Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] року звернувся до Івано-Франківського міського суду з наведеним позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування та договору купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі за його позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 7 297 480 грн було винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт, в тому числі й на садовий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27960455, гараж [ADDRESS] , загальною площею 19,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35739945, земельну ділянку № [ADDRESS], реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 39206666 та квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29783649, які належать [PERSON] , та заборонено [PERSON] , та усім особам, які виконують повноваження суб`єктів державної реєстрації наслідком яких може бути відчуження майна [PERSON] 10.01.2018 року зазначена ухвала направлена до Управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області для виконання, а [PERSON] та [PERSON] для відому. 16.01.2018 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Созанським С.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55553397 про накладення арешту на майно [PERSON] , та постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно [PERSON] , відповідно до ухвали суду. Зазначені постанови направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника. Проте, 15.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування серія та номер 43 виданий 15.01.2018, квартири [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29783649. 15.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування серія та номер 40 виданий 15.01.2018 року, садового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27960455. 15.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, серія та номер 38 виданий 15.01.2018 року, земельної ділянки № [ADDRESS] розташованої в м. Івано-Франківську, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 39206666. 15.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування серія та номер 49 виданий 15.01.2018 року, гаражу [ADDRESS], загальною площею 19,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35739945. Таким чином, дані договори є недійсними правочинами, оскільки вони вчинені з грубими порушеннями вимог ст. 203 ЦК України, без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами. Відчуження майна [PERSON] , вчинено з метою ухилитися від виконання судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін договору фіктивний перехід права власності на майно (квартиру та садовий будинок) до близького родича та з метою приховати це майно (квартиру та садовий будинок) від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів. В даному випадку позивач, являється заінтересованою особою, оскільки вчинений правочин (договір купівлі-продажу серія та номер 38 від 15.01.2018, договір дарування серія та номер 40 від 15.01.2018, договір 43 від 15.01.2018), являються такими, що порушують його права та інтереси, та спрямовані на приховування майна на яке судом накладено арешт. Отже, існує реальна небезпека, що у разі постановлення судом рішення про задоволення позовних вимог позивача щодо повернення йому [PERSON] боргу, відсутність майна на яке накладено судом арешт, із забороною його відчуження, унеможливить виконання такого рішення суду шляхом стягнення заборгованості за рахунок майна відповідача 1. Враховуючи вищевикладене, встановлено, що відповідач 1, передаючи належне йому на праві власності майно (квартиру, садовий будинок, земельну ділянку) своєму батьку та (гараж) своїй матері, був обізнаний про судове рішення від 10.01.2018 про накладення арешту на все належне йому рухоме та нерухоме майно, та заборону у його відчуженні, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення, в тому числі й на це майно (квартиру, садовий будинок, земельну ділянку та гараж). Таким чином, оскаржувані правочини (договір купівлі-продажу та договори дарування) укладені сторонами, які є близькими родичами та які заздалегідь передбачали та усвідомлювали ненастання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, та спрямували свої дії на фіктивний перехід права власності на рухоме майно (квартиру, садовий будинок, земельну ділянку та гараж) до близьких родичів з метою приховати це майно від виконання майбутнього за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. 16.10.2018 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву про визнання правочину недійсним Вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та безпідставними, і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. 15.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено: договір дарування серії номер 43 від 15.01.2018 року квартири [ADDRESS] загальною площею 49,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29783649; договір дарування серія та номер 40 від 15.01.2018 року садового будинку [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27960455; договір купівлі-продажу серія та номер 38 від 15.01.2018 року земельної ділянки [NUMBER] в Івано -Франківському садівничому товаристві «Бистриця Надвірнянська», розташованого в м. Івано-Франківську, реєстраційний номер об`єкта нерухомі майна 39206666. Того ж дня, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування серія та номер 49 від 15.01.2018 року гаражу [ADDRESS] загальною площею 19,8кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35739945. Під час укладення вище вказаних договорів нотаріусом було проведено повну перевірку в державних реєстрах, як цього вимагає ст.46-1 ЗУ «Про нотаріат». За результатами проведеної перевірки не було встановлено жодних обмежень, було взято витяги з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави та Державного земельного кадастру, відповідно до яких майно в обтяженні не перебувало, а тому власник майна мав право вільно розпоряджатися ним. Тобто, дані правочини не вчинялися під час дії будь-яких заборон, а тому відсутнє порушення чинного законодавства. Ствердження позивача про те, що [PERSON] був обізнаний про наявність ухвали Івано-Франківського міського суду від 10.01.2018 року про забезпечення позову та накладення арешту, є лише припущеннями. Позивачем не надано жодних доказів таких припущень, а тому вони є безпідставними. [PERSON] на момент укладення вище зазначених договорів не було відомо про ухвалу про забезпечення позову винесену Івано-Франківським міським судом 10.01.2018 року та про будь-які інші обмеження.У даній справі, позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочину недійсним, не зазначивши, які ж саме його цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені) і яким чином укладені вище вказані договори порушують права позивача, який не є стороною оспорюваних ним договорів. А тому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним - відмовити повністю (а.с.60-64). 12.12.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. належним чином посвідчені копії оспрюваних договорів(а.с.67-70). 08.04.2019 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 12.12.2018 року надано належним чином посвідчені копії оспрюваних договорів(а.с.84-93). Позивач в судове засідання не з"явився, 25.10.2019 року подав клопотання відповідно до якого просив провести розгляд справи без його участі(а.с.104-106). Відповідачі, та представник відповідача в судове засідання не з"явились з не відомих суду причин хоча належним чином були повідомлені про день та час слухання справи(а.с. 116-118 ). Дослідивши матеріали справи, з"ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 10.01.2018 року за позовом позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 7 297 480 грн. ухвалою Івано-Франківського міського суду накладено арешт на садовий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27960455; гараж [ADDRESS] , загальною площею 19,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35739945; земельну ділянку № [ADDRESS], реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 39206666 та квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29783649, які належать [PERSON] (а.с.20-23). 16.01.2018 року старшим державним виконавцем Созанським С.Д. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55553397 та постанову про арешт майна боржника на виконання ухвали №344/209/18 від 10.01.2018(а.с.24-27). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом. Згідно ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач стверджує, що відповідачем з метою ухилитися від виконання судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених договорами, з направленням дій сторін договору фіктивний перехід права власності на майно (квартиру та садовий будинок) до близького родича та з метою приховати це майно (квартиру та садовий будинок) від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, було укладено ряд договорів. Так, 15.01.2018 року укладено: договір дарування квартири між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого у реєстрі за № 43, квартири [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29783649(а.с.85,86); договір дарування садового будинку укладеного між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого у реєстрі № 40, садового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27960455(а.с.87,88); договір купівлі-продажу земельної ділянки укладеного між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого у реєстрі за № 38, земельної ділянки № [ADDRESS] розташованої в м. Івано-Франківську, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 39206666(а.с.89,90); договір дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 49, гаражу [ADDRESS] , загальною площею 19,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35739945(а.с.91,92). Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб`єктивного права з боку відповідачів, способом захисту якого є визнання договорів недійсними. Оскільки як вбачається, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна вбачається, що державна реєстрація оспорюваних договорів відбулася 15.01.2018 року о 16.35 год., 16.57 год., 19.47 год. та о 20.40 год. На час вчинення приватним нотаріусом нотаріальних дій жодних заборон щодо відчуження майна відповідачем не було(а.с.28-34). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме ухвали Івано-Франківського міського суду від 10.01.2018 року про відкриття провадження у справі представником позивача [PERSON] - [PERSON] було подано позов про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 7 297 480 грн. Разом із позовною заявою представником позивача було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Та, 10.01.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду клопотання позивача було задоволено, накладено арешт на майно боржника та супровідним листом направлено УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області та сторонам для відома, оскільки, заява про забезпечення позову розглядалась без повідомлення учасників справи. А тому, твердження позивача про те, що [PERSON] був обізнаний про наявність ухвали Івано-Франківського міського суду від 10.01.2018 року про забезпечення позову та накладення арешту, є лише припущенням. Строк пред"явлення до виконання даної ухвали до 11.01.2021 року, а тому була виконана з дотриманням визначеного строку. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Системний аналіз наданих учасниками судового розгляду доказів, дозволяє суду дійти висновку, що позивач не обґрунтував і не довів, які ж саме його цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені) і яким чином укладені вище вказані договори порушують права позивача, який не є стороною спірних договорів. Відтак, проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є не обгрунтованими, безпідставними, а тому позовні вимоги про визнання недійсними договорів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження", ст.ст. 203, 215 ЦК України,

Outcome: dismissed