 995 001,98 :2= 497 500,99 грн. Отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 2 010 525,70 грн., яка складає з: - 995 001,98 грн. - залишок заборгованість за кредитом; -518 022,80 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; - 497 500,99 грн. - пеня. У відповідності до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010р. та договору відступлення прав вимоги від 10.12.2010 року, ПАТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за кредитним договором №CNL-B00/172/2007 від 12.09.2007 р., укладеними між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] (а.с.6-19). Відповідно ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Що ж стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання п.4.1.1. Кредитного договору №CNL-B00/172/2007 від 12.09.2007 року недійсним, то на думку суду вони не підлягають до задоволення, оскільки є необґрунтованими та безпідставними. В судовому засіданні достовірно встановлено, проти чого не заперечили сторони по справі, що при укладанні Кредитного договору №CNL-B00/172/2007 від 12.09.2007 року, сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору. Відповідно сторони вважали прийнятними для себе ті умови, що містив кредитний договір, зокрема п.4.1.1., який стосується відповідальності за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором. Позивачі за зустрічним позовом мали можливість звернутись до суду із позовом про визнання недійсним пунктів кредитного договору до 12.09.2010 року, однак не скористались такою можливістю. У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ про окремі питання застосування строків позовної давності від 16.01.2013 року № 10-70/0/4-13 відповідно до частин третьої та четвертої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. В даному випадку наявне письмове клопотання представника позивача за первісним позовом Мельникової М.В. про застосування строків позовної давності, а отже у суду є всі правові підстави для його застосування. Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України зокрема, відноситься витрата по сплаті судового збору. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 441,00 грн. (згідно платіжного доручення №3906 від 04.06.2013 р.), яка й підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial