Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У вересні 2016 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача 50000,00 грн. страхового відшкодування; 1200,00 грн. витрат пов'язаних з оплатою проведення незалежної оцінки по визначенню вартості матеріального збитку; - стягнути з [PERSON] на користь позивача 98162,31 грн. матеріального збитку; - стягнути пропорційно з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1493,62 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2016 по вулиці Єреванській в м. Києві, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки, безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «SUBARU», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] та був припаркований на узбіччі і в подальшому зіткнувся з деревом. Внаслідок даного зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.06.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу. Зазначає, що цивільно - правова відповідальність позивача була застрахована у ПрАТ "УПСК" відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5249813. Вказує, що відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 125-03-16, проведеним ТОВ "ІТС Моторс", вартість матеріального збитку транспортного засобу марки «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER] становить 148162,31 грн. 16.03.2016 позивач повідомив ПрАТ "УПСК" про настання страхового випадку та місцезнаходження пошкодженого майна, а також надав весь необхідний перелік документів для встановлення причин настання страхового випадку і визначення розміру збитків. Крім того, зазначає, що 16.03.2016 звернувся до ПрАТ "УПСК" із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, 31.05.2016 ПрАТ "УПСК" відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування посилаючись на те, що забезпечений транспортний засіб не міг брати участі у даній дорожньо-транспортній пригоді, оскільки, зі слів страхувальника, територіально знаходився у місті Харкові. Вважає, що згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 125-03-16 від 21.03.2016, варість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 138738,96 грн., а тому ПрАТ "УПСК" зобов"язано виплатити йому розмір страхового відшкодування в межах ліміту та суми 50000,00 грн. Крім того, позивач вважає, що на його користь повинно бути стягнуто витрати по проведенню оцінки щодо визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1200,00 грн. Також, відповідно до ст. 1194 ЦК України з [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування у розмірі 98162,31 грн. (148162,31 грн. - 50000,00 = 98162,31 грн.) З урахуванням наведеного, просив задовольнити позовні вимоги. 08.09.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 08.09.2016 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 12.10.2016 до суду позивачем подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.10.2016 в справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. 10.01.2016 на адресу суду надійшли заперечення відповідача 1, в яких вказує, що транспортний засіб «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], станом на дату ДТП, був застрахований у АСК "ОМЕГА", згідно полісу №АІ/5249813, який був укладений раніше. За таких обставин відповідач-1 вважає, що на підставі п.3 ч.1 ст. 989 ЦК України поліс №АІ/5249813,тобто, який був укладений пізніше, є нікчемним. З урахуванням наведеного, просить відмовити в задоволенні позову. 20.04.2017 до суду представником позивача подано заяву про залучення у справі співвідповідача - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Омега". 06.06.2017 на адресу суду від відповідача- 1 подано додаткові заперечення в яких останній просить відмовити в задоволенні позову з урахуванням поданих раніше заперечень. 09.08.2017 на адресу суду від ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" надійшов відзив на позов. З поданих заперечень вбачається, що автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON] у м. Києві під час ДТП 15.03.2016 ( з полісом AI/5249813, виписаного ПАТ "Українська пожежно - страхова компанія") та автомобіль [NUMBER], який на момент ДТП знаходився у м. Харкові (застрахований в АСК "Омега" за полісом AE/5652989), це два різні автомобіля. Вважає, що автомобіль [NUMBER], який застрахований [PERSON], не приймав участі у ДТП 15.03.2016. Крім того, 27.05.2016 АСК "Омега" було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] та повідомлено останнього. 12.03.2018 до суду представником позивача було подано заяву про залишення позовних вимог [PERSON] до ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" без розгляду. Ухвалою суду від 26.06.2018 позов в частині вимог [PERSON] до ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. В подальшому в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, просив суд позов задовольнити повністю згідно заяви про уточнення позовних вимог. Представник ПрАТ "УПСК" в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, та як вбачається з матеріалів позовної заяви, останній просить справу слухати у його відсутність. Відповідач-2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, до суду не з'явився та свого представника не направив, поважності причин неявки не повідомив, відзиву чи пояснень на позов не надав. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.03.2016 по вулиці Єреванській в м. Києві, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки, безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «SUBARU», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] та був припаркований на узбіччі і в подальшому зіткнувся з деревом. Внаслідок даного зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується схемою дородньо - транспортної пригоди від 15.03.2016 (а.с.8-9). Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2016, винним у скоєнні ДТП, що сталася 15.03.2016, було визнано [PERSON] та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 8 місяців (а.с.11). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 25.09.2014 Центром ДАІ 3206, власником транспортного засобу «SUBARU», реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON].(а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована, що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5249813 ВІД 10.09.2015, укладеного між ПрАТ "УПСК" та [PERSON] (а.с.7). Разом з тим, з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №921473 від 15.03.2016 та схеми місця ДТП від 15.03.2016 вбачається, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, на вимогу інспектора поліції Зеленика В.В., водієм транспортного засобу «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], було пред'явлено оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та оригінал полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5249813 дійсного до 10.09.2016 (а.с.8-10). Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 125-03-16, проведеним ТОВ "ІТС Моторс", вартість матеріального збитку транспортного засобу марки «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER] становить 148162,31 грн. (а.с.14-37). Встановлено, що позивачем понесені витрати за проведення звіту в розмірі 1200,00 грн., що підтверджується договором від 17.03.2016 про проведення оцінки збитку, рахунком №382 від 17.03.2016 та актом надання послуг №382 від 17.03.2016.(а.с.31-32, 33, 34) Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2018 позивач звернувся до ПрАТ "УПСК" із заявою про здійснення страхового відшкодування та листом №1990/18 від 31.05.2016 року відповідач ПрАТ "УПСК" відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що автомобіль «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], на момент ДТП був застрахований в АСК "ОМЕГА" згідно полісу №АЕ/5652989, тому згідно ст. 989 ЦК України, якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт вже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. А також, відповідач ПрАТ "УПСК" у своїй відмові вказав на те, що забезпечений транспортний засіб не міг брати участі у даній дорожньо-транспортній пригоді, оскільки, зі слів страхувальника, територіально знаходився у місті Харкові(а.с.13). В судових засіданнях представник ПрАТ "УПСК" також заперечував щодо задоволення позовних вимог посилаючись на зазначені обставини. Однак суд не приймає їх до уваги з огляду на наступне. На момент укладення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5249813 від 11.09.2015, ні водієм [PERSON], ні страхувальником [PERSON], не укладалось інших договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо об'єкта страхування - транспортного засобу «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова "[NUMBER]", доказів іншого суду не надано та з матеріалів справи не вбачається. В той же час, за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5652989, страховиком за яким виступає АСК "ОМЕГА", страхувальником є [PERSON], згідно пояснень якого, ні він, ні його автомобіль, участі у ДТП не приймали(а.с.72). Таким чином, з огляду на наведене вище, у суду відсутні підстави вважати, що як водій [PERSON], так і страхувальник [PERSON] при укладенні з відповідачем ПрАТ "УПСК" договору страхування №АІ/5249813, щодо об'єкта - транспортного засобу «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова "[NUMBER]", порушив вимоги ч. 1 п. 3 ст. 989 ЦК України, оскільки ні [PERSON], ні [PERSON], не були страхувальниками за договором страхування №АЕ/5652989 укладеним з АСК "ОМЕГА", щодо об'єкта - автомобіля «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова "[NUMBER]", а отже, не могли повідомити відповідача, що ними, як страхувальником, укладено інші договори страхування щодо даного об'єкта страхування, оскільки таких, як вже зазначено вище, не існувало. Посилання ПрАТ "УПСК" на пункт 3 частини 1 статті 989 ЦК України, як на підставу нікчемності договору страхування, який було укладено із [PERSON], є необґрунтованими, оскільки судом не встановлено обставин про те, що [PERSON] приховав від страховика відомості про те, що такий об'єкт уже застрахований. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] укладав інші договори страхування. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що страхувальник [PERSON] при укладанні договору страхування №АІ/5249813 з ПрАТ "УПСК" не порушував вимоги пункту 3 частини 1 статті 989 ЦК України, оскільки він не був страхувальником за договором страхування №АЕ/5652989 укладеним з АСК "ОМЕГА", та не міг повідомити про те, що у відношенні об'єкта страхування були укладені інші договори. Щодо посилання ПрАТ "УПСК" на те, що забезпечений транспортний засіб не міг брати участі у даній дорожньо-транспортній пригоді, оскільки, зі слів страхувальника, територіально знаходився у місті Харкові, то суд вважає вказані доводи не обгрунтованими, оскільки участь транспортного засобу «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова "[NUMBER]", в ДТП, яка мала місце 15.03.2016 року у місті Києві по вулиці Єреванській, зафіксована працівниками Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту ПП НП України. Доказів про те, що забезпечений за договором страхування №АІ/5249813 транспортний засіб «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова "[NUMBER]", на час ДТП перебував у місті Харкові, відповідачем ПрАТ "УПСК" суду не надано. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховик зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством України. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено що цивільно-правова відповідальність [PERSON] щодо автомобіля «DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована у ПрАТ "УПСК" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5249813 від 10.09.2015, яким передбачена страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну в розмірі 50000,00 грн, а також франшизу у розмірі 500,00 грн.. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ "УПСК" на користь позивача матеріальних збитків у розмірі 49500,00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, то суд приходить до наступного висновку. За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що суми страхового відшкодування у розмірі 49500,00 грн. для повного відшкодування завданої шкоди недостатньо, то різниця між завданим розміром шкоди і страховим відшкодуванням підлягає стягненню з відповідача [PERSON], як особи, яка завдала шкоду. Отже, вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «SUBARU», реєстраційний номер [NUMBER], складає 149362,31 грн. з урахуванням витрат на проведення оцінки по визначення розміру збитку (148162,31+1200=149362,31). Таким чином, різниця між завданим розміром шкоди спричиненої позивачу і страховим відшкодуванням складає 99862,31 грн. (149362,31 грн. - 49500,00 грн. = 99862,31 грн.), а отже вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Встановлено, що 06.04.2016 було укладено договір між ТОВ "Юридична компанія "Правова рада" та [PERSON] № 1916 та вартість послуг, що надаються компанією становить 2000,00 грн. (а.с.38-40). Відповідно до квитанції № 507661000526451460029012 від 07.04.2016, [PERSON] було здійснено оплату за юридичні послуги згідно з договором № 1916 від 06.04.2016 в сумі 2000,00 грн. (а.с.42) З цих підстав до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у наступних розмірах: - з ПрАТ "УПСК" на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 662,80 грн. (2000*33,14%/100=662,80); - з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1'337,20 грн. (2000-662,80=1337,20). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з урахуванням задоволених вимог, з відповідача -1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 495,00 грн. та з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 998,62 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial