Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що проживала з відповідачем в цивільному шлюбі, в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. Після припинення подружніх стосунків в травні 1999 року неповнолітня дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач тривалий час ухиляється від участі у вихованні та утриманні сина. Угоди щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто. Матеріальне становище та стан здоров'я відповідача дозволяє утримувати свого неповнолітнього сина, але він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду, так як права та обов'язки батьків по утриманню неповнолітньої дитини є рівними за законом. Прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень 00 копійок, так як відповідач не має інших утриманців, в тому числі неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, та стягнень по виконавчим листам. Позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.18), у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву (а.с.24), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання [ADDRESS] (а.с.20), яке зазначено і позивачем в позовній заяві як місце проживання відповідача (а.с.1,16), та повторно повернулись з відміткою «по закінченню терміну зберігання» (а.с.22,23), а також за допомогою SMS повідомлень (а.с.21), які було доставлено, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, а також не подав як заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, так і не повідомив про зміну місця проживання. До висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки-виклики в судове засідання на ім'я відповідача [PERSON] направлялись судом за місцем реєстрації його місця проживання, які повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачу [PERSON] судові повістки направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, який і в послідуючому не з'явися до поштового відділення за отримання поштової кореспонденції (а.с.23), то суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд з урахуванням необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі ст. 224 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, та за згодою позивача - в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. В п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що у сторін в період проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу народилась спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.4), який після припинення сторонами спільного проживання однією сім'єю згідно довідок Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року 2016 року №256 та №257 (а.с.3, 6) проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні було встановлено, що сторони на день розгляду справи судом проживають окремо в різних населених пунктах, про що свідчать зазначені в позовній заяві відомості про місце проживання сторін (а.с.1), відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області станом на 1-2 березня 2016 року (а.с.19,20), відповідні записи в паспорті позивача про місце реєстрації (а.с.5), зазначені вище довідки Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.3,6), а неповнолітня дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, в той же час, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина позивачці добровільно не надає, хоча зобов'язаний це робити за законом, при цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України у твердій грошовій сумі, оскільки він не має постійного місця роботи та має мінливий, нерегулярний дохід, а участі в утриманні сина без судового рішення не приймає. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який на день розгляду справи судом є працездатною особою за віком, але не має постійного місця роботи та має мінливий, нерегулярний дохід, стан здоров'я як платника аліментів, так і неповнолітньої дитини, її віку, потреб та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень 00 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що за розміром відповідатиме участі як відповідача, так і позивача у матеріальному забезпеченні дитини на рівні близько ? частини встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01 січня 2016 року встановлено у розмірі 1455 гривень, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, витрат позивачки на утримання сина сторонами суду не надано, а наявності інших утриманців у відповідача судом не встановлено. Крім цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial