Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

У грудні 2018 позивач звернувся до суду з позовом до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить суд стягнути з Національного банку України на користь позивача 351 565, 39 гривень майнової шкоди та судові витрати. 21.01.2019 до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю з Вінницького міського суду Вінницької області надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 22.01.2019 для вирішення питання про відкриття провадження. 22.01.2019 ухвалою судді вказану позовну заяву прийнято та відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження. 08.02.2019 до суду надійшов відзив представника відповідача Національного банку України Сидоренка Р.В., в якому зазначено, що порушення права позивача щодо отримання ним коштів, розміщених на рахунках у ПАТ «КБ «Хрещатик» не відбулося, оскільки на даний момент триває процедура ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик», здійснюється продаж активів банку, за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку здійснюється задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окрім цього, зазначено, що посилання позивача на судові рішення у адміністративній справі № 826/6665/16, як доказ порушення Національним банком України його права на отримання коштів, розміщених на рахунках у ПАТ «КБ «Хрещатик» є безпідставними з огляду на те, що позивач зазначає, що він позбавлений можливості вільно розпоряджатися коштами зі свого банківського рахунку, у зв`язку із прийняттям Національним банком України постанови НБУ від 05.04.2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», яка була визнана протиправною та скасована постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 по справі № 826/6665/16. Однак, в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 у справі № 826/6665/16, на яку посилається позивач не міститься жодного висновку про те, що внаслідок дій або бездіяльності Національного банку України було порушено право позивача на отримання коштів за договором банківського рахунку. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками),"- зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди (умислу або необережності). Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння. Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-168цс13). У позовній заяві позивач посилається на статтю 1173 Цивільного кодексу України, де встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Посилання позивача на те, що Національний банк України є нібито суб`єктом відповідальності за нормою цієї статті, проте на думмку представника відповідача такі твердження є хибними. Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність. Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органами місцевого самоврядування відповідно до статті 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 2 Закону України "Про Національний банк Ук аїни" Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління. Також особливий статус Національного банку України визначений в Рішенні Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009, відповідно до пункту 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України "Про Національний банк України"), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 4, 29, 31, 42 Закону України "Про Національний банк України"). Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України. Також відсутній і сам факт заподіяння шкоди, адже, на даний час процедура ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» триває і здійснюється виплата грошових коштів кредиторам згідно встановлених черг у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім того, Позивачем не доведено, що майнова шкода заподіяна йому у зв`язку із встановленням факту протиправної бездіяльності Національного банку України щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик». За вказаних обставин, представник відповідача просив відмовити у задоволення позовних вимог. 19.02.2019 позивачем було подано відповідь на відзив, в якій останній заперечував щодо доводів представника відповідача та зазначив, що обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці самі обставини, якщо інше не встановлено законом. 25.02.2019 ухвалою суду підготовче провадження було закінчене та було призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, було подано відзив на позовну заяву, таким чином суд вирішив розглядати вказаний спір за відсутності представника відповідача, у зв`язку з тим, що стороною позиція щодо вимог позивача викладена письмово. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином,суд вирішив розглядати справу за їх відсутності. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акіціонерним товариством "Комерційний банк «Хрещатик» був укладений Договір №101D-615244 Банківського вкладу "Подвійна сила" в Доларах США із щомісячною сплатою процентів від 07 серпня2015 року та Договір'№ 101D-657523 Банківського вкладу "Іменний" в Доларах США із помісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу від 05 лютого2016 року. Відповідно до п. 1.1 Основних договорів було внесено на вкладні депозитні рахунки 3 454,65 доларів США та 17 971,60 доларів США. Це підтверджується Меморіальними валютними ордерами №101/5646 від 07 серпня 2015 року і №101/16748 від 05 лютого 2016 року. Згідно Витягу з реєстру кредиторів ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» від 11.05.2017р. [PERSON] 16.06.2016р. внесено до кредиторів четвертої черги, акцептована сума складає 351565,39 гривень. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.16 №-234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.04.16 прийнято рішення №.463 про запровадження з 05.04.16 тимчасової адміністрації у ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» (далі,- ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК"). Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської^ ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК -^ХРЕЩАТИК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Позивачу було виплачено 200 000,00 гривень гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня, 2017 року було залишено без змін Постанову Окружного адміністративного суду ¦м. Києва від 19 січня 2017 року і Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, у справі №826/6665/16, якою було визнано протиправним та скасовано постанову Національного банку України про віднесення банку "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних. Таким чином [PERSON] вважає, що внаслідок неправомірного рішення було завдано майнову шкоду у розмірі залишку на депозитному рахунку у розмірі 351 565,39 грн. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що так як ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року було з залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №826/6665/16, якою було визнано; протиправним та скасовано постанову Національного банку України про віднесення банку "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних. Тому, як зазначає позивач, рішенням суду встановлено, що дії відповідача по справі є протиправними, що не потребує додаткового доказування. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 м. Київ «Про практику розгляду .судами цивільних справ за позовами про відшкодуванні, шкоди», обов`язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Позивач звертає увагу суду на те, що зазначеною постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі №826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду та Ухвалою, Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року - було встановлено неправомірність та скасовано рішення органу державної влади, а саме: - постанови Правління Національного банку України від 05.04.16 № 234 «Про віднесення ~ ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА І «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних». Зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року було зокрема зазначено, що при віднесенні Банку до категорії неплатоспроможних на цій підставі відповідачем не було враховано; що постановою Правління Національного банку від 15.04.2015 року № 260 «Про здійснення діагностичного обстеження банків» встановлено термін приведення значення показника Н2 у відповідність до вимог Національного банку, а саме до 01.05.2016 року, та визначено, що банки подають до Національного банку відповідний план реструктуризації програму до капіталізації до 01.04.2016 року. Листом від 31.03.2016 року №16-15/2-077 Банк подав до Національного банку план реструктуризації ПАТ «КБ «Хрещатик», затверджений 18.03.2016 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ КБ «Хрещатик». З наведеного випливає що, крайній захід впливу було застосовано НБУ до закінчення строку, встановленого ним же для приведення показника Н2 до встановлених вимов; що не може вважатися обґрунтованим. Позивач зазначає, як встановлено судами попередніх інстанцій, план реструктуризації ПАТ «КБ «Хрещатик» містив у тому числі й план погашення заборгованості пов`язаних осіб, надання позик яким стало ще однією підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. З метою докапіталізації ПАТ «КБ «Хрещатик» позачерговими загальними зборами акціонерів (протокол від 30.12.2015 року № 5) прийнято рішення про збільшення статутного капіталу на 599998256,00 гри., а саме до 1628827200,00 грн. Збільшення статутного капіталу вирішено здійснити за рахунок додаткових внесків шляхом проведення приватного розміщення р24474 простих іменних акцій номінальною вартістю 1144,00 грн. Форма [існування акцій - без документарна. Строк укладення договорів з акціонерами - 12 квітня 2016 року. Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації) та департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направлено до Національного банку гарантійні листи щодо забезпечення капіталізації ПАТ «І<Б «Хрещатик» з метою дотримання значень нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу (Н2) та показника достатності основного капіталу (ПОК) у розмірах та в строки, установлені Національним банком та визначені у плані реструктуризації ПАТ «КБ «Хрещатик». Таким чином, на думку позивача, внаслідок протиправного рішення, а саме прийняття постанови Правління Національного банку України від 05.04.16 № 1234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» з наступною процедурою ліквідації ПАТ "КБ ''Хрещатик" була припинена банківська діяльність, а як наслідок позбавлено позивача права вільного користування грошовими коштами, які знаходились на депозитному рахунку, які не було компенсовано за рахунок гарантованої суми від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто, як зазначає позивач є зв`язок між протиправним рішенням та наслідком у формі втрати грошових коштів у розмірі 351 565,39 гривень, які відповідно до приписів статті 22 ЦК України правомірно можуть бути віднесені до збитків, у відповідно ст. 1173 ЦК України, повинні бути відшкодовані в повному обсязі. Так, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. У виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві. Оскільки між позивачем та банком ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Доводи позивача про те, що внаслідок протиправного рішення Національного банку України, щодо віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможних призвело до втрати грошових коштів у розмірі 351 565,39 гривень, які на думку позивача відносяться до збитків, а тому повинні бути відшкодовані. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Тому, хоча постановою Окружного адміністративного суду м. Києва визнано бездіяльність Національного банку України протиправною, проте доводи позивача про те, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов`язаннями неплатоспроможного банку є необґрунтованими. Крім того, під час судового розгляду позивачем не доведена вина відповідача у доведенні ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможності, не доведено завдану шкоду позивачу (розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України), причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Суд звертає увагу на те, що позивач як на підставу для задоволення позовних вимоги посилається на положення ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління. Також особливий статус Національного банку України визначений в Рішенні Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009, відповідно до пункту 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України «Про Національний банк України»), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 4, 29, 31, 42 Закону України «Про Національний банк України»). Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed