Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2509. Від шлюбу у них народилася одна дитина , а саме донька [PERSON] , [INFO] .З початку подружнього та сімейного життя відносини між сторонами були нормальними, вони один одного поважали та любили. Однак в подальшому їх відносини різко погіршились, відповідач перестав з"являтись додому, та позивачці стало відомо що станом на сьогоднішній день відповідач проживає з іншою жінкою. Причиною розірвання шлюбу є те, що у позивача та відповідача різні характери і погляди на життя, вонине розуміють один одного. Така ситуація призводить до частих конфліктів , які закінчувались сварками та взаємними образами. Одразу після реєстрації шлюбу вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні стосунки . За таких обставин позивачка вважає, що сім`я остаточно розпалась, існує лише формально, зберегти її неможливо і подальше життя з відповідачем є також неможливим. Вона втратила до нього почуття любові, поваги і розуміння.У зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд шлюб розірвати . Окрім того, позивач зазначає, що відповідач відмовився добровільно урегулювати питання про розірвання шлюбу, тому для оформлення звернення до суду позивач вимушена була звернутись за наданням правової допомоги до спеціаліста даної галузі. 11.09.2018 року позивачкою укладено договір про надання правової допомоги встановлено вартість послуг адвоката у розмірі 700,00 грн. які позивач оплатила, а тому вважає що дані витрати та сплачений нею судовий збір також слід покласти на відповідача по справі. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності. Просить суд розірвати шлюб , просила суд судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн. 00 коп. покласти на відповідача по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій щодо розірвання шлюбу не заперечив. Просив суд справу розглядати за його відсутності. А тому, суд оглянувши письмові заяви сторін по справі постановив розгляд даної справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуаних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.09.2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2509 , що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі в сторін народилася одна дитина, а саме : [PERSON] , [INFO] і їх батьками зазначено позивача та відповідача. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Із письмової заяви відповідача від 04.07.2019 року, вбачається, що він позов визнає, просить шлюб розірвати. А відтак, суд приходить до переконання, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у суду є всі підстави для задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З письмової заяви позивачки від 18.07.2019 року, яка міститься в матеріалах справи та позовної заяви, вбачається, що вона остаточно визначилась та збереження шлюбу не бажає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, збереження шлюбу є неможливим. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сім`я фактично не існує, примирення між сторонами не можливе. А відтак, позов слід задовольнити та розірвати шлюб. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача в її користь витрат на правовову допомогу адвоката в розмірі 700 грн. 00 коп., суд приходить до переконання, що така вимога не підлягає до задоволення оскільки витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 "Про судове рішення в цивільній справі", стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.4 пункту 8 Постанови від 17.10.2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Адвокат І .В. Яцишин надавав позивачу правову допомогу в даній справі на підставі договору-доручення про надання правової допомоги і ордера, за що позивачем по квитанції від 19.10.2018 року сплачено 690,00 грн. а не 700,00 грн. як зазначає позивач, та як вказано в п.4.3. договорі -дорученні про надання правової допомоги від 11.09.2018 року. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній належний розрахунок вартості правової допомоги, що відповідав би фактичному об`єму такої допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо. Тому , суд не бере до уваги зазначений доказ й приходить до висновку про недоведеність розміру витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в їх стягненні. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з відповідача в користь позивача слід стягнути 352,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі даного позову. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А тому, в користь позивача слід з державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду,що становить 352,40 грн .

Outcome: approved