Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами в сумі 8740 грн. Під час судового розгляду справи позивач зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами в сумі 4631,30 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що рішенням Виноградівського районного суду від 13.08.2012 року з відповідача стягнуто на її, позивача, користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 380 гр. щомісячно, починаючи з 26.07.2012 року. Відповідач аліменти сплачував несистематично, а останні два роки аліменти взагалі не сплачує. Згідно розрахунку ВДВС Виноградівського районного управління юстиції заборгованість відповідача за аліментами станом на 26.03.2015 року складає 8740 грн. Донька проживає з нею, позивачем, навчається, та потребує аліменти, які стягнуто судом з відповідача. Відповідач не бажає погасити заборгованість в добровільному порядку. З огляду на такі обставини вимушена звернутися з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що з 1995 року по 2006 рік перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку. 23.02.1997 року в них народилася донька [PERSON], інших спільних дітей з відповідачем немає. Після розірвання шлюбу у 2006 році донька проживала з відповідачем у зв"язку з тим, що ходила в школу. Через рік, тобто, в 2007 році, повернулася до неї, позивача. З 2007 року донька проживає з нею, позивачем, в с. Петрово, вул. Раковці, 158, Виноградівського району. У 2008 році вона, позивач, зверталася з позовом до суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки та суд вирішив стягувати по 200 грн. Згодом у 2012 році рішенням суду за її, позивача, позовом розмір аліментів було збільшено та з того часу стягувалися по 380 грн. аліментів. Вона, позивач, отримала в суді виконавчий лист та подала до виконавчої служби. З жовтня 2014 року відповідач перестав сплачувати аліменти. Під час судового розгляду справи ним було виплачено аліменти за три місяці. Також позивач вказала, що у період, коли з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки в розмірі по 200 грн., також утворилася заборгованість в сумі 6480 грн., проте, їй, позивачеві, відомо, що по цих сумах вже закінчилися строки стягнення. Просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача ту суму заборгованості за аліментами, яка визначена державним виконавцем після проведення звірок з відповідачем. Будучи допитаною в судовому засіданні 22.07.2015 року в якості свідка, позивач надала аналогічні пояснення щодо перебування у шлюбі з відповідачем, народження у них доньки та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з 2012 року в розмірі 380 грн. щомісячно. Також пояснила, що отримувала аліменти через пошту. Суми платежів були різними, окремі місяці випадали взагалі. Вважає, що відповідач може не знати про те, що за деякі місяці аліменти не сплачено, оскільки він перебував на заробітках, а кошти фактично вносила його дружина. Починаючи з жовтня 2014 року сплата аліментів припинилася. Під час перебування справи в провадженні суду відповідач виплатив аліменти за три місяці. Відповідач в судовому засіданні 26.05.2015 року позов не визнав та пояснив, що заборгованість, про стягнення якої подано позов, відсутня, оскільки він щомісячно сплачував аліменти на утримання доньки. Вказав, що з 1995 року по 2006 рік перебував з позивачем у шлюбі, в якому в них у 1997 році народилася донька. До жовтня 2014 року він сплачував аліменти на утримання доньки вчасно, за листопад і грудень 2014 року на заплатив, однак цю заборгованість погасив у 2015 році двома платежами. Заборгованість по сплаті аліментів є у нього в розмірі 760 грн. за січень та лютий 2015 року. На підтвердження сплати аліментів надав суду ксерокопії наявних у нього квитанцій про сплату аліментів. В судове засідання 22.07.2015 року відповідач не з"явився, хоча про час та місце його проведення був належним чином повідомлений, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на те, що відповідач уже надавав пояснення по суті позовних вимог, в судових засіданнях вказував, що ним надано усі наявні в нього докази на підтвердження своїх заперечень щодо пред"явленого позову, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи та ухвалити судове рішення у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного подружнього життя в них 23.02.1997 року народилася донька [PERSON]. На підставі рішення Виноградівського районного суду від 09.06.2008 року з відповідача стягувалися аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 200 грн. щомісячно. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.08.2012 року, ухваленим у справі № 703/3127/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, з [PERSON], [INFO] стягнуто на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у вигляді твердої грошової суми у розмірі 380 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви 26.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист № 3127/12 від 13.08.2012 року, який перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Виноградівського РУЮ. 23.02.2015 року донька сторін досягла повноліття. Наведені вище обставини підтверджуються поясненнями сторін в судовому засіданні, які їх не оспорювали, та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема, копією рішення Виноградівського районного суду від 13.08.2012 року (а.с. 2). Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на виконання рішення суду від 13.08.2012 року, згідно якого з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки в розмірі по 380 грн. щомісячно, відповідач сплачував їх несистематично, а з жовтня 2014 року взагалі перестав сплачувати. У зв"язку з цим утворилася заборгованість. Сума заборгованості визначена державним виконавцем. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за аліментами від 27.03.2015 року № 06-32/2361, який складено державним виконавцем відділу ДВС Виноградівського РУЮ, затверджено начальником відділу ДВС Виноградівського РУЮ (а.с. 3). Відповідно до даного розрахунку заборгованість за аліментами згідно виконавчого листа № 3127/12 від 13.08.2012 року складає станом на 26.03.2015 року 8740 грн. У ході розгляду справи позивачем також було надано довідку, видану відділом державної виконавчої служби Виноградівського РУЮ від 05.06.2015 року № 06-32/3641, згідно якої станом на 05.06.2015 року борг за аліментами складає 4970 грн., так як 03.06.2015 року відповідачем до відділу ДВС надано квитанції про сплату аліментів (а.с. 48). За клопотанням позивача ухвалою суду від 22.06.2015 року витребувано з відділу ДВС Виноградівського РУЮ копії матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 3127/12 про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки в розмірі 380 грн. щомісячно. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості за аліментами від 10.07.2015 року № 06-32/4801 заборгованість станом на 01.07.2015 року становить 4631,30 грн. У наданих суду копіях документів також є постанова начальника відділу ДВС Виноградівського РУЮ від 07.07.2015 року № 06-32/4802, з якої вбачається, що відповідача після 24.06.2015 року було викликано державним виконавцем для надання підтвердження про сплату аліментів та 03.07.2015 року проведено розрахунок згідно наданих відповідачем квитанцій. Боржник ствердив, що додатково надавав квитанції до відділу ДВС, проте довести не може, оскільки втратив їх копії. У матеріалах, що поступили на виконання ухвали суду від 22.06.2015 року, наявні ксерокопії квитанцій, більшість з яких аналогічні тим, які долучено до матеріалів справи за клопотанням відповідача. Відповідач в судовому засіданні 26.05.2015 року заперечив заборгованість за аліментами, при цьому вказав, що станом на дату судового засідання у нього є заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки за січень та лютий 2015 року в розмірі 760 грн. На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду ксерокопії квитанцій (а.с. 37-40) в якості доказів того, що він щомісячно сплачував аліменти та відсутності у нього заборгованості. Також відповідачем було надано копію розрахунку заборгованості відділу ДВС Виноградівського РУЮ без дати про розмір заборгованості станом на 01.02.2013 року (а.с. 41,42), у якому простим олівцем проставлено відмітки навпроти окремих місяців, які, як пояснив відповідач, проставлено співробітником відділу державної виконавчої служби. В наступних судових засіданнях відповідач також стверджував відсутність заборгованості, пояснював, що звертався до державного виконавця та проводив звірку, проте, документ за результатами проведеної перевірки суду не надав. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що та обставина, що відповідачем допущено заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача на утримання доньки у ході примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 13.08.2012 року, є доведеною належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема, поясненнями позивача в судовому засіданні, допитаної в якості свідка, дослідженими судом згаданими вище розрахунками заборгованості, зробленими державним виконавцем відділу ДВС Виноградівського РУЮ, та копіями матеріалів виконавчого провадження. В частині розміру заборгованості суд приймає до уваги розрахунок заборгованості за аліментами від 10.07.2015 року № 06-32/4801, згідно якого заборгованість станом на 01.07.2015 року становить 4631,30 грн., який, як вбачається з постанови начальника відділу ДВС Виноградівського РУЮ від 07.07.2015 року № 06-32/4802, проведено за результатами перевірки наданих відповідачем квитанцій про сплату аліментів. Відповідач, який зсилається на систематичну сплату ним аліментів та відсутність заборгованості, на думку суду, не довів дану обставину належними та допустимими доказами. Так, як вказувалося вище, на підтвердження даних фактів відповідачем надано ксерокопії квитанцій (окремі з яких нечитабельні), які враховано державним виконавцем при проведенні звірки по заборгованості станом на 01.07.2015 року. Також відповідач надав ксерокопію розрахунку про розмір заборгованості станом на 01.02.2013 року з проставленими поряд з окремими рядками відмітками простим олівцем, проте даний доказ не є належним та допустимим доказом на спростування тих обставин, на які зсилається позивач. Інших доказів відповідачем не надано. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. У даній справі аліменти стягувалися з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки на підставі рішення суду та між сторонами виник спір з приводу заборгованості. Виходячи із наведеного, оцінивши докази у справі в їх сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до таких висновків. З огляду на те, що на підставі рішення суду з відповідача стягувалися аліменти на користь позивача на утримання їх неповнолітньої доньки, відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість, наявність якої позивач довела при розгляді справи, а також розмір заборгованості, який після зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача, суд прийшов до висновку, що право позивача порушено відповідачем, а тому підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості. Відповідачем не представлено суду докази, які б підтверджували його заперечення щодо відсутності заборгованості, ті докази, які надано відповідачем, зокрема, ксерокопії квитанцій, вже враховано при визначенні розміру заборгованості. Відтак, позовні вимоги є підставними, обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду понесено витрати по сплаті судового збору, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved