Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Департаменту міського господарства Одеської міської [PERSON], уточнивши який просить суд визнати недійсними розпорядження Управління житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому від 22.11.2001 року № 1539 про видачу [PERSON] про право власності та [PERSON] про право власності на житло від 22.11.2001 року № 016283 про право власності на квартиру № [ADDRESS] на імя [PERSON], визнати на нею право власності на ј частку квартири № [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька, [PERSON], померлого 23 листопада 1996 року. Позов обґрунтовано тим, що її батьки, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 1959 року, під час якого батько позивачки вступив до ЖБК «Будівельник-5» в 1967 році та йому як члену кооперативу була надана кооперативна квартира № 87 за адресою м. Одеса вулиця Академіка Філатова, 22. Пайовий внесок за квартиру подружжям [PERSON] було повністю внесено ще за життя [PERSON] у 1983 році. 23.11.1996 року батько позивачки та чоловік відповідачки [PERSON] помер. На час його смерті [PERSON] з чоловіком, маленькою дочкою та матірю проживали у спірній квартирі. Позивачка, її дочка та матір на той час, та на сьогоднішній день постійно зареєстровані за вказаною адресою. Позивача вказує, що після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири, а вона та її матір фактично прийняли спадщину у вигляді Ѕ частки квартири № [ADDRESS]. Проте відповідачка незаконним шляхом 14.12.1996 року отримала довідку №57 підписану головою Правління ЖБК «Будівельник-5» [PERSON] про виплату паю за квартиру на своє імя та на підставі цієї довідки розпорядженням УЖКГ Одеського міськвиконкому від 22.11.2001 року № 1539 було видано [PERSON] про право власності на житло на імя [PERSON] на всю квартиру. Позивачка вважає, що розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 22.11.2001 року № 1539 та [PERSON] про право власності на житло на імя [PERSON] видані на підставі незаконної довідки голови правління мають бути визнанні судом недійсними, за нею як за спадкоємицею першої черги після смерті батька [PERSON] має бути визнано право власності на ј частку спірної квартири в порядку спадкування за законом, так як вона фактично вступила в управління спадковим майном. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги викладені у позові підтримала у повному обсязі та пояснила суду, що з дитинства проживала у [INFO]. Її батько [PERSON] вступив до ЖБК «Будівельник - 5», отримав кооперативну квартиру, пай за яку батьки виплатили за час шлюбу у 1983 році. На час смерті батька у 1996 році, вона з чоловіком та донькою мешкали разом з батьками у цій квартирі, стосунки були хороші. Потім між її матірю та її чоловіком стали виникати сварки, за ініціативою матері почалися судові процеси і коли 13.01.2016 року відповідачка подала до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про виселення її чоловіка [PERSON] зі спірної квартири, вона додала до позову документи підтверджуючи тільки її право власності на спірну квартиру, їй стало відомо про незаконне отримання відповідачкою [PERSON] про право на квартиру, що і стало приводом для звернення до суду з позовом. Позивачка в судовому засіданні наполягала на прийнятті судом рішення про визнання за нею права власності на ј частину квартиру в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] вказуючи що доки відповідачка є єдиною власницею квартири існує реальна загроза розпорядження [PERSON] всієї квартирою. [PERSON] звернула увагу суду, що відповідачка вже укладала договір дарування квартири, незважаючи що в цій квартири мешкала вся сім я, а потім цей договір було визнано недійсним в судовому порядку. Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримували з підстав викладених у позовній заяві та просили суд задовольнити позов. Відповідачка в судові засідання не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в судових засіданнях інтереси [PERSON] представляв [PERSON]. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 13.03.2018 року проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи що його довірителька є людиною похилого віку та має бажання спокійно дожити свій вік. [PERSON] розуміє що спірна квартира у будь-якому випадку перейде після її смерті у спадкування до її єдиної доньки [PERSON], але на теперішній час категорично проти визнання за нею права власності на частину квартиру, оскільки вважає, що після прийняття судом такого рішення до квартири заселиться чоловік дочки - [PERSON] з яким в неї конфліктні відносини. Представник відповідачки не заперечував проти того, що позивачка фактично прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] померлого 23.11.1996 року, проте просив відмовити у позові у звязку з пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні 14.05.2018 року інтереси відповідачки [PERSON] представляли [PERSON] та [PERSON], які вважали що позов не підлягає задоволенню не тільки у звязку з пропуском строку позовної давності, але із загальних підстав, оскільки позивачкою не доведено факт проживання у спірній квартирі на час смерті батька [PERSON] у 1986 році. Суд вислухавши позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 листопада 1996 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 281810 виданої Повторно 31.10.2001 року, актовий запис № 10408. Сторонами не оспорюється, що за життя [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON], у 1967 році вступив до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-5». Зазначені обставини підтверджуються квитанцією № 083061 від 24 серпня 1967 року та квитанцією № 198985 від 12 грудня 1967 року, згідно з якими [PERSON] було сплачено на рахунок ЖБК «Будівельник -5» пайовий внесок на загальну суму 2200 рублів (перша квитанція від 24.08.1967 року на суму 2030 рублів, друга квитанція від 12.12.1967 року на суму 170 рублів). З представленої до суду довідки № 22 від 10.03.2016 року, виданої головою Правління ЖБК « Будівельник-5», [PERSON] вбачається, що пайовий внесок за квартиру № 87 В ЖБК «Будівельник-5» за адресою : м. Одеса вулиця Академіка Філатова, 22 в сумі 5111,00 ( пять тисяч сто одинадцять) гривень в цінах 1968 року, виплачений в повному обсязі в 1983 році членом ЖБК «Будівельник-5» [PERSON], [INFO]. [PERSON] у звязку зі смертю 23.11.1996 року виключений із членів ЖБК « Будівельник-5». За ст.15 Закону України «Про власність» (чинного на час отримання спадкодавцем довідки про сплату пайового внеску) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення надані йому в користування, набуває право власності на це майно. [PERSON] п.5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.09.1987 року за № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, якій повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до статі 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За частиною 3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового ) кооперативу стає її власником. В контексті даної норми у разі викупу квартири член ЖБК стає її власником, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Для вчинення такого викупу не має потреби укладати спеціальний договір. За п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були повністю сплачені пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню,а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до ст.22 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України в підпункті «а» п.6 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном. З цих підстав суд робить висновок про те, що за життя [PERSON], він та його дружина [PERSON], виплативши пайові внески за квартиру № [ADDRESS] були повноправними власниками спірної квартири. З зазначених вище підстав суд також приходить до висновку, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири № [ADDRESS]. Як вбачається з листа від 30.09.2015 року виданого Головою житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-5» на імя [PERSON], згідно даних ЖБК «Будівельник-5» мати [PERSON] не була членом ЖБК «Будівельник-5» після смерті [PERSON]. Заявляючи вимоги про визнання недійсними розпорядження управління житлово-будівельного господарства Одеського міськвиконкому № 1539 від 22 листопада 2001 року та [PERSON] про право власності на квартиру № 87 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі № 016283 від 22 листопада 2001 року позивачка вказувала, що вони видані на підставі незаконної довідки в якій зазначено, що її мати [PERSON] стала членом ЖБК «Будівельник-5» вже після смерті свого чоловіка [PERSON], хоча цей факт спростовується документами наданими до суду у тому числі і довідками голови ЖБК «Будівельник-5» з протилежним змістом. Представник позивачки вказував, що посилання на довідку № 57 начебто видану ЖБК «Будівельник-5» міститься тільки у [PERSON] про право власності на квартиру № 016283, але цю довідку ніхто не бачив і відповідачкою довідка до суду не надавалася. Звернуто увагу, що на протязі років доки тривають судові процеси, стороною відповідачки не надавалося суду ні оригіналів, ні копій цих документів. Суд відмовляє у задоволенні цієї частини вимог [PERSON] з огляду на наступне. Як вбачається з відповіді Департаменту міського господарства від 15.03.2016 року № 250, згідно компютерної реєстраційної бази даних [PERSON] про право власності на квартиру № 87 в ЖБК «Будівельник-5» за адресою: м. Одеса вулиця Ак. Філатова, 22 не видавалося. Враховуючи викладене видати копії затребуваних документів не мають можливості. Додатково рекомендовано звернутися до КП «БТІ» Одеської міської [PERSON]. На ухвалу суду від 17.06.2016 року КП «БТІ» ОМР 18.07.2016 року надав суду копію інвентарної справи на квартиру № [ADDRESS]. Суду надано належним чином завірена копія [PERSON] про право власності на квартиру № 87 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі № 016283 від 22 листопада 2001 року, з якого вбачається що власницею вказаної квартири є [PERSON]. У [PERSON] вказано що воно видане на підставі довідки ЖБК «Будівельник-5» № 57 від 14.12.1996 року та розпорядження управління житлово-будівельного господарства Одеського міськвиконкому № 1539 від 22 листопада 2001 року. Проте у інвентарній справі відсутні як розпорядження управління житлово-будівельного господарства Одеського міськвиконкому № 1539 від 22 листопада 2001 року, так і довідка ЖБК «Будівельник-5» № 57 від 14.12.1996 року. На ухвалу суду отримано копію заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2010 року, прийнятого за результатами розгляду позову [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Шостої одеської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування удаваним та застосування норм договору довічного утримання. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2010 року визнано договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] укладений 28.11.2001 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 11164 договором довічного утримання. Договір довічного утримання укладений 28.11.2001 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 11164 розірвано. Скасовано [PERSON] на спадщину за заповітом, видане Шостою одеською державною нотаріальною конторою 18 червня 2004 року,за яким [PERSON] успадкував квартиру за адресою : [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» номер витягу 29334024 від 17.03.2011 року, реєстраційний номер обєкту 6430359 номер запису: 323 в книзі: 42 допк-184 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21.10.2010 року, справа № 2-1659. Проаналізувавши вищенаведені документи, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21.10. 2010 року суд приходить до висновку, що з 17 березня 2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21.10.2010 року, справа № 2-1659. Суд приходить до висновку, що оскаржувальне [PERSON] про право власності на квартиру № [ADDRESS] № 016283 від 22 листопада 2001 року, вилучено приватним нотаріусом [PERSON] при посвідченні договору дарування квартири, укладеному між [PERSON] та [PERSON]. За рішенням Малиновського районного суду міста Одеси право власності на спірну квартиру за підставі [PERSON] № 016283 від 22.11.2001 року за [PERSON] не поновлялося, а визнавалося знову, тому суд не вбачає підстав для визнання недійсним оспорювального стороною позивача [PERSON], так як цей документ не повязаний з виникненням та існуванням права власності відповідачки на спірне майно у даний час. Окрім цього матеріалами справи не підтверджено видачу розпорядження управління житлово-будівельного господарства Одеського міськвиконкому № 1539 від 22 листопада 2001 року, що позбавляє суд права визнати його недійсним. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на ј частину квартири № [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 549 Цивільного Кодексу України ( в редакції 1963 року) який діяв на час смерті [PERSON], фактичним прийняттям спадщини вважалося вступ спадкоємця до управління та володіння спадковим майном. З довідки виданої Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-5» від 10 березня 2016 року [PERSON], вбачається, що [PERSON] постійно проживає та зареєстрована в [INFO] у трикімнатній квартирі розташованій на пятому поверсі пятиповерхового житлового будинку, будинок належить ЖБК «Будівельник-5» . Особовий рахунок відкрито на імя [PERSON], на житловій площі проживають та зареєстровано чотири чоловіка: [PERSON] онука; [PERSON] правнука; [PERSON] бабуся; [PERSON] дочка. З паспорту громадянки України [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована у [INFO] з 18.04.1987 року по теперішній час. У довідці № 22 від 10 березня 2016 року виданої головою ЖБК «Будівельник-5» [PERSON] вказується, що довідка видається [PERSON] проживаючій в [INFO] з 1968 