Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2019 року в розмірі 11 812 грн 76 коп. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Шосткинського міськвиконкому № 226 від 28 липня 2006 року ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» визнано надавачем послуг з теплопостачання і з 15 жовтня 2006 року товариство забезпечує тепловою енергією на опалення підприємства, установи, організації та населення міста Шостка, в тому числі і будинок [ADDRESS] . Споживачем теплової енергії в квартирі [ADDRESS] є [PERSON] , який не виконує свої зобов`язання перед позивачем по сплаті наданих ним послуг з теплопостачання, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив зменшити суму заявленого боргу, так як сплатив частину боргу в сумі 7000,00 грн. Позов визнає з урахуванням сплати. Крім цього, просив стягнути з нього на користь позивача лише 50 відсотків сплаченого судового збору, інші 50 відсотків повернути позивачу з державного бюджету. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" є надавачем послуг з теплопостачання, в тому числі і мешканцям будинку [ADDRESS] , відповідно до рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 28.07.2006 року № 226 "Про надання послуг з теплопостачання". Відповідно до копії договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, споживачем теплової енергії в квартирі [ADDRESS] є [PERSON] . Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що наймач зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги по встановленим у законному порядку тарифам. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Споживачем згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV, що діяла до 09.06.2018, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. В редакції статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, яка введена в дію 10.06.2018, споживачем житлово-комунальних послуг (далі - споживач) визнається індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» як в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV, так і в редакції Закону від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, відповідач є споживачем послуг, оскільки отримував їх у відповідні періоди. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установлено порядку. Згідно пунктів 18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку, а розрахунковим періодом для оплати послуг визначено календарний місяць. З дослідженої в судовому засіданні обігової відомості вбачається, що відповідач за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2019 року має заборгованість за споживання послуг опалення, що складає 11 812 грн 76 коп. Згідно довідки, виданої ПП з обслуговування гуртожитків «ПП Ємлягіна» від 02 листопада 2017 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9) Як вбачається з квитанції № 0.0.1509950176.1 від 31.10.2019 року [PERSON] сплатив частину суми боргу в розмірі 7000 грн. (а.с.29) Зважаючи на вказане, з урахуванням раніше сплаченої відповідачем частини суми боргу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за послуги в сумі 4 912 грн 76 к. На підставі викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для часткового задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 960 грн 50 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 960 грн 50 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial