Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом шляхом направлення поштовою кореспонденцією 26 березня 2020 року (надійшов до суду 30 березня 2020 року), в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 квітня 2017 року станом на 20 лютого 2020 року в розмірі 420 659 грн. 10 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 309 грн. 89 коп. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 18 квітня 2017 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та ним кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. Отже, укладений між сторонами договір є змішаним, оскільки містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого [PERSON] бажання, банк відкрив йому кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту в розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У подальшому відповідач, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 10 квітня 2019 року, отримав картку типу «Преміальна картка Infinite» з кредитним лімітом до 800 000 грн. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Так, для користування кредитним картковим рахунком позичальникові було видано кредитну картку із строком дії. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.5 договору, на підставі яких при укладенні договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. У результаті цього станом на 20 лютого 2020 року виникла заборгованість, розмір якої з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 583 928 грн. 07 коп. та включає: заборгованість за кредитом - 420 659 грн. 10 коп., в тому числі 293 709 грн. 02 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 126 950 грн. 08 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 44 337 грн. 36 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 118 931 грн. 61 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 420 659 грн. 10 коп., яка складається з заборгованості за поточним тілом кредиту - 293 709 грн. 02 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредиту - 126 950 грн. 08 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям в порядку спрощеного позовного провадження. Присутній в судовому засіданні представник позивача Романовський Д.С. позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Суду пояснив, що з 18 квітня 2017 року [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі поданої ним заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк. Відповідно до засад діючого законодавства України, в рамках споживчого кредитування позичальник повинен підписати паспорт споживчого кредиту. Такий паспорт [PERSON] підписав 10 квітня 2019 року. Попередній кредит до підписання паспорту він погасив, після чого отримав нову кредитну картку «Інфініті» зі збільшеним кредитним лімітом до 800 000 грн., зі строком дії до 12/2020. Фактично ліміт було розбито на 2 картки, відтак позичальник отримав картку «Інфініті» та 2 «Еліт» з лімітом 400 000 грн. Станом на 26 липня 2019 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту, яка збільшена по овердрафту, у тому числі за рахунок включення в неї комісії за щомісячне обслуговування по 2000 грн., що передбачено п.11.52 Умов та правил. Оскільки позичальник комісію не сплачував, банк ці кошти списав з кредитних та включив в овердрафт. Не заперечував, що комісія - це супутня послуга банку, однак банк її відносить до тіла кредиту. У своїх вимогах банк просить стягнути з позичальника лише заборгованість за тілом кредиту - поточним та простроченим. Пояснив, що прострочення сверхліміту, комісію банком віднесено до поточної заборгованості. Відповідач [PERSON] неодноразово викликався в судові засідання, однак жодного разу не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступного висновку. 18 квітня 2017 року [PERSON] підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.25). З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14 червня 2018 року. У подальшому, 10 квітня 2019 року відповідач, ознайомившись з умовами обслуговування карток та підписавши паспорт споживчого кредиту, отримав преміальну кредитну картку № [NUMBER] з відкриттям її 21 грудня 2018 року, з терміном дії до 12/2020, тобто до 31 грудня 2020 року (а.с.24). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] 10 квітня 2019 року встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 400 000 грн., а 16 січня 2020 року кредитний ліміт знижено до 0 грн. (а.с.23). Активно користуватись кредитними коштами відповідач почав з 15 квітня 2019 року, що слідує з розрахунку заборгованості (а.с.7-9). Заборгованість за попередньою отриманими в рамках кредитного договору 7 картками він повністю погасив 30 листопада 2019 року, вийшовши в 0, що слідує з виписки по рахунку позичальника (а.с.11-12). Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.7-9), заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 18 квітня 2017 року станом на 20 лютого 2020 року складає 583 928 грн. 07 коп., з яких: за тілом кредиту - 420 659 грн. 10 коп. (поточним - 293 709 грн. 02 коп., простроченим - 126 950 грн. 08 коп.), за нарахованими відсотками - 44 337 грн. 36 коп., за простроченими відсотками 118 931 грн. 61 коп. