Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Прокурор Чуднівського району в порядку ст. 45 ч. 2 абз. 2 ЦПК України звернувся в суд в інтересах держави з позовом до Чуднівської РДА та [PERSON] про визнання незаконним розпорядження голови Чуднівської РДА № 368 від 14.08.2012 року про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 20,0002 га [PERSON] із наданням її вказаній особі в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу Стетковецької сільської ради Чуднівського району, визнання недійсним договору оренди вказаної земельної ділянки від 27.09.2012 року, укладеного між Чуднівською РДА та [PERSON], про передачу в оренду даної ділянки строком на 20 років, покладення обов"язку на [PERSON]. повернути дану земельну ділянку з кадастровим номером 1825887600:01:000:0201 до земель запасу Стетковецької сільської ради шляхом підписання акту прийому-передачі, мотивуючи свої вимоги тим, що проект землеустрою щодо особливо цінних земель, що стали предметом договору оренди, не пройшов обов"язкову державну експертизу відповідно до вимог ст. 123 ч. 6 ЗК України та ст.ст. 9, 35 ч. 5 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", що є порушенням чинного законодавства. У судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Представник Чуднівської РДА у судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що в діях відповідачів не вбачаються порушення інтересів суспільства, окремих осіб та держави. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Розпорядженням голови Чуднівської РДА № 369 від 14.08.2012 року був затверджений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 20,0004 га [PERSON] із наданням її вказаній особі в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу Стетковецької сільської ради Чуднівського району. 27.09.2012 року між Чуднівською РДА та [PERSON] на виконання вказаного розпорядження був укладений договір оренди вказаної вище земельної ділянки, згідно умов якого відповідачу надано в оренду дану ділянку строком на 20 років. В обгрунтування своїх вимог щодо визнання незаконним розпорядження голови РДА прокурор посилається на те, що документація із землеустрою підлягала обов"язковій державній експертизі, що не було зроблено в порушення вимог ст.ст. 58, 62 Закону України "Про землеустрій" та ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", а тому при укладенні договору оренди землі були порушені вимоги законодавства щодо обов"язкового проведення експертизи проекту відведення земельної ділянки, внаслідок чого договір оренди земельної ділянки слід визнати недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України. Суд не може погодитися із позицією позивача. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Під час розгляду справи встановлено, що в момент укладення договору оренди сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, у договорі оренди передбачені усі його істотні умови. Відповідними особами під час укладення даного правочину було дотримано вимог закону щодо його форми, адже ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі, а ст. 18 цього закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Із матеріалів справи вбачається, що договір оренди укладений у письмовій формі та пройшов державну реєстрацію у Чуднівському відділі Житомирської регіональної філії центру Державного земельного кадастру. З умов договору та послідуючих дій сторін вбачається, що укладений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підписи учасників договірних зобов"язань у договорі свідчать як про їх ознайомлення зі змістом укладеної угоди, так і про бажання настання правових наслідків, обумовлених цим договором. Ч. 1 ст. 123 ЗК України передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону або надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Згідно ст.17 ЗК України, п. 2 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" державна адміністрація здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок відповідно до ЗК України. Як визначено п.10 "Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", затвердженого постановою Кабміну України від 26.05.2004 року № 677, погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства. Згідно ст.ст.1, 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", проекти землеустрою щодо відведення особливо цінних земель, до яких належать згідно ст. 150 ч. 1 підп. "а" ЗК України та наказу Держкомзему України від 14.08.2012 року № 369 луго-чорноземні незасолені несолонцеваті суглинні грунти, є об'єктами обов'язкової державної експертизи, яка має на меті дослідження, перевірку, аналіз та оцінку об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовку обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи. Як вбачається з проекту землеустрою (наявного у матеріалах справи викопіювання із плану землекористування), та довідки, виданої управлінням Держкомзему у Чуднівському районі від 04.11.2013 року № 09-1412/10-13, зазначена вище земельна ділянка відноситься до особливо цінних грунтів. Згідно повідомлення Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 14.11.2013 року № 5539/10/20-13 проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки не подавався для проведення державної експертизи. Отже, аналіз вказаних вище обставин дає підстави для висновку про порушення окремого положення законодавства при прийнятті відповідного розпорядження голови Чуднівської РДА № 369 від 14.08.2012 року та при укладенні договору оренди 27.09.2012 року. Водночас, суд приймає до уваги обставини, що послужили причиною такого порушення, наслідки таких дій та їх співвідношення із суспільними інтересами і правами особи. Положеннями міжнародного законодавства, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, перебування майна в оренді розцінюється як реалізація особою, яка орендує таке майно, її права власності. За ст. 1 Протоколу до Конвенції ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, тобто щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року зазначив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення). Водночас, у справі «Stretch проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», де йшла мова про пролонгацію раніше укладеного договору, відповідно до якого позивач вклав кошти у будівництво споруд на орендованій земельній ділянці, а органи влади відмовилися від пролонгації договору, хоча у договорі було прямо вказано на застосування даного положення, був зроблений висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника, так як згідно матеріалів справи судом не було встановлене істотне порушення інтересів суспільства Аналізуючи вказані судові рішення, суд приходить до слідуючих висновків. 1. При винесенні розпорядження та укладенні договору оренди обидві сторони намагалися сумлінно поставитися до своїх обов"язків, про що свідчить дотримання ними встановленої нормативними актами процедури попередніх погоджувальних дій. При цьому, крім інших обов"язкових документів, у матеріалах справи представлений висновок комісії з розгляду питань, пов"язаних з погодженням документації із землеустрою від 26.03.2012 року, згідно умов п. 3.3 якого не вказано на необхідність проведення державної експертизи землевпорядної документації, з приводу чого під таким висновком поставив підпис і представник відповідного структурного підрозділу Держкомзему України, тобто представник органу, який проводить експертне заключення. Відтак, при укладенні розглядаємого судом правочину дії сторін не можуть бути розцінені як такі, що направлені на свідоме порушення норм законодавства та порушення інтересів суспільства. 2. Висновок комісії з розгляду питань, пов"язаних з погодженням документації із землеустрою від 26.03.2012 року, у встановленому порядку, що, зокрема, було визначено п. 12 діючого на момент виникнення вказаних у позовній заяві правовідносин "Типовому положенні про комісію з розгляду питань, пов"язаних з погодженням документації із землеустрою", затверджених постановою Кабміну України від 23.12.2009 року № 1420 (втратила чинність на підставі постанови Кабміну України від 20.02.2013 року № 154) ніким не оскаржувався, а надання такого висновку і було підставою для винесення розпорядження голови Чуднівської РДА № 369 від 14.08.2012 року про затвердження проекту із землеустрою. 3. Проведення державної експертизи землевпорядної документації дійсно не було здійснено, але, в той же час, підстав, які б могли стати причиною для відмови у видачі розпорядження та укладення договору оренди, судом не встановлено. На це ж не вказує і прокурор у поданій позовній заяві. Відповідно ж до ст. 186-1 ч. 6 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою. 4. Земельна ділянка, яка стала предметом укладеного сторонами правочину, була надана в оренду відповідно до її призначення із врахуванням її особливої цінності в плані родючості, тобто саме для сільськогосподарського виробництва. 5. Дана земельна ділянка, яка стала предметом укладеного сторонами правочину, не використовувалася до цього, що випливає із довідки Стетковецької сільської ради від 21.01.2014 року № 3, а тому її подальше невикористання не відповідало потребам суспільства як в цілому щодо можливості отримання додаткової продовольчої продукції і задоволення потреб громадян у харчуванні, так і потреб окремої громади щодо отримання орендної плати із відповідним використанням коштів на суспільні потреби (відповідно до вказаної довідки орендна плата вносилася своєчасно) 6. [PERSON], діючи сумлінно при укладенні правочину, погодившись з умовами договору оренди земельної ділянки, яка була передана їй державою в особі органу державної влади (Чуднівською РДА), вклавши кошти на придбання техніки для оборобітку землі, очікувала на законних підставах набуття права безперешкодного користування об'єктом оренди (при дотриманні умов договору зі своєї сторони) протягом усього строку дії договору і таке очікування, як випливає зі змісту положень статті 1 Протоколу до Конвенції, можливо вважати як складову частину її права власності, наданого їй за договором оренди, що випливає із змісту рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі „Stretch проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії". За таких обставин, сама по собі відсутність висновку державної експертизи документації із землеустрою на час прийняття розпорядження голови Чуднівської РДА № 368 від 14.08.2012 року та укладення відповідачами договору оренди від 27.09.2012 року, на думку суду, у даних конкретних умовах не є підставою для визнання даного договору оренди земельної ділянки недійсним. А отже, із наведених вище причин не підлягає визнанню протиправним та скасуванню і розпорядження голови Чуднівської РДА № 369 від 14.08.2012 року, а також вимога про повернення орендованої земельної ділянки. Позивачем не доведено той факт, що виданням оспорюваного розпорядження чи укладенням договору оренди земельної ділянки, яка використовується за цільовим призначенням в інтересах суспільства для виробництва с-г продукції, були порушені законні права чи інтереси держави, суспільства, місцевої громади, а ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Навпаки, повернення даної земельної ділянки орендодавцю може призвести до її подальшого необробітку, що призведе до матеріальних втрат як суспільства, так і конкретної особи орендаря. Крім того, таке рішення підриватиме довіру громадян до державних інститутів в зв"язку із відсутністю чіткого дотримання саме державними службовцями (працівниками відповідного відділу Держземагенства) процедурних питань, що передували виданню рзпорядження голови Чуднівської РДА та укладанню договору оренди, що не служитиме жодним чином суспільному інтересу. Отже, дотримуючись балансу інтересів, суд вважає, що виниклі договірні відносини між сторонами у даних конкретних умовах наразі не несуть загрози інтересам суспільства, а такою загрозою може бути розірвання укладених громадянами договорів із державними інститутами через окремі огріхи в роботі цих інститутів, що тягне за собою істотне порушення інтересів таких громадян. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі слід прийняти на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed