Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в особі директора Малька О.П. звернувся до суду з позовом, яким просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON],[INFO], стягнути [PERSON] аліменти в розмірі 750 гривень на місяць на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], які підлягають індексації відповідно до законодавства, до досягнення дитиною повноліття, на користь комунального закладу охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 3». Позов обґрунтовується тим, що батько дитини, [PERSON], [INFO], з 16.12.2016 року утримується в Харківській установі виконання покарань. Засуджений 16.12.2016 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, тривалий час не приділяє уваги вихованню сина, дитина перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей по Основ'янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, виховується в комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 3» на повному державному забезпеченні. Відповідно до ухвали суду від 20.07.2018 провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Представник позивача - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав телефонограму про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про визнання позову, просив проводити судове засідання без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок від 10.07.2018 за № 444 щодо доцільності позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Малолітній [PERSON], [INFO], перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей по Основ'янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі за текстом - ССД по Основ'янському району). Мати дитини, [PERSON], рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.07.2017 позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Батьку дитини, [PERSON], згідно з вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.12.2016, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. Відповідно інформації державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 16.04.2018, [PERSON], [INFO], з 10.07.2017 відбував покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18). Засуджений 16.12.2016 Червонозаводським районним судом міста Харкова до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку покарання - 16.12.2016, кінець строку покарання - 12.07.2019 року. Відповідно до листа ДУ «Холодногірська установа виконання покарань (№ 18)» від 12.09.2018 за № 3/12-1075/МР, згідно із ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.09.2018 до [PERSON], 1983 р.н., застосовано ст. 81 КК України та умовно-достроково звільнено від відбування покарання з 18.09.2018. Обране місце проживання: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.11.2017 № 722 [PERSON] призначено опікуном малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], мешкають разом з бабусею-опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.03.2017 № 140 малолітній [PERSON], [INFO], влаштований до комунального закладу охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № З». Малолітній [PERSON], [INFO], виховується в комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 3» на повному державному забезпеченні. Відповідно інформації комунального закладу охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 3» від 08.06.2018, [PERSON], яка була призначена опікуном малолітнього [PERSON], дитину не відвідувала, станом здоров'я не цікавилася, не виявляла підтримки та турботи, до закладу не телефонувала. [PERSON] звернулася із заявою про звільнення її від здійснення повноважень опікуна малолітнього [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що її син, [PERSON], не є «біологічним» батьком дитини. Згідно із письмовими посненнями [PERSON], наданими до Служби у справах дітей по Основянському району Департаменту служб у справах дітей ХМР, його дружина, [PERSON], проживала у Автономній республіці України Крим, та завагітніла від іншого чоловіка. Але, намагаючись зберегти сім'ю, [PERSON] записав себе батьком дитини. На теперішній час, перебуваючи в місцях позбавлення волі, [PERSON] має намір розірвати шлюб з [PERSON], та бажає, щоб його матір, [PERSON], займалася вихованням лише його «біологічних» дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.): «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам. З висновків, наданих органом опіки та піклування, письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виховання свого малолітнього сина [PERSON], через тривалий час не приділяє жодної уваги вихованню сина, через що опікуном [PERSON], 2015 р.н., за рішенням ХМР призначена бабуся [PERSON], яка дитину не відвідувала, її вихованням не цікавилася, згодом надала заяву про відмову від ви конання покладених на неї обов'язків опікуна. Аналізуючи вищенаведені обставини, встановлено, що відповідач не виконує свої обов'язки по вихованню сина, а отже, з урахуванням визнання позову відповідачем, він має бути позбавлений батьківських прав. Крім того, згідно із ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст.193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню сина, хоча має всі можливості брати матеріальну участь у його утриманні, так як за віком та станом здоров'я є працездатним, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід та має можливість брати участь в утриманні свого сина. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.03.2017 № 140 малолітній [PERSON], [INFO], влаштований до комунального закладу охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 3». Малолітній [PERSON], [INFO], виховується в комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 3» на повному державному забезпеченні, що підтверджується наданою копією рішення ХМР від 01.03.2017 за № 140. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини у віці до 6 років складає 1 626,00 грн. Водночас ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток/ Таким чином, аналіз вказаних правових норм приводить до висновку, що батьки з метою належного фізичного, духовного та морального розвитку дитини зобов'язані забезпечити її потреби у розмірі не менше визначеного чинним законодавством прожиткового мінімуму, який на даний час для дітей віком до 6 років складає 1 626,00 грн. А принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини обумовлює необхідність забезпечення кожним із батьків половини розміру вказаного прожиткового мінімуму, що становить 813,00 грн. Таким чином, щомісячний розмір аліментів, які відповідач має виплачувати на одну дитину, має складати не менше 813,00 грн. З огляду на що, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення аліментів. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 16.07.2018 року, а тому за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки рішення по справі в частині стягнення аліментів ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, то судовий збір по справі підлягає стягненню з відповідачів на користь Держави.

Outcome: partial