Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фонд фінансової підтримки Україна» про визнання договорів недійсними та стягнення сплачених грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.12.2014 року між нею та відповідачем було укладено\~\~договори №00236/2 та №00237/2 з метою отримання кредиту у розмірі 75000 грн. та 100000 грн. відповідно. На виконання умов вказаних угод вона сплатила відповідачу гарантійні платежі в сумі 4125 грн. та 5500 грн., а також щомісячні платежі в розмірі 962,50 грн. та 1283,33 грн. Однак, до теперішнього часу кредитних коштів вона так і не отримала. Вважає, що вказані угоди\~\~укладені під впливом\~\~омани та з застосуванням нечесної\~\~підприємницької практики, з порушенням вимог ст.ст. 18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому повинні бути визнані\~недійсними. Так, виходячи зі змісту договорів відповідач взагалі не надає позик, а лише формує обєднання клієнтів системи, які за рахунок власних внесків формують фонд, з якому учаснику надаються кошти на придбання товару, або отримання позики. Вважає, що умови договорів є несправедливими та непрозорими, а дії відповідача є недобросовісними і містять ознаки пірамідальної схеми. Просить суд визнати договори №00236/2 та №00237/2 від 17.12.2014 року недійсними та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 11870,83 грн. Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила провести слухання справи без її участі. Відповідач, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився та від нього не надійшло будь-яких повідомлень про причини неявки, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.12.2014 року між сторонами укладено договори №00236/2 та №00237/2. На виконання умов договору №00236/2 позивачкою сплачено гарантійний платіж у розмірі 4125,00 грн. згідно квитанції №QS000056570301 та щомісячний платіж в сумі 962,50 грн., про що свідчить квитанція №0.0.332175668.1. Крім того, на виконання умов договору №00237/2 позивачка сплатила відповідачу гарантійний платіж у сумі 5500,00 грн. та щомісячний платіж у розмірі 1283,33 грн., про що свідчать квитанції № QS000056571201 та № 0.0.332176057.1. Згідно ст.1.1. укладених правочинів предметом та метою договорів є обєднання зусиль та вкладних коштів сторін спрямованих на придбання товару, або отримання позики, шляхом створення простого товариства у відповідності до глави 77 ЦК України. З аналізу вказаних договорів вбачається, що клієнт програми, який отримав або ще не отримав кошти, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам об'єднання, тобто один клієнт програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача, оплачує кредит іншому клієнту програми. При цьому, гарантійні платежі сплачуються не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на отримання кредиту, який надається не за рахунок коштів відповідача, а за рахунок залучення коштів інших споживачів до такої ж схеми; право на отримання клієнтом коштів для придбання товару чи позики залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими клієнтами програми ТОВ «Фонд фінансової підтримки Україна». З огляду наведене, суд\~\~вважає, що\~\~діяльність ТОВ «Фонд фінансової підтримки Україна» містить ознаки нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману. Наведений вид нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, містить ознаки пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання товару чи позики, яка надається за рахунок залучення коштів інших споживачів такої схеми. Частина 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняє нечесну підприємницьку практику, яка включає будь - яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правилами ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з положеннями ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна з сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Зважаючи на наведене, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази та положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсними спірних правочинів та стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів у розмірі 11870,83 грн., сплачених нею на виконання спірних договорів. Також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 974,40грн. за наслідком задоволення вимог майнового та немайнового характеру.

Outcome: approved