Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач ТОВ "Проторія" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30 січня 2017 року по 02 червня 2017 року [PERSON] працював продавцем-консультантом за безстроковим трудовим договором в магазині "Самсунг-3" ТОВ "Проторія". При прийнятті на роботу між позивачем та відповідачем був укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. 26 квітня 2017 року [PERSON] повідомив директора магазину "Самсунг-3" про відсутність смартфону Samsung Galaxy S7 у кольорі Silver, який міг зникнути під час попередньої робочої зміни, на якій працював відповідач. Цього ж дня в магазині було проведено інвентаризацію, під час якої було підтверджено нестачу підзвітних товарно-матеріальних цінностей, а саме телефону Samsung Galaxy S7 у кольорі Silver, собівартість якого становить 18599 грн. 04 коп. Позивачем було проведено службове розслідування із залученням відеозаписів, у результаті якого комісія дійшла висновку, що нестача товару виникла через неуважність та недбале ставлення [PERSON] до своїх обов'язків, про що 26 травня 2017 року складено Акт про результати розслідування, від підписання якого відповідач відмовився. 02 червня 2017 року відповідач звільнився за власним бажанням, добровільно відшкодувати вартість смартфону відмовився. З огляду на вищезазначене позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства матеріальну шкоду в розмірі 18 599 грн. 04 коп. та судові витрати по справі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року задоволено позовні вимоги ТОВ "Проторія". Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.08.2018 року заочне рішення суду від 24.05.2018 року скасовано і справу призначено до розгляду у загальному порядку. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що, дійсно, 25.04.2017 року він працював у магазині, до якого ввечері зайшли декілька чоловіків і просили показати телефони. Після того, як вони подивилися телефони, він заніс коробки до складського приміщення. На наступний день, проаналізувавши цю ситуацію, він вирішив перевірити наявність телефонів у коробках, але виявилося, що один телефон відсутній. Він відразу повідомив керівництво. Вважає, що його вини у тому, що сталося, немає, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Проторія" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що у період з 30 січня 2017 року по 02 червня 2017 року [PERSON] працював продавцем-консультантом за безстроковим трудовим договором в магазині "Самсунг-3" ТОВ "Проторія", що підтверджується наказом №25-к про прийняття на роботу від 27.01.2017 року та наказом №200-к про звільнення від 02.06.2017 року. 14 квітня 2017 року між позивачем ТОВ "Проторія" та членами колективу магазину "Samsung", в тому числі [PERSON], укладено договір №ДКМВ/15/2017-ПР про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. 26 квітня 2017 року [PERSON] повідомив директора магазину "Самсунг-3" [PERSON] про відсутність смартфону Samsung Galaxy S7 у кольорі Silver, який міг зникнути під час попередньої робочої зміни, на якій працював відповідач та старший продавець [PERSON], оскільки 25.04.2017 року відповідач проводив презентацію телефону трьом чоловікам та не перевірив наявність телефону у коробці після презентації, що підтверджується службовою запискою директора магазину [PERSON] від 26.04.2017 року та службовою запискою [PERSON] від 25.05.2017 року. 26 квітня 2017 року згідно наказу ТОВ "Проторія" №136/ПР-01-01/2017/1 про проведення інвентаризації товару в зв'язку з виявленням факту нестачі ТМЦ в магазині "Самсунг-3" було проведено інвентаризацію, за результатами якої було підтверджено нестачу підзвітних товарно-матеріальних цінностей, а саме телефону Samsung Galaxy S7 у кольорі Silver, собівартість якого становить 18599 грн. 04 коп., що підтверджується Інвентаризаційним описом №1 товарно-матеріальних цінностей від 26 квітня 2017 року. У зв'язку з виявленням під час інвентаризації факту нестачі товарно-матеріальних цінностей позивачем, згідно Наказу №0138/ПР-01-01/2017/3 від 27.04.2017 року, було проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин виникнення такої нестачі, розміру нанесеного підприємству збитку, ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність призвели до її виникнення. За результатами проведеного службового розслідування, результати якого оформлені Актом проведення службового розслідування по факту нестачі смартфона Samsung Galaxy S7 Edge G935 Silver в магазині "Самсунг-3" (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 4) від 26 травня 2017 року, встановлено, що нестача телефону через його крадіжку сторонніми особами 25.04.2017 року стала можливою у зв'язку з халатним відношенням до виконання службових обов'язків продавця-консультанта [PERSON], а саме: внаслідок порушення ним п. 3.4. Посадової інструкції продавця-консультанта (обов'язку стежити за збереженням ТМЦ компанії і попереджувати спроби нанесення збитків майну компанії), а також пункту 2 «а» Договору про колективну матеріальну відповідальність (обов'язку дбайливо ставитись до ТМЦ і вживати заходів по попередженню збитків компанії), що підтверджується відеозаписами камер відеоспостереження. Відповідач від підписання Акту про результати службового розслідування відмовився, про що 26 травня 2017 року складено Акт про відмову працівника підписати Акт про результати службового розслідування. 02 червня 2017 року відповідача було звільнено з посади продавця-консультанта магазину "Самсунг-3" м. Київ за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Добровільно відшкодувати вартість смартфону відмовився. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно із ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. Крім того, згідно ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. Слід також зазначити, що відповідно до розділу 4 Договору від 14.04.2017 року, укладеного між сторонами, підставою для притягнення членів колективу (бригади) до матеріальної відповідальності є матеріальні збитки, підтверджені інвентаризаційними документами. Притягнення колективу (бригади) до матеріальної відповідальності проводиться власником після проведення ретельної перевірки причин збитків, з урахуванням письмових пояснень, що надаються членами колективу (бригади). Члени колективу (бригади) звільняються від відшкодування збитків, якщо буде встановлено, що збитки заподіяні не з їхньої вини; якщо будуть встановлені конкретні винуватці заподіяних збитків з числа членів даного колективу (бригади). Враховуючи те, що проведеною службовою перевіркою встановлено, що саме з вини відповідача [PERSON] сталася крадіжка смартфону, суд вважає, що інші члени колективу (бригади) звільняються від відшкодування завданої шкоди, а матеріальна шкода підлягає стягненню з відповідача [PERSON] При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності його вини у крадіжці смартфону, оскільки вони спростовані дослідженими судом доказами та наявними письмовими матеріалами справи. Але суд вважає за необхідне при вирішенні питання про розмір матеріальної шкоди врахувати наступне. Відповідно до вимог ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач [PERSON] не працює, має важку хворобу серця, постійно перебуває на стаціонарному лікуванні, мав оперативні втручання, потребує подальшого тривалого лікування, що підтверджується відповідними медичними висновками. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за необхідне зменшити розмір завданої відповідачем матеріальної шкоди до розміру 4821, 00 грн., а саме розміру середньої заробітної плати, що отримував відповідач у ТОВ "Проторія", відповідно до довідки від 01.06.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача на користь позивача завданої ним матеріальної шкоди, але з урахуванням вимог ст. 137 КЗпП України. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Проторія" підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода у розмірі 4821, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial