Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

06.05.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 835200 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що з 07.06.1984 року по 03.01.1992 року та з 29.05.1996 року по 19.01.2016 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю машиніст екскаватора у кар'єрі на ПАТ, а всього 27 років 2 місяці, ним отримано два хронічних професійних захворювання - вібраційна хвороба першого-другого ступеня від дії загальної вібрації: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з полірадикулоневропатією, вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФС першого ступеня) та колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), ЛН першого ст., які відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 12.11.2015 року № 1513, виникли з вини роботодавця. Згідно Довідки МСЕК (серія 12ААА № 014965) від 19.01.2016 року, йому з 11.01.2016 року безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивача, стаціонарного та амбулаторного лікування, йому важко виконувати будь яку роботу, він страждає на біль у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у ліву ногу, який посилюється при рухах, відчуває оніміння у дистальних відділах кінцівок, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий, нежить, підвищений АТ, набряки він обмежений в вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв"язки. Виходячи з тривалості роботи в відповідача, просить стягнути з ПАТ - 835200 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, вказує, що наявний причинний звязок між діями відповідача і шкодою, та для встановлення розміру шкоди застосовувалася методика проф. Ерделевського. Представник ПрАТ Доценко Т.Ю. позов не визнав, надав письмові заперечення вказує, що позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання, а.с.11-14, що позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба першого-другого ступеня від дії загальної вібрації: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з полірадикулоневропатією, вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФС першого ступеня) та колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), ЛН першого ст. Позивачу 19.01.2016 вперше була безстроково встановлена третя група інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, а.с.15. Позивач протягом 27 років 4 місяців працював у ПрАТ, а.с.-18-26. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, інформаційних довідок про умови праці на підприємстві, а.с.11-14, встановлені два професійних захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці: перевищення гранично допустимого рівня концентрації аерозолю у повітрі та вібрації. Шкідливі умови праці ПрАТ відносяться до 3 класу 1 та 2 ступеня. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров"я позивача, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв"язки, постійними болями в грудній клітині, задухою, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичним висновком а.с.9-10,15 позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 35000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. Посилання представника відповідача на наявність держави соціальної допомоги позивачу та самостійний вибір умов праці на підпримстві суд до уваги до приймає, так як вони не мають правового значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial