Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

У січні 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Обсерваторне 13/15», далі - позивач, звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , далі -відповідач, згідно з яким просив суд стягнути з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Обсерваторне 13/15» заборгованість по внесках з утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.11.2016 року по 31.10.2019 року в розмірі 8 011,52 грн., інфляційні витрати в розмірі 795,69 грн., 3% річних - 317,82 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] знаходиться в управлінні позивача, який на підставі чинного законодавства України утримує житловий будинок, а власники житлових та нежитлових приміщень в цьому будинку зобов`язані вчасно щомісяця сплачувати внески за ці послуги. Разом з тим, відповідач, споживаючи надані послуги з утримання житлового приміщення, не сплачував за них, у зв`язку з чим у період 01.11.2016 року по 31.10.2019 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 8 011,52 грн. На підставі зазначеного позивач звернувся з позовом до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 04.02.2020 року була направлена судом на адресу місця проживання відповідача, проте ним не отримана, лист повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та знаходиться в матеріалах справи. 13.05.2020 року на сайті Шевченківського районного суду м. Києва було опубліковано оголошення про відкриття провадження у справі № 761/1623/20 та призначено до розгляду за правилами позовного провадження і виклику сторін по справі. Роз`яснено відповідачу його право про надання заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не надходив, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявлено. За вказаних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2007 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 11 січня 2008 року № 4885, відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,6 кв.м. Власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Обсерваторне 13/15», яке діє на підставі Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». В свою чергу, як передбачено положеннями ч.1 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. Рішенням загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Обсерваторне 13/15» від 09.11.2016 року затверджено тариф щодо утримання будинку та прибудинкової території для квартир в будинку [ADDRESS] у розмірі 4,20 грн. за квадратний метр. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: …; вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів; звертатися до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання платежі, збори і внески, а також відрахування до резервного і ремонтного фондів; … . Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до довідки про заборгованість за утримання будинку і прибудинкової території будинку ОСББ «Обсерваторне 13/15» [PERSON] власника квартири [ADDRESS] за період з 01.11.2016 року по 31.10.2019 року складає 9 125,03 грн., в т.ч. 8 011,52 грн. - внески на утримання будинку та прибудинкової території; 795,69 грн. - інфляційні втрати; 317,82 грн. - 3% річних. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а сума заборгованості відповідача перед позивачем, яка за період з 01.11.2016 року по 31.10.2019 року складає 9 125,03 грн., в т.ч. 8 011,52 грн. - внески на утримання будинку та прибудинкової території; 795,69 грн. - інфляційні втрати; 317,82 грн. - 3% річних, є обґрунтованою і тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п. 9 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява, окрім іншого, повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Частиною 1. ст. 134 ЦПК України також передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст. 134 у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Як убачається з матеріалів справи позовна заява подана представником позивача адвокатом АБ «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» Золотопупом Сергієм Васильовичем, який діяв на підставі ордеру про надання правової допомоги від 18.11.2019 року серії АА№1004194 та договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2019 року №18/11/2019-7 укладеного між Адвокатським бюро «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» та позивачем, (далі - договір №18/11/2019-7). В п.3.1 договору № 18/11/2019-7 сторони погодили, що вартість послуг складає 500,00 грн. за одну годину надання послуг. Остаточна сума вартості наданих в рамках даного договору послуг узгоджується сторонами у відповідному акті приймання-передачі наданих послуг з зазначенням деталізованого розрахунку погодинної вартості послуг та загальної кількості годин обслуговування (п.3.2 договору №18/11/2019-7). Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 21.11.2019 року сторони узгодили, що Адвокатським бюро «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» позивачу надані якісно і в повному обсязі послуги із складання, підготовки до подачі та подання до Шевченківського районного суду м. Києва позовної заяви про стягнення з відповідача боргу по внесках і платежах співвласників, загальна вартість яких складає 3000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем згідно з квитанцією № 46719751 від 17.12.2019 року сплачено АБ «ТАРАС КУЛАЧКО ТА ПАРТНЕРИ» 3 000,00 відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 21.11.2019 року. Позивачем також сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1921,00 грн. (платіжне доручення № 51 від 13.12.2019 р.) За таких обставин вимога позивача щодо відшкодування судових витрат підлягає задоволенню. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Враховуючи наведене та

Outcome: approved