Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

22.10.2015 Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] року на телеканалі ZIK в сюжеті суспільно-політичного проекту «Рада. Версія 8.0» під назвою «[INFO]» було викладено, зокрема, таку інформацію стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ»: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] а також в мережі Інтернет на веб-сайті www.zik.ua розміщено статтю під заголовком «[INFO]», в якій було викладено, зокрема, таку інформацію стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ»: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] Зазначену інформацію позивач вважає недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ», а тому просить зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна інформаційна корпорація» листів щодо недостовірності поширеної ним інформації, стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 2 000 000, 00 грн. Позивач зазначає, що вищевказана інформація є недостовірною з огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» не купувало у конструкторського бюро Укрзалізниці технічну документацію ТОВ «АТ Механіка» на виготовлення клем, ТОВ «Корпорація КРТ» не закуповувало скріплення у ТОВ «АТ Механіка» та не поставляло його під виглядом скріплення ТОВ «Корпорація КРТ» на Укрзалізницю, відсутні лабораторні випробовування, які б доводили те, що продукція ТОВ «Корпорація КРТ» гірша ніж продукція ТОВ «АТ Механіка», ТОВ «Корпорація КРТ» не здійснювала крадіжку 30 млн. під час проведення закупівель та не здійснює розкрадання Укрзалізниці. Позивач вказує, що вищевказана інформація ганьбить його ділову репутацію та підлягає спростуванню з огляду на те, що розміщення в мережі Інтернет такої інформації створює у необмеженої кількості осіб уявлення про те, що діяльність позивача носить негативний характер, пов'язана з поставкою неякісної продукції, здійсненням незаконної діяльності. Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 07.04.2016 , залишеного без зміни ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 15.09.2016, позов було задоволено повністю. Даним рішенням визнанано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» інформацію, поширену [PERSON] [INFO] року на телеканалі ZIK в сюжеті суспільно-політичного проекту «Рада. Версія 8.0» під назвою «[INFO]», а саме: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] Визнано недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» інформацію, поширену [PERSON] [INFO] року на веб-сайті www.zik.ua у матеріалі під назвою «[INFO]», а саме: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] Зобов»язано [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену ним [INFO] року на телеканалі ZIK та на веб-сайті www.zik.ua у сюжеті та матеріалі під назвою «[INFO]» шляхом направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ» (місцезнаходження: 79066, м. Львів, вул. Сихівська, 8) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна інформаційна корпорація» (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Миколи Вороного, 3) листів під заголовком «[INFO]» (без власних зауважень та коментарів) наступного змісту: «Інформація, поширена мною, [PERSON], [INFO] року на телеканалі ZIK в сюжеті суспільно-політичного проекту «Рада. Версія 8.0» під назвою «[INFO]»» та на веб-сайті www.tv.zik.ua, а саме: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO], є недостовірною, не відповідає дійсності та принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ». Дата, підпис [PERSON].», та надання шляхом направлення рекомендованим листом Товариству з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» копій листів з доказами їх відправлення ТОВ «Телерадіокомпанія Міст-ТБ», ТОВ «Західна інформаційна корпорація» протягом 10 днів з дня набрання чинності рішення суду законної сили. Стягнуто солідарно з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Механіка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» 2 000 000, 00 грн. (два мільйони гривень) моральної (немайнової) шкоди, завданої ТОВ «Корпорація КРТ» поширенням недостовірної та такої, що принижує ділову репутацію, інформації. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 касаційну скаргу [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Механіка» задоволено частково. Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 07.04.2016 та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 15.09.2016 скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано до розгляду головуючому судді Букіній О.М. 15.11.2017 позивачем через канцелярію суду подано додаткові пояснення до позову. 15.11.2017 позивачем через канцелярію суду подано заяву про зміну ( уточнення ) предмету позову ( а.с. 223 т.3). Згідно поданої заяви позивач просив: 1). Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» інформацію, поширену [PERSON] [INFO] року на телеканалі ZIK в сюжеті суспільно-політичного проекту «Рада. Версія 8.0» під назвою «[INFO]», а саме: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] 2). Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» інформацію, поширену [PERSON] [INFO] року на веб-сайті www.zik.ua у матеріалі під назвою «[INFO]», а саме: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] 3). Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену ним [INFO] року на телеканалі ZIK та на веб-сайті www.zik.ua у сюжеті та матеріалі під назвою «[INFO]» шляхом направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ» (місцезнаходження: 79066, м. Львів, вул. Миколи Вороного,3) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна інформаційна корпорація» (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Миколи Вороного, 3) листів під заголовком «[INFO]» (без власних зауважень та коментарів) наступного змісту: «Інформація, поширена мною, [PERSON], [INFO] року на телеканалі ZIK в сюжеті суспільно-політичного проекту «Рада. Версія 8.0» під назвою «[INFO]»» та на веб-сайті www.zik.ua, а саме: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO], є недостовірною, не відповідає дійсності та принижує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ». Дата, підпис [PERSON].», та надання шляхом направлення рекомендованим листом Товариству з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» копій листів з доказами їх відправлення ТОВ «Телерадіокомпанія Міст-ТБ», ТОВ «Західна інформаційна корпорація» протягом 10 днів з дня набрання чинності рішення суду законної сили. 4). Стягнути солідарно з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Механіка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» 2 000 000, 00 грн. (два мільйони гривень) моральної (немайнової) шкоди, завданої ТОВ «Корпорація КРТ» поширенням недостовірної та такої, що принижує ділову репутацію, інформації. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову і додатково наданих письмових пояснень та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та просив відмовити у його задоволенні. Свої заперечення проти позову виклав в письмових запереченнях та поясненнях. Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив. Разом з тим, на адресу суду відповідачем-2 подано письмові заперечення проти позову, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю ( а.с. 125-128 т.2). Представник третіх осіб у судовому засідання проти позову заперечував посилаючись на те, що інформацію, яку просить спростувати позивач є оціночними судженнями та була оприлюднена з метою інформування суспільства щодо подій , які мають загальний суспільний інтерес, в межах допустимої критики та балансу, виходячи з інтересів суспільства та відкритої дискусії з політичних питань. Просив відмовити у задоволенні позову, як необґрунтованого. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача-1, представника третіх осіб, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Стаття 94 ЦК України встановлює право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Згідно із ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація -це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законі інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Позивачем пред»явлено позов до [PERSON], як автора відповідного інформаційного матеріалу та Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Механіка», в інтересах якого, на думку позивача здійснено оприлюднення спірної інформації, та відповідно директором якого є [PERSON] З матеріалів справи встановлено, що відповідно даних веб-сайту www.zik.ua, розміщених у вільному доступі, інформація цього сайту є інтелектуальною власністю ТОВ «Західна інформаційна корпорація»; телеканал ZIK юридично зареєстрований як ТОВ «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», зазначені юридичні особи залучені судом в процесуальному статусі третіх осіб. Вимог до даних юридичних осіб, позивачем у даному позові заявлено не було. Встановлено, що [INFO] року на веб-сайті www.zik.ua, що належить ТОВ «Західна інформаційна корпорація», та на телеканалі ZIK, який належить ТОВ «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», в сюжеті суспільно-політичного проекту «Рада. Версія 8.0» вийшли матеріали під назвою «[INFO]»". Так, згідно матеріалів справи та оглянутого в судовому засіданні копії запису інтерв'ю [PERSON] від [INFO] року на телеканалі ZIK в сюжеті суспільно-політичного проекту «Рада. Версія 8.0» та на веб-сайті www.zik.ua у матеріалі під назвою «[INFO]» поширена наступна інформація, яку просить спростувати позивач: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] та відповідно, [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] Оцінюючи вказану вище інформацію, суд приходить до наступного. За змістом поширеної інформації у сукупності з наявними у справі доказами вбачається, що «компанія КРТ» певним чином ототожнюється з Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ». Разом з тим, беззаперечних доказів того, що у даному сюжеті мова була саме про ТОВ «Корпорація КРТ» , тобто позивача, останнім не надано. Між тим, враховуючи те, що відповідачем-1 було направлено листа до третіх осіб щодо спростування інформації, де вказано, що відповідач розповідав саме про ТОВ «Корпорація КРТ», письмовими запереченнями [PERSON], в яких здійснено посилання процедуру закупівлі (оголошення від 27.05.2014р., № 125327) за наслідками якої на Укрзалізницю поставлялася продукція ТОВ «Корпорація КРТ», тому суд приходить до висновку, що інформація , яку просить спростувати позивач та яка була озвучена відповідачем-1 стосується позивача. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що певна інформація стосувалася позивача та ототожнювалася з останнім. Разом з тим, суд вважає, що вказана інформація не підлягає визнанню недостовірною та як наслідок спростуванню, виходячи з наступного. Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося третіми особами по справі, що матеріал був опрелюдений в межах суспільно-політичного проекту «Рада. Версія 8.0» та стосувався, зокрема, діяльність народних депутатів -"братів [PERSON]", що також підтверджується самою назвою даного сюжету «[INFO]», оскільки кінцевим беніфіціаром є [PERSON], [PERSON] ( а.с. 230-233 т.3). З матеріалів справи встановлено та не заперечувалося відповідачем-1, що останнім в межах даного сюжету було надано інтерв'ю. При цьому, як вбачається з оглянутого в судовому засіданні відповідного запису, інтерв'ю [PERSON] було не повним, а певні його вислови, зокрема, що є предметом спору, були вставлені після слів ведучого, тобто в підтвердження сюжету [INFO] Разом з тим, повний зміст наданого інтерв'ю [PERSON] та як наслідок здійснити аналіз висловленої інформації , суд позбавлений за її відсутністю. Аналізуючи спірну інформацію, з огляду також на її не повний зміст, суд вважає, що її слід віднести до оціночних суджень, зокрема, [INFO] [INFO]Відповідно до ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що оголошена 23.09.2015 інформація, яка зокрема, мала не повний зміст висловлених пояснень відповідача-1, містить оціночні судження, які сформовані респондентом на підставі наявної у останнього інформації про явища та події, яка в подальшому у формі прямої мови оприлюднена в сюжеті після слів ведучого, при цьому не містила в собі категоричних тверджень та не мала логічного завершення прямої мови. За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача-1 та третьої особи в частині того, що повідомлена інформація мала оціночний характер, оскільки була судженнями та переконаннями, в певній мірі оцінкою фактів та перевіркою на предмет їх відповідності. Разом з цим, щодо висловлення «в лютому 2013 року Укрзалізницею були ініційовані лабораторні випробування проміжного скріплення, зібраного з елементів скріплення типу КПП-1 та КПП-5. Наша клема дає більше притиснення рейки до шпали», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Що вказана інформація не містить посилань щодо позивача. Зі змісту вказаної інформації вбачається, що вона стосується саме Укрзалізниці та ініційованих неї лабораторних досліджень. З даної інформації не можливо категорично встановити, що вона стосувалася саме діяльності позивача чи виробництва продукції позивачем. Разом з цим, з огляду на викладене та враховуючи наявні у справі письмові докази, змісту та характеру оприлюдненого сюжету, подачі відповідної інформації, яка була здійснена ведучим сюжету та прямої мови респондента, суд вважає, що метою оприлюднення сюжету, та як наслідок, поширення відповідної інформації в ній було обумовлено суспільним інтересом, що викликано корупційними скандалами до державних закупівель на Укрзалізниці, де фігурують народні депутати брати [PERSON], які пов»язані з компанією КРТ, що виготовляла кріплення для залізничного полотна. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» судом зазначено, що у кожному конкретному випадку суд повинен об'єктивно оцінювати інтереси як особи, щодо якої було розповсюджено інформацію, так і інтереси суспільства щодо можливості бути обізнаними щодо наявності такої інформації. І саме встановлення пріоритетності одних інтересів над іншими й береться судом до уваги під час постановлення рішення. Як зазначається в Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, обіймаючи публічні посади та здійснюючи політичну діяльність, особа за своїм власним рішенням погоджується бути об'єктом як публічного політичного обговорювання, так і можливої різкої критики при оцінці діяльності Таким чином, право суспільства бути обізнаним про інформацію, що стосується оцінки дій публічної фігури, яка певний час обіймала високу посаду в державі, пов'язану із здійсненням публічної влади, не може бути обмеженим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі « Українська прес група проти України» від 29.03.2005 зазначено, що преса відіграє суттєву роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема щодо репутації та прав інших осіб, тим не менш її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань загального інтересу (див. De Haes and Gijsels v. Belgium, рішення від 24 лютого 1997, Reports of Judgments and Decisions 1997-I, стор. 233-34, параграф 37). На пресу не лише покладено обов'язок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль "вартового суспільства" (див. Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, рішення від 25 червня 1992 р., Серія А, N 239, стор. 28, параграф 63). Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані (див. Oberschlick v. Austria (N 1), рішення від 23 травня 1991, Серія А, N 204, стор. 25, параграф 57). Констатує, що однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (див. згадане вище рішення DeHaes Gijsels v. Belgium, стор. 236, параграф 47). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Виключення становить надане в статті 2 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III ( 2121-14 ) "Про банки і банківську діяльність" поняття ділової репутації, яка визначається як сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Зазначене поняття застосовується до правовідносин, на які поширюється цей Закон. Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем не надано до суду доказів, які свідчать, що поширення вищезазначеної інформації завдало діловій репутації позивача. Разом з тим, суд вважає, що вцілому оприлюднена інформація третьою особою, форма та мета її подачі саме у рамках суспільно-політичному проекту «Рада. Версія 8.0» є виправданою, з точки зору необхідності бути доведеної та як наслідок, бути відомою для суспільства, виходячи з загального інтересу. За таких обставин, викладені у позовній заяві твердження позивача про поширення недостовірної інформації та такої, що принижує ділову репутацію позивача, є недоведеними. Крім того, виходячи з наданих пояснень представника позивача в суді, наявних у справі доказів, що свідчать про наявність між позивачем та відповідачем-2 спірних правовідносин, які пов»язані з їх господарською діяльністю, суд вважає, що пред»явлення даного позову до відповідачів фактично направлене на захист від недобросовісної конкуренції, яке передано в площину захисту ділової репутації. З огляду на викладене вище, суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині позову. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.п. 4, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачем не доведено неправомірність дій відповідачів, наявність причинного зв'язку між діями відповідачів та завданою моральною шкодою, а тому доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди суд відхиляє. Крім того, цивільно-правова відповідальність за заподіяну моральну шкоду не може наступити по відношенню до відповідачів, тому що відсутні ознаки цивільного правопорушення. З огляду на викладене вище, суд, приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Outcome: dismissed