Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

В позовній заяві, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, позивач вказує, що 03.04.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає стоку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з: заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 31.08.2015 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 36413,93 грн., яка складається з наступного: -6353.64 грн. - заборгованість за кредитом; -27850,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина). -1710,18 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує, пояснивши, що не укладав з позивачем угоду, яка є предметом даного спору, не підписував заяву від 03.04.2006 року, яка є у справі, не користувався коштами позивача за цією угодою. Також він просить суд застосувати строки давності до даних правовідносин. В судовому засіданні представник відповідача в особі [PERSON] також заперечує факт укладення між позивачем та відповідачем угоди, яка є предметом даного спору та просить суд застосувати строки давності до даних правовідносин. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, 03.04.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк, та [PERSON] було укладено кредитну угоду б/н, відповідно до якої, відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. У заяві від 03.04.2006 року відповідач надав згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) її виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у розмірі, встановленому Договором, а відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Станом на 31.08.2015 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 36413,93 грн., яка складається з наступного: -6353.64 грн. - заборгованість за кредитом; -27850,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина). -1710,18 грн. - штраф (процентна складова). Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, які є у справі. Таким чином, відповідач порушує умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Отже, суд вважає, що вина відповідача у тому, що виникла вищевказана заборгованість перед позивачем, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому, відповідач заперечував в судовому засіданні факт укладення з позивачем угоди, яка є предметом даного спору, а також факт підписання заяви від 03.04.2006 року, яка є у справі. Однак, його заперечення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються: Висновком №4572-14 судової комісійної почеркознавчої експертизи від 22.04.2015 року та Висновком №9368/9369/15-32 додаткової судово - почеркознавчої експертизи від 13.08.2015 року, які є у справі. Висновок експерта №Д/369 від 29.11.2014 року, який є у справі, суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки його висновки спростовано вищевказаними Висновками. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач суду не надав. Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. За положеннями п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення по кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Як вбачається з роздруківки інформації по карті 4149605301482170, яка є у справі, відповідачеві було видано картку, строк дії якої закінчується - 04/13 року, тобто, у останній день квітня 2013 року. Відповідно до п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, по закінченню строку дії картка продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року,№ 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року). Але, як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії договору позивач не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а відповідач своїх зобовязань за договором від 03.04.2006 року не виконав. Доказів протилежного суду не надано. Також встановлено, що умовами договору № б/н від 03.04.2006 року, укладеного між сторонами, не передбачено (відповідно до ст. 259 ЦК України) спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за цим договором. Отже, строк дії картки закінчився останнього дня квітня 2013 року, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за договором відповідач здійснив 01.12.2008 року, а з вказаним позовом позивач звернувся у вересні 2013 року. Відповідач заявив в судовому засіданні про застосування строків позовної давності. Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За нормами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 цієї статті за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За положеннями ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від24 вересня 2014 року,№ 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, аналізуючи зазначені законодавці норми, суд прийшов до висновку про те, що позивачем частково пропущено строк звернення до суду з даним позовом, вимогу щодо його поновлення позивач не заявляв, а відповідач, у свою чергу, заявив про застосування строків давності до даних правовідносин. Виходячи з викладеного, заборгованість за період з 05.09.2010 року по 31.08.2015 року, у межах строків звернення до суду, складає 26144.99 грн., з яких: -заборгованість за тілом кредиту - 2476,80 грн.; -заборгованість за відсотками-21947,00 грн.; -штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; -штраф (процентна скаладова) - 1221,19 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 03.04.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк та [PERSON] в сумі 26144,99 грн. Крім того, відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 261,45 грн., згідно платіжного доручення, яке є в матеріалах справи, відповідно до суми задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial