Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивачі звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому з урахуванням уточнень просять визнати припиненими зобов`язання і правовідносини, що випливають з Кредитного договору № 44/50-1664/2012 від 09.10.2012 р., що укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», а також визнати припиненим Іпотечний договір, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», посвідчений 09.10.2012 р. приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською Оксаною Олегівною за реєстровим номером 3858 та застосувати відповідні наслідки припинення, стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] уклав 09.10.2012 р. кредитний договір із ПАТ «БАНК КІПРУ», відповідно до якого отримав кредит 80000,00 гривень. В забезпечення зобов`язань [PERSON] щодо виконання умов кредитного договору був укладений між [PERSON] та ПАТ «БАНК КІПРУ» договір іпотеки, посвідчений 09.10.2012 р. приватним нотаріусом Чудською О.О., внесені записи про заборону та іпотеку предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] . В зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору заборгованість достроково було стягнуто на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в сумі 66463,23 грн. Внаслідок добровільного виконання вимог рішення суду вважали, що зобов`язання за кредитом та іпотека є припиненими. Оскільки відповідач не визнає їх претензій звернулись до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 03.07.2020 року за позовом відкрито спрощене провадження. Позивачі в судове засідання не з`явилися, від їх представника надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник Відповідача у судове засідання не з`явилася, надіслала відзив, просила справу слухати за її відсутності. У відзиві представник Відповідача ПАТ «Альфа Банк» Ременюк Т.О. позов не визнала, вказавши про відсутність підстав для його задоволення. Зокрема, вказала на відсутність підстав вважати виконання вимог з боку позивачів добровільним в розумінні ст. 599 ЦКУ, зазначила про тривале виконання зобов`язання без посилання на рішення суду, недоведеність заявлених вимог та правову позицію Верховного Суду щодо продовження існування зобов`язання у разі відсутності факту виконання судового рішення про стягнення коштів з боку боржника та можливість стягнення неустойки, а також про наявне право на задоволення вимог банку за рахунок предмету іпотеки. Третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Чудська Оксана Олегівна в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, пояснення по справі від неї не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ» та громадянином [PERSON] був укладений кредитний договір № 44/50-1664/2012, відповідно до умов якого [PERSON] як позичальник одержав від банку кредит в сумі 80000,00 (вісімдесят тисяч) гривень та зобов`язався повернути його до і сплати проценти за його користування в сумі, строку та на умовах, передбачених кредитним договором. Також, 09.10.2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] був укладений договір іпотеки б/н, посвідчений 09.10.2012 р. приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською Оксаною Олегівною за р.н. 3858, відповідно до якого у іпотеку передано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору за ним виникла заборгованість в сумі 66 463, 23 грн. - за кредитом 63610, 23 грн.; за відсотками 2853, 00 грн. Вказану суму боргу стягнуто у повному обсязі за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі №320/1304/16-ц, видано виконавчі листи. Оскільки вказаний факт визнається сторонами, він не потребує додаткового доказування. Як вбачається з ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі №320/1304/16-ц від 17.03.2020 р., після винесення судом заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.07.2016 у справі №320/1304/16-ц боржником [PERSON] сплачено на користь ПАТ "Альфа банк" 68489,00 грн., що перевищує суму заборгованості, стягнену судовим рішенням. Сплата вказаної суми коштів підтверджується квитанціями №29652 від 05.08.2016 р. на суму 2025 грн; №27500 від 03.07.2018 р. на суму 5000 грн; №1104713 від 06.08.2018 р. на суму 3000 грн; №12693 від 05.09.2018 р. на суму 3000 грн; №11968 від 06.11.2018 р. на суму 3000 грн; №157327 від 07.12.2018 р. на суму 3000 грн;№4694914 від 03.01.2019 р. на суму 15000 грн.; №2886638 від 31.01.2019 р. на суму 34464 грн, оригінали яких надано для огляду суду. Отже, як вбачається з вищевикладеного, ще 31.01.2019 було повністю погашено заборгованість, стягнуту рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.07.2016. Внаслідок цього судом постановлено ухвалу про відсутність обов`язків боржників у позичальника [PERSON] та поручителів - [PERSON] та [PERSON] . Що стосується заперечень АТ «Альфа-Банк», суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається із змісту заперечень, представник банку зазначає, що погашення боргу добровільно не мало місця, мало місце лише сплата платежів за договором, в тому числі після винесення рішення суду про стягнення заборгованості із заявників. У той же час, далі в своєму відзиві представник відповідача вказує, що виконання рішення суду про стягнення заборгованості не є доказом припинення договору іпотеки, адже рішення суду було виконано несвоєчасно та не може вважатися належним виконанням. Отже, представник банку визнає факт виконання рішення суду позичальником. Так, за змістом частини другої ст. 1050 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною ст. 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настає достроково. Відповідач не надав суду доказів стягнення заборгованості за кредитним договором, розрахунків заборгованості, доказів звернення стягнення на предмет іпотеки тощо. З наведеного вбачається, що борг, встановлений рішенням суду, погашений у повному обсязі, а зобов`язання є виконаним у повному обсязі і належним чином. Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). При цьому основним зобов`язанням є зобов`язання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також інше зобов`язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. За змістом ст. 17 цього Закону іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Отже, враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені фактичні обставини у справі, зокрема, припинення зобов`язань [PERSON] перед АТ "Альфа Банк", суд вважає, що похідне зобов`язання у вигляді іпотеки за іпотечним договором у позивача [PERSON] перед відповідачем також припинилось. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання припиненим договору іпотеки, є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що спір між сторонами існує, оскільки відповідач не визнає наслідків припинення основного зобов`язання, а відтак і припинення договору іпотеки. У зв`язку з цим, позивачем [PERSON] заявлено також вимоги про зняття заборон відчуження нерухомого майна, що перебуває у її власності. Частина 1 ст. 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вже зазначалось вище, згідно з ч. 3 ст. ст. 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Тобто, разом з припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, так як всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Отже, з державною реєстрацією відомостей про припинення іпотеки (припинення обтяження нерухомого майна іпотекою) підлягають державній реєстрації і відомості про зняття заборони відчуження, накладеної під час посвідчення такого нотаріального договору та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача (ч. 5 ст. 43 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"). Пунктом 5.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики або за рішенням суду. Таким чином, суд зазначає, що вимоги про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження майна та вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є взаємопов`язаними та такими що витікають одна з одної, а тому не потребують встановленню додаткових зобов`язань для будь-якої із сторін чи третіх осіб. Враховуючи викладене, позовні вимоги про зняття заборон відчуження нерухомого майна, накладені приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки, та вилучення вказаних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Така саме правова позиція викладена в Постанові ВС/КГС від 14.02.2018 р. у справі №910/16461/16. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачами судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved