Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] предявила до суду позов до виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради про визнання права власності на квартиру №136, загальною площею 28, 2 кв. м., житловою площею 11, 6 кв. м., що знаходиться на проспекті Злуки,19 в м. Тернопіль. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 грудня 1998 року їй видано ордер на зайняття жилого приміщення №136 в гуртожитку за адресою проспект Злуки, 19 м.Тернопіль житловою площею 24,58 кв.м. У вказаному житловому приміщенні вона ([PERSON] Г.) зареєстрована та фактично проживає з 14 липня 1999 року. Вказаний гуртожиток належав виробничому об"єднанню Текстерно, на даний час його власником є Тернопільська міська рада. На її заяву про приватизацію займаного житла в гуртожитку за адресою проспект Злуки, 19/136 м. Тернопіль , разом з усіма необхідними документами, Тернопільська міська рада відмовила у приватизації указаного помешкання. У зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на згадувану квартиру. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак, її представником [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірительки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради у судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що позивачка, здійснюючи реконструкцію кімнати №136 в гуртожитку №19 по проспекту Злуки в м. Тернополі шляхом демонтажу підвіконної частини зовнішньої стінки за відсутності дозвільних документів порушила норми діючого законодавства. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Судом установлено, що 15 грудня 1998 року виробничим обєднанням Текстерно видано [PERSON], яка працює бухгалтером у ВО Текстерно ордер №98 на житлову площу в гуртожитку, який дає на право зайняття житлової площі в кімнаті №136 в гуртожитку за адресою проспект Злуки, 19 м.Тернопіль розміром 24,58 кв.м. 21 червня 2006 року ВАТ Текстерно в особі голови правління надало дозвіл позивачці [PERSON] на проведення добудови до її кімнати. Добудова до кімнати №136 проведена позивачкою за власні кошти. Згідно проекту про відповідність до ДБН санітарних, протипожежних норм проведеної реконструкції житлових приміщень з добудовою по пр.Злуки, 19/136 в м.Тернополі, виготовленим приватним підприємством ВолКас, проведена реконструкція житлових приміщень з добудовою по проспекту Злуки, 19/136 в м.Тернополі не вплинула на несучу здатність конструкцій першого поверху та будівлі в цілому, відповідає будівельним вимогам і не порушує пожежні та санітарні нормативи. Приміщення придатні для подальшої експлуатації в якості житлових. Внаслідок реконструкції загальна площа квартири збільшилась на 14, 0 кв. м., житлова на 6, 2 кв. м. Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 вересня 2008 року №1766 Про передачу в комунальну власність майна ВАТ " Текстерно" затверджено акт прийняття-передачі гуртожитку за адресою проспект Злуки, 19 та оформлено право власності на нього за Тернопільською міською радою. 25 лютого 2016 року [PERSON] звернулася із заявою до Тернопільської міської ради про передачу їй у приватну власність житлового приміщення в гуртожитку, яке вона займає на умовах найму. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29 березня 2016 року №262 Про затвердження протоколу засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків затверджено рішення міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків, яким відмовлено [PERSON] в передачі у власність жилого приміщення №136 в гуртожитку за адресою проспект Злуки, 19, у звязку із добудовою додаткових приміщень. Довідками №48, 214, 213 виданими 21 січня 2016 року ПП Тернопількомсервіс стверджується, що [PERSON] з 14 липня 1999 року зареєстрована та проживає [INFO] у сімейному гуртожитку, що займає житлову площу 13,7 кв. м. та знаходиться на балансі приватного підприємства Тернопількомсервіс, Позивачка [PERSON] фактично проживає та зареєстрована в кімнаті №136 в гуртожитку за адресою проспект Злуки, 19 м.Тернопіль упродовж тривалого періоду часу понад 17 років. Як убачається із записів трудової книжки серії БТ-І №9257010 позивачка [PERSON] з 09 листопада 1982 року працювала у ВО Текстерно та з 04 листопада 1992 переведена на роботу у палац спорту Текстильник м.Тернопіль. Відповідно до довідки №152 виданих 26 січня 2016 року ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації згідно обліку бюро технічної інвентеразації позивачка [PERSON] не має зареєстрованого права власності на будинок (квартиру) в м. Тернополі. Як вбачається із довідки з ТВБВ №10019/08 філії Тернопільського обласного управління АТ Ощадбанк №91 від 22 січня 2016 року позивачка [PERSON] не використовувала права на приватизацію державного житлового фонду. 07 травня 2016 року приватним підприємством проектне бюро Євростиль виготовлено технічний паспорт на квартиру №136 в багатоквартирному житловому будинку №19 на проспекті Злуки в м. Тернопіль. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON]. Згідно технічної характеристики житлових і допоміжних приміщень квартири №136 на проспекті Злуки, 19 в м. Тернопіль, квартира посімейного заселення розташована на першому поверсі пятиповерхового цегляного будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 11, 6 кв. м. Загальна площа квартири 28, 2 кв. м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Конституцією України серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Вимогами ст. 1 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків встановлено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. В силу вимог ч.4 указаного Закону, громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Статтею 2 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передбачено, що до обєктів приватизації, серед інших, віднесено житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції). Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Згідно п. 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 N 396, передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" ( 500-17 ) перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади). Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. В силу ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист права власності, відповідно до ст.16 ч.2 п.1 Цивільного кодексу України, здійснюється, зокрема, шляхом його визнання. Стаття 331 ЦК України передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом установлено, що здійсненням перепланування помешкання позивачем не порушені права інших осіб. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оскільки позивачка не має власного житла, правомірно проживає та користується гуртожитком, зареєстрована та проживає в ньому понад 17 років, гуртожиток перебуває у комунальній власності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачкою права власності на квартиру №136, загальною площею 28, 2 кв. м., житловою площею 11, 6 кв. м., що знаходиться на проспекті Злуки,19 в м. Тернопіль. На підставі наведеного,

Outcome: approved