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та паспорт споживчого кредиту. Суд зауважує, що хоча й паспорт споживчого кредиту містить підпис [PERSON] та дату підписання - 10 квітня 2019 року, однак вказаний документ є шаблонним та містить перелік усіх типів кредитних продуктів, у тому числі за преміальними картками. Який саме тип кредитного продукту було надано позичальникові зі змісту паспорту споживчого кредиту, Витягу з тарифів встановити не можливо. Відтак суд критично оцінює посилання представника позивача Романовського Д.С. щодо отримання [PERSON] кредитної картки саме за типом «Преміальна картка Infinite» з кредитним лімітом до 800 000 грн. До того ж з виписок та довідок про зміну умов кредитування чітко видно, що максимальний ліміт позичальникові було встановлено на рівні 400 000 грн., та знижено до 0. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Наряду з цим суд зазначає, що наявність у даній справі неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не має правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею (зняття готівки, переведення коштів між картками, придбання товарів, оплата послуг, погашення кредиту тощо) в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, виписка з банківського рахунку позичальника містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору, після підписання паспорту споживчого кредиту та перевипуску картки з видачею картки за № [NUMBER] , всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. У постанові НБУ №705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, АТ "КБ "ПРИВАТБАНК" надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів відповідачем за кредитним договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач активно почав користуватися кредитними коштами з 15 квітня 2017 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, востаннє 28 жовтня 2019 року, в результаті чого станом на 20 лютого 2020 року утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 420 659 грн. 10 коп. (а.с.10-22). Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», кредитна лінія - це вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно загальних правових засад банківського права України, що стосується кредитування, тіло позики становить виключно ті гроші, які були взяті в борг. У нього не входять інші складові: відсотки, комісія, пеня, штрафи, витрати на оформлення паперів, страхування, інші супутні послуги. В сукупності вони складають орієнтовну загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії із встановленим лімітом в 400 000 грн. на кредитну картку № [NUMBER] позичальник повністю використав кредитний ліміт, сума залишку після операції склала -399 462 грн. 35 коп. Після цього АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вивів кредит позичальника в овердрафт, включивши в кредит нараховані щомісячні комісії за обслуговування картки по 2000 грн., а загалом 8000 грн. (з яких: 26 липня 2019 року - 2000 грн., 28 серпня 2019 року - 2000 грн., 26 вересня 2019 року - 2000 грн., 28 жовтня 2019 року - 2000 грн.), що слідує з виписки по рахунку позичальника (а.с.22) та розрахунку заборгованості (а.с.8-зворот - 9). Факт овердрафту за рахунок включення комісії в тіло кредиту також підтвердив в судовому засіданні представник позивача. Поміж іншим, аналізом наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 31 серпня 2019 року [PERSON] мав заборгованість виключно за поточним тілом кредиту - 416 957 грн. 37 коп., до якої у тому числі включено нараховану комісію та липень та серпень 2019 року в сумі 4000 грн. Починаючи з 01 вересня 2019 року банк почав розмежовувати заборгованість на поточну та прострочену. Співставленням даних очевидним є те, що після нарахування комісії прострочена заборгованість залишалась незмінною, а поточна - росла (26 вересня 2019 року комісія в сумі 2000 грн. зарахована в поточне тіло, в той час як прострочене тіло - незмінне) (а.с.8 - зворот). Присутній в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що нараховану щомісячну комісію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дійсно зараховував в поточне тіло кредиту з огляду на відсутність на рахунку позичальника коштів, з яких можливо було б комісію погасити. Однак суд не може вважати такі дії банку правомірними, оскільки з системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та ст.1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю тіло кредиту складають власне надані позичальникові в користування кошти, а прострочене - несвоєчасно повернуті кошти. Оскільки комісія - це супутня послуга банку, тому включення її до тіла кредиту, а тим паче, поточного є необґрунтованим. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог наступним чином: зменшення поточного тіла кредиту 293 709 грн. 02 коп. на 8000 грн. комісії, включеної банком до нього, що складатиме 285 709 грн. 02 коп., та стягненням заборгованості за простроченим тілом кредиту - 126 950 грн. 08 коп., а сумарно 412 659 грн. 10 коп. Приходячи до такого висновку суд приймає до уваги також допущену банком арифметичну описку в зазначенні суми простроченого тіла кредиту в розрахунку заборгованості - 126 950 грн. 10 коп. замість вірного 126 950 грн. 08 коп. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд,

Outcome: partial