Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів приватного підприємця [PERSON], [PERSON] районного центру зайнятості про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, поновлення реєстрації трудового договору, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди. Свою позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з грудня 2011 року працювала по найму в приватного підприємця [PERSON] в аптеці по вулиці Шевченка, 27 а в місті Калинівка на посаді фармацевта згідно трудового договору, який зареєстровано 07.12.2011 року у [PERSON] районному центрі зайнятості за № 02081100501. З 11.08.2015 року відповідач [PERSON] звільнив її з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України а саме "за винні дії, що дають підстави для втрати довіри, про що зроблено запис № 10 від 11.08.2015 року в її трудовій книжці, згідно з наказом №34. 13.08.2015 року [PERSON] районний центр зайнятості зняв з реєстрації вищевказаний трудовий договір. Позивачка вказує, що таке звільнення з роботи є незаконним та необґрунтованим, оскільки жодних винних дій з її боку не було, а такому звільненню передували обставини, пов'язані з виявленням в аптеці нестачі товарно-матеріальних цінностей на суму 70 000 гривень згідно ревізій, які були проведені 28.06.2015 року та 04.07.2015 року. Ревізією, яка проводилась 01.08.2015 року нестачі вже виявлено не було. Відповідач [PERSON] звинуватив її та фармацевта [PERSON] у нестачі, так як відеокамери показали, що вони брали гроші з каси і несли до іншої кімнати. Позивачка вказує, що вони просто відносили в присутності всіх працівників частину ранішньої виручки перед здачею виручки з метою отримання премії. Такі гроші відносили в кімнату персоналу аптеки та клали кожна на своє місце та ніколи не виносили за межі аптеки. За домовленістю між собою так робили всі працівники аптеки, що працювали позмінно. Все це пов'язано з тим, що в аптеці фактично не має завідуючої. Завідуюча рахується лише на папері, а працює в іншій аптеці відповідача. Відповідач ніколи не цікавився як вони ведуть касу, лише раз зауважив, що в касі на кінець зміни не повинно бути більше 200 гривень. Забирав касу [PERSON] щоранку, між 8-ю та 9-ю годинами. При цьому, в журналі виручки, що вівся в аптеці, вони не розписувались. Ці обставини пояснювались позивачу, однак він вимагав повернути гроші. Потім почав вимагати гроші лише у неї та вимагав третину суми нестачі 13 тисяч гривен, погрожував їй знайомими працівниками міліції, звинувачував у крадіжці. 07.08.2015 року відповідач не допустив її до роботи та повідомив, щоб вона 10.08.2015 року прийшла до нього для оформлення звільнення, тобто письмового повідомлення про намір звільнити її за ініціативою власника їй не надано. [PERSON] повідомив, що звільняє її в зв'язку із втратою довіри. З таким формулювання причини звільнення вона не згодна, їй не повернено трудової книжки, не проведено розрахунок по заробітній платі. Проте [PERSON] пропонував, що в разі якщо вона підпише йому боргову розписку то звільнить її "за згодою сторін". 11.08.2015 року вона із своїм представником приїхала до відповідача з вимогою про розрахунок та видачу трудової книжки, однак з нею розрахунок не проведено. 12.08.2015 року [PERSON] зателефонував та повідомив що чекає її вранці 13.08.2015 року в [PERSON] районному центрі зайнятості, де і віддав їй трудову книжку про звільнення її з 11.08.2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Також відповідач показав їй квитанцію про перерахування їй поштою заробітної плати в сумі 1 240, 39 гривень. Отже, розрахунок та трудову книжку їй видано не в день звільнення в порушення чинного законодавства. Від підпису в розірванні трудового договору вона відмовилась, оскільки трудовий договір було розірвано за ініціативою роботодавця і з підставами такого звільнення вона не була згодна. Працівник центру зайнятості зняла трудовий договір з реєстрації та надала їй його ксерокопію. Директор центру зайнятості своїм підписом та печаткою підтвердив в її трудовій книжці записи відповідача про її працевлаштування та звільнення, хоча зняття з реєстрації трудового договору державною службою зайнятості проводиться за умови подання роботодавцем, в тому числі заяви про зняття трудового договору з реєстрації та надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір рекомендованим листом з повідомленням, підтвердження надіслання їй такого повідомлення [PERSON] до центру зайнятості не подано та вона такого повідомлення не отримала. Позивач вважає, що відповідачами порушено вимоги постанови Кабінету міністрів України від 29.10.2009 року № 1168 "[PERSON] питання застосування законодавства про працю фізичних осіб, яка використовує найману працю". Вважає, що роботодавцем [PERSON] не доведено її вину в діях, що стали підставою для втрати довіри, не доведено в чому ж полягають її винні дії чи бездіяльність та їх зв'язок з недотримання (порушенням) нею правил обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей в аптеці. Відпуск товарів в аптеці здійснюється без касових апаратів, відсутні комп'ютери, фактично відсутній документальний облік товарно-матеріальних цінностей та Правила обліку товарно-матеріальних цінностей в аптеці не встановлені жодним внутрішнім документом, товарно-матеріальні цінності під звіт не видаються. Законність проведених в аптеці ревізій викликає сумнів, оскільки в порушення Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 року № 879 [PERSON] не створено інвентаризаційну комісію, акти ревізій складались в довільній формі, ревізія проводилась самим відповідачем [PERSON] бухгалтером [PERSON], яка не перебуває в трудових відносинах з [PERSON] та працівниками аптеки. В актах ревізій не зазначено за який період виникла нестача, на підставі яких документів проводилась ревізія, з яких причин в нестачі [PERSON] звинуватив лише її як таку що здійснила крадіжку, однак жодної заяви про злочин до правоохоронних органів не подав. Позивачка вважає, що відеоспостереження (зйомка) працівників в аптеці є незаконною, оскільки здійснена в порушення положення ст. 307 ЦК України, постанови Європейського суду із прав людини від 24.06.2004 року, ст.32 Конституції України. Також про такі умови праці, а саме при відеоспостереженні, в порушення ст. 29 КЗпП України, під розписку її не повідомлено, порушено при цьому і Закон України "Про інформацію". Оскільки така відеозйомка проведена з порушенням закону, вона не може бути доказом неправомірних дій працівника. Безпідставним звинуваченням та незаконним звільненням її з роботи [PERSON] позбавив її заробітку, як необхідного засобу для існування, змусив інакше організовувати своє життя. Вона має малолітню дитину, чоловіка, який в даний час не працює та вважає, що відповідач [PERSON] незаконним звільненням позбавив її сім'ю єдиного джерела доходів. Це призвело до її глибоких моральних страждань. Позивач вважає, що за час вимушеного прогулу підлягає стягненню і середній заробіток на її користь. Просить визнати незаконним її звільнення 11.08.2015 року з посади фармацевта на підставі п.2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, визнати протиправними дії Калиновського районного центру зайнятості щодо зняття з реєстрації трудового договору від 07.12.2011 року № 02081100501, укладеного між нею та приватним підприємцем [PERSON], поновити її на роботі на посаді фармацевта приватного підприємця [PERSON] в аптеці по вулиці Шевченка, 27а, м. Калинівка, Вінницької області, зобов'язати [PERSON] районний центр зайнятості поновити реєстрацію трудового договору від 07.12.2011 року № 02081100501, укладеного між нею та приватним підприємцем [PERSON], стягнути з приватного підприємця [PERSON] на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з приватного підприємця [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, наполягали на його задоволенні, суду пояснили, що позивачка жодних протиправних дій не вчиняла, а тому звільнення вважають безпідставним. Крім того, на думку позивачки та її представника, дії працівників [PERSON] районного центру зайнятості є незаконними, оскільки на момент прийняття рішення про зняття договору з реєстрації було відсутнє повідомлення роботодавця про намір розірвати договір та докази отримання нею такого повідомлення. Також, як вказує позивачка, незаконним звільненням, її та членів її сім"ї було позбавлено єдиного джерела доходу, яким була її заробітна плата. Як наслідок, вона, [PERSON], була змушена вживати додаткових заходів, щодо організації свого життя. З приводу незаконного, на її думку, звільнення, вона, [PERSON], перенесла і переносить значні моральні страждання, що викликані її безпідставним звинуваченням. Представник відповідача приватного підприємця [PERSON] - адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснив, що позивачку було звільнено за порушення правил поводження з готівкою. Всупереч посадової інструкції позивачка вилучала з каси гроші, виносила їх за межі торгового залу, допускала присутність в аптеці сторонніх осіб, у звязку з цим, він вважає, що вказані винні дії позивачки, обґрунтовано викликали втрату довіри до неї у його довірителя. Представник відповідача [PERSON] районного центру зайнятості - [PERSON] позов не визнала, пояснила, що оскільки позивачка була присутня під час зняття трудового договору з реєстрації, то ніякого повідомлення не вимагалось. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши докази надані сторонами, судом встановлено наступне. 07.12.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем приватним підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір, згідно якого [PERSON] була прийнята на роботу фармацевтом (а.с . 13). Наказом приватного підприємця [PERSON] № 34 від 11.08.2015 року [PERSON] звільнено з посади фармацевта на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, в звязку з винними діями, щодо обслуговування грошових коштів, отриманих за реалізацію (продаж) товару, що дають підстави для втрати довіри (а.с. 15). Вирішуючи питання законності звільнення, суд вважає його незаконним та безпідставним, оскільки підстав для розірвання трудового договору в наказі про звільнення № 34 від 11.08.2015 року не зазначено. Зокрема зі змісту наказу незрозуміло, які конкретно винні дії були вчинені позивачкою, коли та в чому вони виражались. Надані представником відповідача - адвокатом [PERSON] докази, з приводу наявності винних дій позивачки, що потягли втрату до неї довіри, суд відкидає, як неналежні, оскільки позбавлений можливості визначитись за які саме дії була звільнена позивачка. При цьому, суд вважає, що обґрунтування звільнення пост - фактум є неприпустимим і суперечить основним засадам трудового законодавства. За таких обставин звільнення позивачки є незаконним і вона має бути поновлена на роботі, з допущенням рішення в частині поновлення на роботу до негайного виконання. Відповідно ст. 117 КЗпП України з приватного підприємця [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5025 (пять тисяч двадцять пять) гривень за період з 11.08.2015 року по 13.112015 року. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, яке позивач просив стягнути із відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з наданих позивачкою доказів (а.с. 38-41) її заробітна плата була єдиним джерелом доходів сім"ї, що складається з трьох осіб. Порушення відповідачем [PERSON] права позивачки на працю, її безпідставне звільнення, безсумнівно викликали в неї душевні страждання та змусили вживати додаткових зусиль щодо організації свого життя. За таких обставин позов в даній частині підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки сума відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн., виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності, враховуючи характер протиправної поведінки відповідача, тривалість і ступінь моральних страждань позивачки, зможе певною мірою компенсувати позивачці заподіяну їй моральну шкоду. Позовні вимоги позивачки до [PERSON] районного центру зайнятості задоволенню не підлягають, оскільки жодних порушень діючого законодавства в діях працівників центру судом не встановлено, а він ґрунтується на неправильному розумінні та тлумаченні позивачем діючого законодавства. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з приватного підприємця [PERSON] слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 192 (дві тисячі сто девяносто дві) гривні 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial