Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У грудні 2018 року до суду надійшла позовна заява представника позивача АТ КБ «Приватбанк», який діє на підставі довіреності, в якій він просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 11.10.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У звязку з цим, станом на 09.12.2018 року загальна сума заборгованості становить 12866,59 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 203,92 грн., заборгованості за пенею у розмірі 11573,78 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 588,89 грн.\~ - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором у розмірі 12866,59 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 02.04.2019 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час представник позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 11.10.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б\\н від 11.10.2011 року станом на 09.12.2018 року загальна сума заборгованості становить 12866,59 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 203,92 грн., заборгованості за пенею у розмірі 11573,78 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 588,89 грн.\~ - штраф (процентна складова). Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п.5 ч.2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також, суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем суми заборгованості по процентам, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. Однак, при вирішенні питання щодо стягнення пені у розмірі 11573,78 грн., а також штрафів: фіксованої частини 500,00 грн. та процентної складової 588,89 грн., суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума пені та штрафів була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку м.Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по сьогоднішній день для боржників, які зареєстровані на території м.Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що останнім місцем реєстрації відповідача є адреса: м.Маріуполь, вул. Гонди, буд.45. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу пені у розмірі 11573,78 грн., а також штрафів: фіксованої частини 500,00 грн. та процентної складової 588,89\~ грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування пені та штрафів, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням переліченого, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості по процентам у розмірі 203,92 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 203,92 грн. * 100%/ 12866,59 грн. ціни позову = 16%, тобто 16% від суми сплаченого судового збору (16% * 1762 грн./100%) складає 281,92 грн.

Outcome: partial