Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивачка просить постановити рішення, яким: Розірвати шлюб укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 листопада 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 69 Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] [INFO] , в розмірі 2 тисячі гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2019 року і до повноліття дитини. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Свої вимоги мотивує тим, що 16.11.2013 р. між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Проте, подружнє життя у них не склалося. Протягом останнього часу стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Чоловік захоплюється азартними іграми, часто пропадав з дому на декілька днів, а то і тижнів. На постійну роботу [PERSON] влаштовуватися не хотів, кошти, зароблені на тимчасових підробітках, витрачав на алкоголь та азартні ігри. Все це призводило до частих конфліктів, іноді відповідач дозволяв собі підняти на неї руку. Через це вже тривалий час однією сім`єю вони не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб між ними існує формально. У зв`язку з цим вважає за необхідне розірвати шлюб з [PERSON] . Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає. Неповнолітній [PERSON] проживає з нею, спору про подальше місцепроживання дитини немає Відповідач життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не бере. Оскільки уже тривалий час відповідач проживає окремо від них, із сином він не бачиться зовсім. Жодного разу батько не відвідав дитину, не телефонував, не запитував про самопочуття дитини, не цікавився його життям та дозвіллям. Також [PERSON] відмовляється допомагати і матеріально. Вона неодноразово телефонувала до відповідача, щоб виділив хоч якісь кошти на утримання сина, однак жодного разу він це так і не зробив, стверджуючи, що нічого оплачувати не буде. Оскільки зараз вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, самостійно утримувати дитину вона не може. У зв`язку з цим вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів на неповнолітнього сина. Просить суд встановити аліменти в розмірі 2 тисячі гривень для забезпечення нормальних життєвих умов дитині. Інших неповнолітніх дітей, а також батьків чи інших осіб на утриманні відповідача немає, а тому вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в такому розмірі. Позивачка [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила постановити рішення, яким: розірвати шлюб укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 листопада 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 69. Неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з нею. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 тисячі гривень щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2019 року і до повноліття дитини. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , в судове засідання на виклик не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив , від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать: оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.21) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16). Відзиву на позов відповідачем не подано. Cуд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, належить до задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] , 16.11.2013 року був укладений шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №69. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка " [PERSON] ", дружини " [PERSON] ". За час спільного проживання в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] а.с.11). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивачка не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім`я розпалася. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дитини порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задовольнити. Стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. ч.1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, вони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час офіційно не працює та не має стабільного доходу, підробляє на сезонних роботах. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та немає постійного доходу та регулярного заробітку, то суд, враховуючи обставини визначені ст.182 СК України і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки [PERSON] , те що вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріальне становище відповідача [PERSON] , те, що він тимчасово не працює, не має стабільного доходу, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», з відповідача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112,180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved