Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]; на земельну ділянку загальною площею 6,0260 га, з яких: рілля - 3,8229 га, сіножать - 1,4100 га, пасовище - 0,7931 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану на території Нічогівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернулася [PERSON] до Нічогівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог; - заява за підписом сільського голови Нічогівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівській області за відсутності представника. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO], згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER]. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] була заведена спадкова справа, з якої вбачається, що: -08 травня 2014 року [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке належатиме їй на день смерті заповідала [PERSON]; -23 вересня 2015 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадкового майна за заповітом після смерті [PERSON]; -23 вересня 2015 року [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадкового майна за законом після смерті [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої Нічогівською сільською радою Козелецького району Чернігівської області від 30.10.2015 року [PERSON] на день смерті [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS], одна. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 08.08.2002 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 26 липня 2002 року № 271 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 6,0260 га, з яких: рілля - 3,8229 га, сіножать - 1,4100 га, пасовище - 0,7931 га, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить: рілля - 3,8229 га (кадастровий номер [NUMBER]), сіножать - 1,4100 га (кадастровий номер: [NUMBER]) та пасовище - 0,7931 га ([NUMBER]). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 вересня 2015 року за земельною ділянкою (кадастровий номер: [NUMBER]) зареєстровані відомості про оренду/суборенду за ТОВ «Баришівська зернова компанія» строком на 5 років, площа земельної ділянки 3,8229 га; відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 вересня 2015 року за земельною ділянкою (кадастровий номер: [NUMBER]) зареєстровані відомості про оренду/суборенду за ТОВ «Баришівська зернова компанія» строком на 5 років, площа земельної ділянки 1,4100 га; відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 вересня 2015 року за земельною ділянкою (кадастровий номер: [NUMBER]) зареєстровані відомості про оренду/суборенду за ТОВ «Баришівська зернова компанія» строком на 5 років, площа земельної ділянки 0,7931 га; відомості про обмеження у користуванні не зареєстровані. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки. Також, суд вважає необхідним позов [PERSON] в частині визнання за заповітом права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], також задовольнити з огляду на наступне. Згідно довідки, наданої Нічогівською сільською радою № 71 від 28.08.2015 року житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], відноситься до категорії «колгоспний двір» та його членами станом на 15.04.1991 року були: [PERSON] та [PERSON]. Як суспільна група "колгоспний двір" існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ, якою було введено в дію Закон України "Про власність". Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцем [PERSON] не було оформлено правовстановлюючі документи на будинок. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], підлягають задоволенню.

Outcome: approved