року. З цих підстав суд приходить до висновку, за життя свого батька [PERSON] позивачка мешкала у спірній квартирі та продовжувала проживати там після його смерті. Зазначені обставини також підтверджуються : - заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2007 року розглянутим за цивільним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про виселення та усунення перешкод у користуванні квартирою. З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що в судому засіданні [PERSON] пояснювала, що її чоловік [PERSON] отримав спірну квартиру, а після його смерті вона була основним наймачем квартири, з 1984 року в квартирі прописана її дочка [PERSON], 1990 року її онука [PERSON] З 1996 року відповідач [PERSON], який не зареєстрований, самоправно зайняв житлове приміщення та проживає в [INFO]; - ухвалою Малиновського районного суду від 16 жовтня 2008 року якою задоволено заяву [PERSON] про повторне виселення [PERSON]; - ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 01 березня 2016 року якою задоволено заяву [PERSON] про повторне виселення [PERSON] з квартири № [ADDRESS]. Вищенаведеними судовими рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] самоправно займав вказану квартиру, де мешкав зі своєю дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON]. З цих підстав суд робить висновок про те, що [PERSON] фактично прийняла спадщину у вигляді квартири ј частки № 87 по вулиці Академіка Філатова, 22 в місті Одесі, за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого 23 листопада 1996 року. [PERSON] листа наданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою № 3655 від 08.08.2016 року, суду повідомлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44659702 від 03.08.2016 року спадкова справа щодо майна [PERSON], померлого 23.11.1996 року не заводилася. Тобто ніхто із спадкоємців [PERSON], ні дружина [PERSON] ні дочка [PERSON], до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися. В контексті статті 549 Цивільного Кодексу України ( в редакції 1963 року) який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємець який вступив до управління спадковим майном являється таким, що фактично прийняв спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.66 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на майно що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або до держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] 10, п.4.10.»Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину ніяким строком не обмежена. Пунктом 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України» встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. З врахуванням викладеного, законодавство України не обмежує строком спадкоємців які прийняли спадщину отримання [PERSON] про прийняття спадщини, за умови, що за спадкодавцем зареєстровано право власності на спадкове нерухоме майно. Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється сторонами, що батько позивачки, чоловік відповідачки, за життя перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, в повному обсязі сплатив пайові внески за квартиру № [ADDRESS], однак довідку про сплату пайових внесків за життя не отримав та право власності на спірну квартиру за собою не зареєстрував. Як роз'яснив ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.3 Інформаційного листа від 16.05.2013 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про спадкування", при вирішенні спорів про спадкування, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. У зв'язку з тим, що батько позивачки та чоловік відповідачки [PERSON] за життя перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, в повному обсязі сплатив пайові внески за квартиру № [ADDRESS], однак довідку про сплату пайових внесків за життя не отримав та право власності на спірну квартиру за собою не зареєстрував, його дочка [PERSON], яка є спадкоємицею першої черги за законом позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, тому її право має бути захищено в судовому порядку. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідачки [PERSON] про необхідність застосування строків позовної даності, тому що позивачка [PERSON] яка фактично прийняла спадщину, набула право власності на частину спадкового майна, а саме на ј частину квартири № [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON] ще у 1996 році. З цих підстав суд вважає, що позивачка як власниця нерухомого майна не обмежена у строках позовної давності, а тому може звертатися до суду з таким позовом до припинення порушення її прав.

Outcome: partial