Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

22.10.2015р. до Слов'янського міськрайонного суду звернувся з позовом [PERSON] до Слов'янської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.02.2007 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. за р.№ 322, він отримав у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Даний договір він зареєстрував 20.06.2008 року в КП «БТІ» м.Слов'янська, тобто він виконав всі вимоги щодо законності набуття права власності на даний житловий будинок, відповідно законодавства, що діяло на той час. Однак, приводом для звернення до суду послужив той факт, що на теперішній час він не може в повній мірі реалізувати право власності, а саме: право розпорядження майном, яке належить йому на підставі вищезазначеного договору дарування, а саме - право розпорядження земельною ділянкою, оскільки з невідомих йому причин, на момент укладення договору дарування, [PERSON] (надалі -Дарувальник) не було надано до нотаріальної контори державний акт на право приватної власності на землю, яка знаходиться під житловим будинком, який було йому подаровано дарувальником. Тобто, на момент укладення вищезазначеного договору дарування житлового будинку, земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку і господарських будівель, вже знаходилась у приватній власності дарувальника на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 19.01.2001р. виданого на підставі рішення виконкому Слов'янської міської ради 15.11.2000 року № 527/1. [INFO]. [PERSON] (Дарувальник), помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, актовий запис № 704 від 12.05.2010р. Звернувшись до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., з питання посвідчення договору відчуження житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цієї ж адреси, постановою від 03.08.2015 року йому було відмовлено у посвідченні договору, аргументуючи тим, що він не оформив право власності на земельну ділянку у належному порядку, який передбачає присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, та не надав документа, що підтверджує набуття ним права власності на цю земельну ділянку відповідно до ст.377 ЦК України. Відповідно до вимог статті 126 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 1066-VІ від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VІ від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VІ від 07.07.2011), право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно вищезазначеного Закону, оформлення права власності на земельну ділянку можливо тільки за заявою власника земельної ділянки, а юридично власником даної земельної ділянки є дарувальник, який помер, а у відповідності до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому заяву щодо реєстрації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] подати не можливо. Однак враховуючи той факт, що на момент укладення договору дарування житлового будинку, ст. 377 Цивільного кодексу України у редакції від 16.01.2007р. встановлювала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Просить суд визнати за ним, [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0503 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер № [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну вимогу та просив її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника, винести рішення на розсуд суду із урахуванням наявних у справі матеріалів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. 13.02.2007 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. за р.№ 322 (а.с.10), позивач отримав у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Даний договір позивач зареєстрував 20.06.2008 року в КП «БТІ» м.Слов'янська. На момент укладення вищезазначеного договору дарування житлового будинку, земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку і господарських будівель, вже знаходилась у приватній власності дарувальника на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 19.01.2001р. виданого на підставі рішення виконкому Слов'янської міської ради 15.11.2000 року № 527/1. [INFO]. [PERSON] (Дарувальник), помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, актовий запис № 704 від 12.05.2010р. Звернувшись до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., з питання посвідчення договору відчуження житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цієї ж адреси, постановою від 03.08.2015 року (а.с. 12) позивачу було відмовлено у посвідченні договору, аргументуючи тим, що він не оформив право власності на земельну ділянку у належному порядку, який передбачає присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, та не надав документа, що підтверджує набуття ним права власності на цю земельну ділянку відповідно до ст.377 ЦК України. Відповідно до вимог статті 126 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 1066-VІ від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VІ від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VІ від 07.07.2011), право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно вищезазначеного Закону, оформлення права власності на земельну ділянку можливо тільки за заявою власника земельної ділянки, а юридично власником даної земельної ділянки є дарувальник, який помер, а у відповідності до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому заяву щодо реєстрації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] подати не можливо. Однак враховуючи той факт, що на момент укладення договору дарування житлового будинку, ст. 377 Цивільного кодексу України у редакції від 16.01.2007р. встановлювала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Земельний Кодекс, а саме ст. 120 , з цього приводу зазначав, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Тобто, якщо трактувати ст. 120 ЗК України в редакції від 13.01.2007р., то вбачається, що за загальним правилом, якщо відчужується будівля і споруда, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві власності, то до набувача переходить права власності і на земельну ділянку. Відповідно до п.72 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 N 20/5, що діяв на момент посвідчення договору дарування, зазначав, що : «При посвідченні правочинів про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду нотаріус роз'яснює сторонам зміст статті 377 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) щодо переходу права власності або права користування на земельну ділянку (її частину), на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року ( із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2), а саме: п 3) підпункт "ґ" : при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-У ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.; а якщо договором, це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.» Суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, враховуючи вище викладене, та оскільки дана земельна ділянка знаходиться під подарованим позивачу житловим будинком з ціллю його обслуговування та обслуговування господарських будівель і споруд, цільового призначення він не змінював, то фактично позивач є власником даної земельної ділянки. Суд на підставі ст.ст.10,11,27,60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. На підставі викладенного та

Outcome: approved