Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Адвокат Гримут Т.В., яка діє в інтересах позивачки [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Мотивуючи вимоги тим, що позивачка перебуває з відповідачем у шлюбі з 20.12.1996 року, який зареєстрований 20 грудня 1996 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Дібрівською сільською радою Тячівського району, Закарпатської області під актовим записом № 106. В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття та проживає окремо від позивачки з своєю сім`єю та син [PERSON] , [INFO] , який є малолітнім, проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Позивачка змушена була з`їхати із сином з будинку, де вони проживали сім`єю, після постійних сварок, ревнощів та не порозуміння з відповідачем, який постійно робив психологічний аб`юз щодо позивачки. Весь цей період відповідач не утримував дитину, і надалі в добровільному порядку кошти не надає і жодним чином матеріально не допомагає позивачці вже більше року. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов та довідкою Солотвинської селищної ради село Нижня Апша від 19.01.2021 року № 43. Позивачка самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини та не бажає добровільно надавати кошти на придбання дитині одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо, хоч є здоровим, являється добре матеріально забезпеченою особою, так як весь час до розірвання шлюбу працював у Чеській Республіці, де отримував дохід близько 1 500 доларів за кожен місяць роботи. Позивачці відомий його дохід, так як за період спільного проживання, саме таку суму доходів отримував відповідач. Однак, на даний час отримуваний дохід в цілях уникнення визначеного законом обов`язку щодо утримання дитини приховує. Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати. Таким чином, просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., щомісячно, на утримання малолітньої дитини, і до досягнення нею повноліття. 01 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] , позовні вимоги підтримала з викладених підстав та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили. Згідно поданої заяви про долучення письмових доказів, відповідачем зазначено про часткове визнання позивних вимог про стягнення з нього аліментів на суму 1500 гривень. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.12.1996 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні,батьком якого згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] значиться відповідач (а.с.9). Довідкою виданою виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради №43 від 18.01.2021 року стверджується, що позивачка [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , дійсно сама утримує і доглядає за неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , з якою проживає за вказаною адресою (а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки [PERSON] , [INFO] , мешк. [ADDRESS] , складеного депутатом Нижньоапшанської сільської ради виборчого округу № 5 Йовдій І.Ю., встановлено, що до складу сім`ї позивачки входить син [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживає в будинку батьків, батько дитину не утримує та не проживає з нею. [PERSON] користується земельною ділянкою 0,05 га, власником транспортного засобу не являється. Матеріально-побітові умови сім`ї є слабо забезпеченими, потребує допомоги на утримання дитини. Також, [PERSON] , є домогосподаркою та ніде не працює. (а.с.11). З наданої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 241701718 від 25.01.2021 року вбачається, що у приватному володінні та користуванні відповідача [PERSON] , в цілій частині є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 2124482400:04:003:0079 площею, 0,215 га за адресою [ADDRESS] ; житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується і довідкою № 56 від 21.01.2020 року виданою Солотвинською селищною радою Тячіського району Закарпастької області про місце реєстрації відповідача за вказаною адресою. Щодо перебування у власності відповідача іншого нерухомого майна, суд не бере до уваги вищенаведену інформацію, оскільки така отримана за параметром запиту «часткове співпадіння». (а.с.12-17). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Статтею 180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як це передбачено ч. 1 ст. 184 СК України. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 8 ч. 1 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Також, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивачкою не доведено належними доказами розмір фактичних витрат, які вона несе на утримання дитини та, відповідно, обґрунтованість заявленого нею до стягнення розміру аліментів. Відповідачем також не надано жодного доказу щодо його неспроможності сплачувати на дитину аліменти в більшому розмірі, ніж 1500 гривень, які були визнані ним згідно поданої заяви, зокрема, низький рівень доходу, наявність на його утриманні інших осіб, непрацездатність тощо. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, враховуючи всі наведені обставини, що відповідач має працездатний вік,величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також положення ст. 180 СК України проте, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання однієї дитини, в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 28.01.2021 року, і до його повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial