Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

21 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання публічного договру про надання фінансового лізінгу № NKN0A!000582446, укладений між ним та ТОВ "Автокредит плюс" шляхом підписання заяви від 14 травн 2014 року про приєднання до Публічного договору; стягнути з відповідача на його користь кошти у сумі 7960 грн., які були сплачені на виконання договору фінансого лізінгу; стягнути на його користь авансовий платіж в розмірі 31 300 грн. та 2000 грн. плати за участь в аукціоні; стягнути 10 00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду. В обгрунтування позовних вимог посилався на невідповідність договору вимогам ст.. 18 та 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» - оскільки договір укладений за умов використання лізінгодавцем нечесної підприємницької практики, а саме не заявлені дефекти предмета лізінгу - транспортного засобу . В подальшому, до початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову та просив визнати зазначений договір лізінгу недійсним із застосуванням наслідків його недійсності , посилаючись на його недійсність з підстав недотримання в момент вчинення вимог закону , а саме ст.. ст.. 18,18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.. 11 ЗУ «Про фінансовий лізінг» . Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та вимоги позовної заяви підтримав, просив про її задоволення. Представник відповідача та третьої особи надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та вимоги позовної заяви не визнав. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, із матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2014 року [PERSON] була підписана Заява про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізінгу № NKN0A!000582446 , лізінгодавцем за яким є ТОВ "Автокредит плюс». 10 червня 2014 року позивачем спллачено на рахунок відповідача на виконання п. 14.1.7 було здійснено авансовий платіж в розмірі 31 300 грн., а аткож 2000 грн як плату за участь в аукціоні. Відповідно до ст. 2 цього договору , лізінгодавець на умовах іфінансового лізінгу передає у платне володіння та користування предмет лізінгу , найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення навелдені в п. 14.1.1. Заяви про приєднання до Договору , Додатку «специфікація» , а лізінгоодержувач зобовязується приийнтяти предмет лізінгу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат лізінгодавця, повёязані з виконанням цього договру. В п. 3.2. зазначено, що приймання лізінгоодержуквачем предмету лізінгу в лізінг оформлюється шляхом складання акту. Підписання лізінгоодержувачем Акту підтверджує в тому числі належну якість, комплектність, справність предмету лізінгу і відповідність предмету лізінгу вимогам лізінгоодержувача та умовам договру. Змоменту підписання акту до лізінгоодержувача переходять усі ризики, повязані з користуванням та володінням предметом лізінгу . Ризик невідповідності предмета лізінгу цілям використання цього предмету лізінгу несе лізінгоодержувач. 12 червня 2014 року на виконання п. 3.2 зазначеного договру [PERSON] отримав предмет лізінгу - автомобіль марки Фольксваген Кадди, 2005 року випуску , типу Універсал, р\\н АА6426 МІ, вартістю за договором 150 000 грн., що підтверджується Актом приймання передачі від 12.06.2014 року. Додатком до Договору є специфікація та Акт приймання - передачі вищезазначеного автомобіля , в якому зазначено, що комплектість автомобіля перевірена та відповідає заводській. Лізінгоодержувач претензій до Лізінгодавця та технічного стану автомобіля не має. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 23 червня 2014 року звернувся з замовленням на поточний ремонт зазначеного автомобіля до ТОВ «Автогранд Миколаїв» , де йому проведені роботи тільки з перевірки ходової частини та пошуку несправностій. За наслідками перевірки цому було рекомендовано заміна певних діталей , ремон або заміна задньго лівого суппорта, перевірка форсунки 4 циліндру через низьку пропускну здатність клапана. Відповідно до Висновку експертного дослідження № 62 від 10 липня 2014 року про оцінку транспортного засобу , складеного на замовлення [PERSON], ринкова вартість автосмобіля Фольксваген Кадди, р\\н [NUMBER] , складає 80 876 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінасовий лізінг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу)лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 10 цього Закону передбачені обов'язки лізингодавця, в тому числі попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним. А статтею 11 - права та обов'язки лізингоодержувача, в тому числі право право обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; ) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; Статтею 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, а саме продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про, в тому числі установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Статтею 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлена заборона нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Разом з тим, відповідно до положень ст. 8 ЗУ "Про захист прав споживачів" , передбачені права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості. Так, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника в тому числі : вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Проте, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що вказані недоліки автомобіля робить неможливим чи недопустимим його використання відповідно до його цільового призначення і наділений хоча б однією з ознак, наведених в п. 12 ст. 1 Закону, отже не підпадає під законодавчо закріплене визначення істотного недоліку товару. До того ж в наданому позивачем висновку СТО містяться лише рекомендації стосовно ремонту автомобіля, проте як ні в Договорі , ні в Акті прийому-передачі не зазначено, що автомобіль не потребує ремонту, адже автомобіль 2005 року випуску, був в експлуатації, про що позивачеві було відомо. В Акті прийому-передачі зазначено, що лізінгоодержувач не має претензій до технічного стану автомобіля, позивачем не надано жодних доказів, що лізінгодавець чинив йому будь-які перешкоди щодо перевірки справності, якості та комплектності предмету лізінгу. Також, ст.4 цього Закону, ч. 3 покладає на споживача обовязок перед початком експлуатації товару уважно ознайомитись з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником документації на товар, в разі необхідності розяснення умов та правил викрористання товару - до початку використання товару звернутися за розясненнями до продавця. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України)підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Положеннями ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману . Аналіз положень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття " нечесної підприємницької діяльності " у розумінні цієї норми має таку обов'язкову ознаку, як введення споживача в оману стосовно тих умов договору, на укладення якого в іншому випадку він би не погодився. Проте належних та достеменних доказів введення в оману з боку відповідача стосовно умов договору та самого предмету лізінгу позивачем не надано. Щодо невідповідності ціни автомобілю дійсній ринковій його вартості, то це взагалі не має правового значення для вирішення цієї справи, адже сторони вільні в укладенні договору, в тому числі і щодо визначення ціни, а умови діючого законодавства про фінансовий лізінг та купівлю -продаж не містять обов'язкових умов щодо відповідності договірної ціни дійсній ринковій вартості товару. Посилання позивача , як на підставу недійсності правочину, на п.14 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також не є обґрунтованими і є наслідком невірного тлумачення правової норми. До того ж , позивачем не надано доказів наявності істотних недоліків товару, які б перешкоджали його використанню . А положення п. 3.13 Договору стосовно відмови лізінгоодержувача після підписання Акту прийому-передачі предмету лізінгу від усіх претензій до лізінгодавця, навіть якщо і визнати їх несправедливими, не тягнуть за собою визнання Договору лізінгу недійсним в цілому. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки викладені ним обставини порушення його прав споживача з боку відповідача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Таким чином, зміст спірної угоди свідчить, що вона укладена з додержанням вимог цивільного законодавства та за вільного волевиявлення сторін, а підстав, передбачених ч.1 та ч. 2 ст. 203 ЦК України, на які як на підставу позову посилається позивач, для визнання кредитного договору недійсним суд не вбачає. Згідно зі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст.. 88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed