Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом про звільнення заставного майна з-під арешту, посилаючись на те, що 04.10.2011р. Акціонерне товариство «Райффайзен Банк аваль» та відповідачем [PERSON] уклали кредитний договір № 014/1058/73/34321. Відповідно до даного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 287 820,43 грн., строком з 04.10.2011р. по 04.06.2018р. В якості забезпечення виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, відповідач та позивач уклали договір застави від 04.10.2011р., згідно якого [PERSON]. передав у заставу належне йому майно - транспортний засіб марки «Mitsubishi pagero», рік випуску 2007, , номер кузова : [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Даний автомобіль належить відповідачу на праві власності. Позивачу стало відомо, що постановою від 17.02.2014р. ВП № 42053660 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві накладено арешт на все майно [PERSON] в межах стягнення суми та заборонено його відчуження. Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві своєю постановою наклало арешт на майно, яке знаходиться в заставі ПАТ « Райффайзен банк Аваль». Оскільки, арешт вказаного майна призводить до порушення прав позивача, як заставодержателя самостійно звернути стягнення задля задоволення свої вимог за рахунок заставного майна вони вимушені звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача до судового засідання надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. 04.10.2011р. між АТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1058/73/34321. /а.с.4-7/ Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 287 820,43 грн. строком на 80 місяці - з 04.10.2011р. до 04.06.2018р. За користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 11 % річних за користування кредитом, починаючи з дня коштів з рахунку позичальника. Також, 04.10.2011р. між відповідачем та позивачем укладений договір застави, згідно якого [PERSON] передав у заставу належне йому майно - транспортний засіб марки «Mitsubishi pagero», рік випуску 2007, номер кузова : [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на праві власності. /а.с. 10-12/ Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження № 42053660 з [PERSON], [PERSON] солідарно стягнуто за кредитним договором 3 396 329 грн. 60 коп. Постановою від 17.02.2014р. ВП № 42053660 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві накладено арешт на все майно [PERSON] в межах стягнення суми та заборонено його відчуження /а.с.17/. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі статтею 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, відповідно до ч. 2 - за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження"звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, згідно ч. 4 даної статті про звернення стягнення на заставне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз"яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставного майна . Відповідно до п.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а неборжникові може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту. Враховуючи те, що у заставодержателя виникло право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна, а також те, що це майно продовжує перебувати під арештом і забороною, у зв'язку із чим порушуються права позивача, який не має змоги реалізувати зазначений автомобіль, а тому позов суд визнає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved