Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

24.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 24 892,01 грн. та судовий збір в розмірі 248,92 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 07.06.2011 року між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-01309-11, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "Toyota" д. н. [NUMBER]. Зазначає, що 23.10.2011 року в м. Києві на вул. О. Гончара сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» автомобіля "Toyota" д. н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volvo» д. н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Посилається, що Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. 25.10.2011 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні та надав всі необхідні документи, у зв'язку з чим ТДВ «СК «Індіго» на підставі Страхового акту № 15323/206 від 19.01.2012 року, Рахунку-фактури № АКК-003200 від 15.11.2011 року та розрахунку суми страхового відшкодування перерахувало на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 24 892,01 грн. Посилається, що згідно Полісу № 5761246 від 05.11.2010 року, відповідно до якого було застраховано автомобіль «Volvo» д. н. [NUMBER], особою, яка застрахувала свою відповідальність є [PERSON], а даний поліс відноситься до третього типу договорів, тобто передбачає страхування цивільно-правової відповідальності особи, визначеної в договорі страхування. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача, як з винної особи, суму страхового відшкодування, оскільки у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що представник позивача позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи подав до суду клопотання про слухання справи у їх відсутності. В своїй заяві також повідомив про наявність Полісу ВЕ №5671246 діючий станом на 23.10.2011 року, що офіційно внесено до МТСБУ. Згідно витягу, даний Поліс мав саме Третій тип договору. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно з ст. 4 Закону України "Про страхування" страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень ст. 1187 ЦК України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що 07.06.2011 року між ТДВ «СК «Індіго» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-01309-11, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "Toyota" д.н.з. [NUMBER] (а.с.4-6). 23.10.2011 року в м. Києві на вул. О. Гончара сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» автомобіля "Toyota" д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volvo» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль "Toyota" отримав механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року, [PERSON] визнано винною у ДТП, що сталась 23.10.2011 року за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Дана постанова набрала законної сили (а.с.14). Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] в тому, що вона спричинила ДТП, що сталася 23 жовтня 2011 року, доведена. 25.10.2011 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.7-8). Судом встановлено, що ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту № 15323/206 від 19.01.2012 року, рахунку-фактури № АКК-003200 від 15.11.2011 року та розрахунку суми страхового відшкодування перерахувало на рахунок, визначений [PERSON], страхове відшкодування у розмірі 24 892,01 грн. (а.с.9-13). Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що автомобіль «Volvo» д.н. [NUMBER] був застрахований згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 5761246 від 05.11.2010 року, тип Договору третій (а.с.16,38). Третій тип договору відповідно до п.3 ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на момент укладення полісу) передбачає страхування цивільно-правової відповідальності особи, визначеної в договорі страхування, або однієї з осіб, зазначених у договорі. Відповідно до п. 4. Полісу особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність є [PERSON], а не [PERSON], тобто відповідач по справі. Враховуючи вищевикладене, а також те, що ПрАТ «АСК «Інго Україна» не відповідає за зобов'язаннями [PERSON], оскільки остання не зазначена у вказаному договорі страхування, як особа цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПрАТ "АСК "ІНГО Україна", суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу 24 892,01 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 248,92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved