Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У квітні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 04 березня 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 14 499, 04 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 02 квітня 2018 року, згідно розрахунку, має заборгованість перед позивачем у розмірі 26 294 грн. 79 коп. за кредитним договором № б/н від 04 березня 2014 року, яка складається з: 7 308,43 грн. - заборгованості за кредитом; 3 915, 17 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 9 939,22 грн., заборгованість за пенею та комісією, 5 131,97 грн., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. З цих підстав позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 294 грн. 79 коп., а також судові витрати в сумі 1762 грн. 00 коп. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2018 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 21 травня 2018 року назву позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". Представник позивача Андрійченко В.М. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погодився сплачувати заборгованість за кредитом у розмірі 7 308 грн. 43 коп., в інший частині просив відмовити оскільки не погоджується із нарахованими відсотками пенею та штрафами, вважає їх нарахування незаконним, а також зазначив, що отримав у позивача кредитні кошти, але згодом припинив сплачувати, оскільки на утриманні має трьох неповнолітніх дітей. Крім цього, відповідно до рішення Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року з нього на користь позивача було стягнуто заборгованість в сумі 15 865,85 грн. та витрати по оплаті третейського збору у сумі 328,00 грн. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 15 865,85 грн. та витрати по оплаті третейського збору у сумі 328,00 грн. (а.с. 49). Згідно з положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди"(частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом №2983-УІ від 03 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи навіть на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмету та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".Зазначена правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України в справах №6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року та № 6-2630ц15 від 3 лютого 2016 року, яка в силу ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Таким чином, на дату винесення рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків Закон України "Про третейські суди"містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. Зазначені обставини свідчать про те, що постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків розглянув заявлений спір, не підвідомчий третейському суду. Отже, відповідач є споживачем банківських послуг, спір виник щодо заборгованості за кредитом, а тому третейському суду в силу положень п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди"така справа не підвідомча, у зв'язку з чим у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду відносно відповідача [PERSON] згідно з вимогами п.2 ч. 1 ст.486 ЦПК України буде відмовлено. Так як заявник є споживачем послуг банку і спір виник щодо заборгованості за кредитом, то третейським судом в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України "Про третейські суди"рішення ухвалене поза межами компетенції третейського суду та самостійно фактично боржником не виконане. Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 04 березня 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 14 499 грн. 04 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими позивачем "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на тей самий строк. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміті з врахуванням нарахованих і прострочених з процентів і комісій. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди, сторони узгодили, що термін повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення рахується простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 5 131 грн. 97 коп. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноруч його підписали, взявши на себе зобов'язання виконувати його належним чином. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 04 березня 2014 року, станом на 02 квітня 2018 року, за відповідачем рахується борг у розмірі 26 294 грн. 79 коп. за кредитним договором № б/н від 04 березня 2014 року, яка складається з: 7 308,43 грн. - заборгованості за кредитом; 3 915, 17 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 9 939,22 грн., заборгованість за пенею та комісією, 5 131,97 грн., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, оскільки передбачена договором між сторонами пеня за своє правовою природою є неустойкою, розмір якої в даному разі значно перевищує розмір боргу, тому вимоги в частині сплати пені, з огляду на їх надмірність порівняно із сумою збитків наданих позивачу, підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1003 грн. 80 коп. Враховуючи вищенаведене, суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості в розмірі 12 227 грн. 40 коп., а саме: 7 308 грн. 43 коп. - заборгованість за кредитом; 3 915 грн. 17 коп. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 1003 грн. 80 коп. - пеня. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на корить позивача судових штрафів у розмірі 5 131 грн. 97 коп. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір.

Outcome: partial