Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, в якому зазначила, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.09.2016 було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу проживають окремо, дитина проживає із позивачем, а відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не приймає участі у його вихованні, не виявляв бажання спілкуватися із сином. Син [PERSON] не пам'ятає батька, не має до нього ніяких почуттів, оскільки після розірвання шлюбу жодного разу не бачив батька. Крім того згідно довідки Добровеличківського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області № 517/13.6-30 від 22.08.2017 - заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] становить 19523,57 гривень. З 2015 року позивач із сином проживає із своїми батьками у м.Звенигородка, син забезпечений гідними умовами проживання, тому вказані обставини спонукали позивача звернутися до суду з відповідним позовом . Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Додала, що [PERSON] не цікавиться долею свого сина починаючи з його народження та умисно ухиляється від його виховання. Також вважає, що всю заборгованість по аліментам відповідач не погасив та станом на 12.12.2017 заборгованість становить 7680 гривень. Представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] життям свого сина не цікавився, що підтверджується відповідними актами та висновком служби у справах дітей Звернигородської РДА Черкаської області. Також [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дитини, що також підтверджується довідкою державного виконавця. Зазначені обставини підтверджують факт умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу у його відсутність. Водночас відповідач щодо позовних вимог заперечував та пояснив, що він бажає приймати участь у вихованні дитини однак до його сина не допускає [PERSON] із своїми батьками. Відповідач пояснив, що часто телефонував позивачці з метою налагодити стосунки та бачитись і спілкуватись з сином, на що позивач заперечувала, просила не створювати для них стресову ситуацію. Також він намагався сину подарувати подарунки, однак [PERSON] їх не прийняла. В органи опіки та піклування або в органи поліції він не звертався щодо усунення перешкод у доступі до дитини. Підтвердити будь-якими доказами ці обставини він не може. В подальшому він має намір звернутись до органу опіки та піклування щодо визначення способу його участі у вихованні сина та спілкуванні з ним. Крім того від сплати аліментів відповідач не відмовляється та найближчим часом їх сплатить. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Звенигородська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про слухання справи в їх відсутності, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, 12.08.2015 а.с.7. Матір'ю згідно свідоцтва про народження дитини є [PERSON]. Відповідно до актів депутата Звенигородської міської ради від 02.06.2016, 05.08.2016, 12.10.2016, 29.12.2016, 20.01.2017, 19.09.2017, 11.12.2017, 20.12.2017, - батько участі у вихованні сина не приймає, аліменти не сплачує, разом з сім'єю не проживає, дитина проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] ( а.с.8-13). Відповідно до довідки начальника Добровеличківського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 22.08.2017 № 517/13.6-30, станом на 01.08.2017 заборгованість по сплаті аліментів боржником [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини сина [PERSON] становить -19523,57 грн.( а.с.14). Відповідно до довідки начальника Добровеличківського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 24.11.2017 № 13.6-24, станом на 01.12.2017 заборгованість по аліментах на утримання сина [PERSON], - відсутня. Відповідно до довідки служби у справах дітей Звенигородська РДА Черкаської області від 14.12.2017 №555/01-27, [PERSON] не звертався до служби у справах дітей із заявою про перешкоджання з боку матері [PERSON] в побаченнях із сином. Відповідно до висновку Звенигородської РДА Черкаської області, як органом опіки та піклування, № 364-/01-01-25 від 18.09.2017 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], який з сім'єю не проживає, дитину не відвідує, участі у вихованні дитини не приймає, аліменти не сплачує ( а.с.15). Відповідно до ухвали Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2017 року змінено прізвище позивача [PERSON] на прізвище [PERSON], у зв"язку із реєстрацією шлюбу ( а.с. 39). Суд зазначає, що в Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України „Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу). Відповідно до ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав" суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Крім того, зазначеною Постановою Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди використовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 27 Європейської конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року, (ратифікованої Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд приймає до уваги пояснення відповідача, які мають суттєве значення для вирішення спору, який категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, доля сина йому не байдужа. Також під час судового розгляду відповідач сплатив борг по аліментах на утримання сина у розмірі 20000 гривень, що підтверджено поштовими переказами за №201 та №203 від 24.11.2017, а також довідкою начальника Добровеличківського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 24.11.2017 № 13.6-24 про відсутність заборгованості станом на 01.12.2017 (а.с. 71,85,91). Також суд з'ясував, що відповідач має бажання брати участь у вихованні сина, проте йому перешкоджає ставлення до нього колишньої дружини та її батьків. Висновок органу опіки та піклування Звернигородської РДА суд не приймає до уваги, оскільки вказаний висновок зроблено без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення цього питання, прийнято за наслідками проведення засідання без участі особи щодо якої вирішувалось питання про позбавлення батьківських прав. Отже встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають. Разом з тим приймаючи до уваги акти депутата Звенигородської міської ради від 02.06.2016, 05.08.2016, 12.10.2016, 29.12.2016, 20.01.2017, 19.09.2017, 11.12.2017, 20.12.2017, довідку служби у справах дітей Звенигородська РДА Черкаської області від 14.12.2017 №555/01-27, суд вважає, що [PERSON] необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], а також покласти на службу у справах дітей Звернигородської районної державної адміністрації Черкаської області контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640,00 гривень судом покладається на позивача. На підставі ст. ст. 164 - 167 СК України, ст. ст. 27, 28, 29 Європейської конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, рішення Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України", постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав " №3, від 30.03.2007,

Outcome: partial