Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), від імені якого діє представник за довіреністю, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 13.09.2010 між [PERSON] та позивачем був укладений кредитний договір б\\н, відповідно до якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії катки. На думку позивача, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2021-256 від 06.03.2010 року, а також Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між банком і відповідачем кредитний договір. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Для користування кредитним рахунком відповідач отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в розмірі - 15000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладення договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 19.09.2017 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі - 204880,59 грн., яка складається з: 16699,29 грн - заборгованості за простроченим тілом кредита; 177748,89 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 200 грн - заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання та комісією; та штрафів - 500 грн (фіксована частина) і 9732,41 грн (процентна складова). Посилаючись на вищевказане, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі - 204880,59 грн (яка складається з: 16699,29 грн - заборгованості за простроченим тілом кредита; 177748,89 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 200 грн - заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання та комісією; та штрафів - 500 грн (фіксована частина) і 9732,41 грн (процентна складова), а також судових витрат по справі у вигляді судового збору у розмірі 3073,21 грн. Заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 30 січня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] було задоволено повністю та стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором і судові витрати на вищевказану суму. Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 08 липня 2020 року заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 30 січня 2018 року по цивільній справі №408/4966/17-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Обґрунтовуючи заяву про перегляд заочного рішення представник відповідача зазначав, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що підписана відповідачем анкета-заява від 13.09.2010 не містила відомостей про порядок нарахування та розмір відсотків по кредиту, а також пені та штрафів, а "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку" вона особисто не підписувала, отже з ними ознайомлена не була, відповідно, істотні умови кредитного договору (відсотки, пеня, штрафи) належним чином сторонами погоджені не були, що згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в спорах по стягненню боргу по договорам про приєднання. Також представник позивача просив суд застосувати позовну давність посилаючись на те, що останні платежі відповідачем сплачені в 2014 році, про що позивач фактично був обізнаний, з цього часу почався перебіг позовної давності, однак останній не звертався до суду з позовом. Зазначав, що на час звернення позивача до суду з позовом про захист своїх порушених прав строки позовної давності спливли. Представником позивача до суду надані пояснення, в яких останній підтвердив доводи, вказані ним у позові. З посиланням на висновки Верховного Суду України, викладені в його постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц, зазначив, відповідач була ознайомлена з істотними умовами кредитування та погодила їх, оскільки підписала довідку про умови кредитування, в якій зазначені строки, розмір та порядок нарахування відсотків по кредиту, а також обумовлені наслідки невиконання умов договору (штрафи, пеня та комісія). Стосовно застосування позовної давності заперечував посилаючись на те, що відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання свого боргу та виконання боргових зобов`язань, а саме - періодичні погашення заборгованості. Вказував на те, що відповідачу була видана 1 кредитна карта зі строком дії до серпня 2017 року. Враховуючи, що строк повернення кредиту збігається зі строком дії картки, в банк звернувся до суду з позовом 04.10.2017 року, вважає, що строки позовної давності не спливли. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач та її представник в судове з`явилася у судове засідання, про місце, день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки відомостей не надали. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.09.2010 [PERSON] були фактично отримані від позивача кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 15000 грн, що вбачається з виписки по рахунку, оформленої на відповідача. Відповідач 13.09.2010 підписала анкету-заяву про приєднання, у якій вказано, що [PERSON] погодилася, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг. Також, у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифами були надані для ознайомлення відповідачеві в письмовому вигляді. Відповідач надав згоду Банку на зменшення, збільшення або анулювання кредитного ліміту. Також відповідачем було підписано довідку № 0209150900171938091 від 13.09.2010 про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», якою було узгоджено основні умови кредитування з використання вказаного виду кредитної картки, зокрема: валюта кредитування - українська гривня, базова відсоткова ставка - 2,5% щомісячно; розмір щомісячних платежів - не менше 7% від суми заборгованості; терміни внесення щомісячних платежів - щомісячно до 25 числа; а також інші складові - пеня, комісія та штрафи (фіксована та процентна складові). До анкети-заяви позивач додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 19.09.2017 року складає - 204880,59 грн, та включає в себе: 16699,29 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 177748,89 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 грн - заборгованість за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання та комісією; та штрафи - 500 грн (фіксована частина) і 9732,41 грн (процентна складова). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з абзацом першим частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пред`являючи позов до суду, предметом і підставою якого є стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема процентів за користування кредитом, позивач на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, додав до позовної заяви, крім іншого, заяву позичальника, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості . Згідно змісту довідки по умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», сторони узгодили: валюту кредитування - українська гривня, базову проценту процентну ставку - 2,5% щомісячно, розмір щомісячних платежів - не менше 7% від суми заборгованості; терміни внесення щомісячних платежів - щомісячно до 25 числа; а також інші складові - комісія. Також сторонами було узгоджено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме: нарахування пені та штрафів (фіксована та процентна складові). За правилом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Установивши, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена процентна ставка, пеня та штрафи, підписана позичальником, суд дійшов висновку про доведеність АТ КБ «ПриватБанк» обставини, що сторонами договору була узгоджена базова процентна ставка та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Відповідач на спростування цих обставин не подав суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, як передбачено статтями 12, 81 ЦПК України. За таких обставин, АТ КБ «ПриватБанк» має право на захист порушеного права шляхом отримання процентів за користування кредитом, пені та штрафів, оскільки кредитним договором встановлений конкретний розмір процентів (базова процентна ставка) та наслідки наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит в виді пені та штрафів. Разом з тим визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 177748,89 грн, суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме: базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, письмово погоджена відповідачем та зазначена у довідці, становить 2,5 % на місяць (30% річних), проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 2,9 % та 3,6 % на місяць (34,8% та 43,2% річних відповідно). Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню виходячи з процентної ставки 2,5% на місяць, яка згідно наданих суду розрахунків позивача складає - 16214,39 грн. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18). Однак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в підлягає задоволенню лише частині стягнення простроченого тіла кредиту та заборгованості за сплатою погоджених процентів в розмірі 2,5% за користування кредито, оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі - 16699,29 грн та заборгованості за сплатою процентів за користування кредитом в розмірі - 16214,39 грн, які натепер відповідачем не повернуті. Що стосується нарахування пені та штрафів, то суд вказує наступне. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Статтею 1 вказаного Закону визначено терміни: період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 №405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно підпункту 9) пункту 1 «Міста обласного значення» розділу «Луганська область» вказаного Додатку, до Переліку включено м. Ровеньки Луганської області. Останнім відомим місцем реєстрації та місцем проживання відповідача є: [ADDRESS] . Указом Президента України від 30.04.2018 №116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях». Оскільки позивачем АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] , яка є громадянином України та в період виникнення заборгованості за тілом кредиту була зареєстрована і проживала в населеному пункті, що включений до Переліку населених пунктів де проводилась антитерористична операція, нараховано пеню та штрафи, а ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборонено нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населеному пункті, визначеному у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, у зв`язку з чим позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення пені за прострочене зобов`язання в сумі 200 грн, а також штрафів в сумі 500 грн (фіксована частина) та 9732,41 грн (процентна складова), нарахованих станом на 19.09.2017, є необґрунтованими. Щодо тверджень представника відповідача про сплив строку звернення позивача до суду з даним позовом, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 цієї статті також визначено, що за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до положень частини 1 ст 264 ЦК України - перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною 2 цієї статті визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно приписів ч.3 ст 264 ЦК Україним після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що відповідач неодноразово (періодично) здійснював погашення заборгованості за кредитним договором від 13.09.2010 б/н, останнє з яких здійснив 25.12.2015 року в сумі 100 грн, що не оспорюється сторонами та знаходить своє підтвердження в копії виписки по рахунку відповідача. Отже з урахуванням викладеного строки давності за позовом про стягнення заборгованості за цим кредитним договором вважаються такими, що спливли після 25.12.2018 року. Позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом звернувся 04.10.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку про необгрунтованість клопотання представника відповідача про застосування позовної давності та відсутність правових підстав її застосування. Отже, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази,

Outcome: partial