Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 17.07.2013 року на підставі кредитного договору № 500392749 відповідач отримала кредит у розмірі 22499,05 грн. у строк з 17.07.2013 року по 18.07.2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, неустойки та інших передбачених платежів в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком погашення кредиту. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв'язку із чим, станом на 17.12.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 21357,24 грн., за відсотками 1267,90 грн. та по комісії 4016,67 грн. Також у звязку з систематичними порушеннями боржником своїх обовязків зі сплати кредиту їй нарахована неустойка у сумі 5700,00 грн. На підставі цього ПАТ «Альфа-Банк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 26641,81 грн. та судовий збір у розмірі 1218,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» не визнала. Просила відмовити у позові з тих підстав, що між нею та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків, предметом якого є майнові інтереси застрахованої особи у разі втрати роботи або здоровя на випадок хвороби. Відповідач у судове засідання не зявилася про причини своєї неявки не повідомила. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Вказала, що дійсно, 17 березня 2013 року між страховою компанією та [PERSON] укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 006-500392749.111, за програмою «Вase», відповідно до якого страховими випадками є смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку або захворювання, яке вперше діагностовано та стійка втрата працездатності також внаслідок нещасного випадку (встановлення 1 групи інвалідності). Строк дії договору 18.07.2013 року по 18.07.2016 року.27 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» із заявою про настання страхової події, вказавши дату її настання 04 листопада 2013 року. Однак, їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у звязку з тим, що випадок стався до початку дії договору страхування (травму було отримано 09.05.2013 року). Також зазначили, що [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності, тоді як договір страхування поширюється лише на стійку втрату працездатності внаслідок нещасного випадку зі встановленням 1 групи інвалідності. Оскільки відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2013р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500392749, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 22499,05 грн. у строк з 17.07.2013 року по 18.07.2016 року, зі сплатою 11,99 відсотків за користування кредитом, неустойки та інших передбачених платежів в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком погашення кредиту. Згідно пункту 2.6. кредитного договору, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та терміни, у порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів. Відповідач своєчасно не виконала взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту та допустила порушення строків його виплати. Згідно пункту 15 розділу 2 кредитного договору, банк має право в будь-якому разі вимагати, в т.ч. у судовому порядку дострокового виконання всіх зобовязань позивальника за договором у разі прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обовязкового платежу за кредитом. У відповідності до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, станом на 17.12.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 21357,24 грн., за відсотками 1267,90 грн. та по комісії 4016,67 грн. Згідно пункту 4. кредитного договору, позичальник зобовязується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, та/або інших платежів за договором сплатити банку штраф у розмірі - якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 20000,00 грн. 150 грн. за перший прострочений платіж, та 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж, якщо сума кредиту від 20001,00 грн. до 50000,00 грн. 200 грн. за перший прострочений платіж, та 500 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж, якщо сума кредиту більша 50001,00 грн. 300 грн. за перший прострочений платіж, та 700 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Через невиконання відповідачем своїх кредитних зобовязань, позивач листом від 15.12.2015р. вих. № 105704-102 б/б звернувся до [PERSON] ([PERSON]В.) з вимогою про дострокове повернення кредиту, у відповідності до якого вимагав протягом 30-денного строку здійснити сплату наявної заборгованості за кредитним договором в сумі 26642,00 грн. Відповідач предявлені вимоги позивача не виконала, наявну заборгованість не сплатила. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем сум заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. Доводи відповідача щодо настання у неї страхового випадку після укладення договору про добровільне страхування від нещасних випадків та обовязку ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» за укладеним договором страхування погасити наявну у неї кредитну заборгованість, суд вважає безпідставними, виходячи із наступного. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Так, за умовами двостороннього кредитного договору, який був укладений між сторонами, не передбачено обовязку страхової компанії сплачувати кредит, також не передбачено обовязку банку вимагати погашення заборгованості від страхової компанії, так само як і не передбачено право відповідача бути звільненою від одноособового обовязку повернути суму кредиту із відсотками та штрафними санкціями в разі їх нарахування. За таких умов, посилання відповідача на умови договору страхування не звільняють її від виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором перед банком. Вирішення спірних правовідносин за договором страхування, в тому числі визнання випадку страховим та стягнення страхового відшкодування, може бути реалізовано відповідачем шляхом подання окремого позову в загальному процесуальному порядку до страхової компанії. Визнаючи обґрунтованим позовні вимоги щодо основної суми боргу та відсотків за користування кредитом, суд при вирішенні питання відносно стягнення суми штрафу в розмірі 5 700,00 грн. приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума штрафу була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу за період з 18.10.2013 року по 18.10.2014 року. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку м. Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м.Маріуполя. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Отже нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по сьогоднішній день для боржника, який зареєстровані на території м.Маріуполя не відповідає вимогам закону. З представленого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 11) вбачається нарахування в період дії обмежувального закону штрафних санкцій з 18 квітня 2014 року по 18 листопада 2014 року на загальну суму 3 500,00 грн. На підставі зазначеного суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу [PERSON] штрафних санкцій в сумі 3 500,00 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідачів та періоду нарахування пені, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимоги слід задовольнити частково зменшивши їх розмір на 3 500,00 грн. З урахуванням цього розмір штрафу, що підлягає стягненню становить 2 200,00 грн. (5 700,00 грн. 3 500,00 грн.). Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1057,95 грн.

Outcome: partial