Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що вона проживає в будинку [ADDRESS]. Власниками даного житлового будинку в рівних долях були [PERSON], який помер у 2005 році, та [PERSON], яка померла у 2006 році, кожному належала ? частка житлового будинку. Після смерті власників будинку спадкоємці - відповідачі по справі спадщину не прийняли. Вона проживає у вказаному будинку з дозволу [PERSON] з 1993 року, доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги, користується земельною ділянкою. Тобто, відкрито, добросовісно і безперервно володіє житловим будинком понад 20 років. Тому, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги зменшила. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали. Пояснили суду, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON]. Спадщину не прийняли ні після смерті матері, яка померла [INFO], ні після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Голова Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Баранов В.М. позов визнав. Пояснив суду, що житловий будинок [ADDRESS] згідно погосподарської книги рахується за [PERSON], який помер у 2005 році, та [PERSON], яка померла у 2006 році. Спадкоємці спадщину не прийняли та не оформили. Позивач [PERSON] безперервно проживає у вказаному будинку з 1993 року, відкрито і добросовісно користується будинком. Тому не заперечує щодо задоволення позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Подали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнають повністю, не заперечують щодо задоволення позову. Просять розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до абз.1 п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON], з вересня 1993 року вона значиться зареєстрованою та фактично проживає у житловому будинку [ADDRESS], доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку. Факт реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою з 07 вересня 1993 року та фактичного проживання підтверджуються відміткою у паспорті позивача серії [NUMBER], виданому 21.09.2012р. Здолбунівським РС УДМС України в Рівненській області, довідкою № 02/20-76 від 04.02.2014р., виданою виконкомом Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, та поясненнями відповідачів. Згідно виписки з погосподарської книги № 2, виданої Будеразькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області 20.05.2014р. за № 387, житловий будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] та [PERSON] (на праві власності кожному належала 1/2 частина житлового будинку). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.08.2005р., видане Будеразькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області. [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.02.2006р., виданим Будеразькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області. Згідно повідомлення №522/01-16 від 30.05.2014р. Здолбунівської районної державної нотаріальної контори Рівненської області, спадкова справа на майно [PERSON], який помер [INFO], згідно даних Спадкового реєстру, не заводилась. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадщину прийняв чоловік спадкодавця [PERSON], що стверджується спадковою справою №682/2008, заведеною 29.08.2008р. Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області. Однак, [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2009р., виданим Будеразькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області. Згідно даних Спадкового реєстру на майно [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилась, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 37849397 від 10.07.2014р. та довідкою №679/01-16 від 10.07.2014р., виданою Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області. У довідці № 02/20-76 від 04.02.2014р., виданій Будеразькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області, зазначено, що спадкоємці спадщину не прийняли, право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] не оформили. З довідки №156, виданої 28.04.2014р. КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що будинковолодіння [ADDRESS] на підставі приватної власності не зареєстроване. Таким чином, судом встановлено, що позивач більше десяти років добросовісно, відкрито і безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS], який не значиться зареєстрованим на підставі приватної власності. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю (абз.1 п.14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав"). Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, оскільки не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Згідно роз'яснень, які містяться у п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" встановлено, що ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Наведене свідчить про наявність сукупності умов та підстав, що передбачені положеннями статті 344 ЦК України, для набуття позивачем права власності за набувальною давністю. Згідно з ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За таких обставин позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved