Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він працював у відповідача на посаді бухгалтера-ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту по 18.11.2014 року. Згідно з наказами відповідача від 12.11.2014 року №89/ок та від 18.11.2014 року №512 - його було звільнено з займаної посади 18.11.2014 року в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Він є членом первинної профспілкової організації КРРТ і відповідно до ст.43 КЗпП України міг бути звільнений лише за попередньою згодою профспілкового комітету. Однак, відповідно до листа ППО КРТ генеральному директору КРРТ від 11.11.2014 року №89, останнім було відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору з ним ([PERSON].). Крім цього, відповідно до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними профспілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Дану вимогу відповідачем не було виконано. Аргументація відповідача щодо підстав необхідності скорочення працівників є невідповідною. Ухвалами Тельманівського районного суду Донецької області від 14.07.2014 року та від 17.07.2014 року Генеральному директору КРРТ [PERSON] заборонено самостійно затверджувати штатний розпис і встановлювати чисельність працівників, затверджувати структуру, приймати на роботу і звільняти працівників, укладати з ними трудові договори. Наказ від 12.08.2014 року про скорочення штату і чисельності працівників КРРТ скасований наказом КРРТ №448 від 29.09.2014 року. Вказані обставини свідчать про те, що він був звільнений без законної підстави. Крім цього, безпідставно та незаконно була не нарахована та невиплачена одноразова премія з нагоди державного та професійного свята по одному посадовому окладу до Дня незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв'язку. Виплати вказаних премій передбачені умовами Колективного договору, додатками до нього, наказами. Підстав для позбавлення його премії не було. У вересні та жовтні 2014 року йому було зменшено розмір щомісячної премії із 100% до 50%, передбаченої п.5.12 Колективного договору, а за вересень та листопад 2014 року взагалі не нарахована та не виплачена. І на такі дії підстав також не було, і це є порушенням Колективного договору. Виплачена йому вихідна допомога при звільненні у розмірі 6 658,2 грн., є невідповідною, оскільки розрахунок робився без врахування визначеної Колективним договором суми премій, що потягло за собою і невірний розрахунок середньоденної заробітної плати. Враховуючи викладені обставини та факти, обґрунтування, звернувся до суду з даним позовом та просив: суд визнати незаконними та скасувати накази про його звільнення; поновити його на роботі; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; визначити розмір середньоденної плати в сумі 475,04 грн.; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому невиплачені премії до Дня Незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв'язку по 3 881,00 грн.; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому ненараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень-листопад 2014 року в сумі 8 238,31 грн.; зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 4 030,20 грн.; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити та врахувати викладені в позовній заяві підстави, обґрунтування та письмові пояснення. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі, врахувати надані ними документи та письмові заперечення. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що [PERSON] з 21.07.2008 року працював у Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, був прийнятий на посаду бухгалтера-ревізора 2 категорії, а з 01.12.2011 року - переведений на посаду бухгалтера-ревізора 1 категорії. Згідно наказу Генерального директора Концерну РРТ [PERSON] №89/ок від 12.11.2014 року [PERSON] - бухгалтер-ревізор 1 категорії відділу внутрішнього аудиту, звільнений з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України, згідно до наказу Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 року. Наказом №512 від 18.11.2014 року встановлено датою звільнення [PERSON] - 18.11.2014 року. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також в період перебування працівника у відпустці. Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, серед яких п.1 ст.40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Аналізуючи обставини даної справи та зазначені вимоги законодавства, суд приходить до того, що відповідачем - Концерном РРТ при звільненні позивача - [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України були дотримані всі вимоги трудового законодавства. Так, керівництвом відповідача було з'ясовано, що в дирекції було штучно створено нові підрозділи, в результаті чого відбулося збільшення штатної чисельності працівників дирекції, що призвело до значного перевищення запланованих витрат, які нічим не обґрунтовувалися. Це призвело до суттєвого збільшення фонду оплати праці за рахунок збільшення кількості посадових окладів, надбавок та премій. У зв'язку з цим і було прийняте рішення керівництвом відповідача про скорочення штатної чисельності за рахунок працівників дирекції. Згідно до Наказу відповідача №378 від 12.08.2014 року про заплановане скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ, 12.11.2014 року мало бути скорочено 15 штатних одиниць дирекції, серед яких і [PERSON] Згідно даного наказу скороченню підлягали 4 працівники (разом з [PERSON].) відділу внутрішнього аудиту, кількісний склад якого складався також з 4 працівників. Тобто, було скорочено весь відділ. З вказаним наказом [PERSON] був ознайомлений 12.08.2014 року, що підтверджено його підписом та поясненнями в суді. Встановлено та підтверджено документами, розпискою та поясненнями [PERSON], що останньому 12.08.2014 року було надано на ознайомлення письмове повідомлення - попередження про заплановане скорочення його посади і пропозиції йому вільних посад на підприємстві, яких в переліку більше 60. [PERSON] відмовився від запропонованих йому посад та від пропозиції переведення його на іншу роботу на цьому підприємстві, що підтверджено Актом від 12.08.2014 року та поясненнями [PERSON] в суді. 12.09.2014 року Шевченківським районним центром зайнятості було прийнято від відповідача Звітність Інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, копія якої долучена до матеріалів справи. Оскільки відбувалося вивільнення [PERSON] разом з вивільненням інших працівників такої ж посади, і всього відділу в цілому, підстав для застосування вимог ст.42 КЗпП України щодо умов переважного права на залишення на роботі - не має. Відповідачем було направлено 08.08.2014 року лист до Первинної профспілкової організації Концерну РРТ з повідомленням про необхідність скорочення штатних одиниць Концерну РРТ із зазначенням відповідних посад і прізвищ працівників. Аналогічне повідомлення 12.08.2014 року було передане члену профкому ППО [PERSON] Крім цього, 08.08.2014 року відповідачем було направлено до Професійної спілки працівників зв'язку України лист про заплановане скорочення з проханням проведення консультацій щодо пом'якшення несприятливих наслідків такого скорочення та лист про необхідність скорочення штатних одиниць із зазначенням відповідних посад та прізвищ працівників. Вказані листи, повідомлення були направлені зазначеним адресатам, що підтверджено наданими до справи документами. За весь час розгляду справи суду не було надано жодного документу, що профком ППО Концерну РРТ, маючи завчасне повідомлення про заплановане вивільнення працівників Концерну РРТ, на виконання вимог ст.22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", здійснив якісь заходи, дії щодо проведення консультацій, ініціювання питань розроблення плану дій по виходу підприємства з кризи. Викладене вище свідчить про те, що керівництвом Концерну РРТ при звільненні [PERSON] були дотримані всі вимоги трудового законодавства. Посилання сторони відповідача на наявність судових хвал Тельманівського районного суду Донецької області від 14.07.2014 року та від 17.07.2014 року, відповідно до яких Генеральному директору Концерну РРТ [PERSON] заборонено самостійно затверджувати штатний розпис і встановлювати чисельність працівників Концерну, затверджувати структуру, приймати на роботу і звільняти з роботи працівників, укладати з ними трудові договори, - є безпідставні, копії даних ухвал не були завірені належним чином, за запити суду про надання належним чином оформлених судових рішень, ні сторона позивача, ні з Тельманівського районного суду Донецької області відповіді не отримано, в Реєстрі судових рішень вказану ухвали відсутні. Згідно до висновку експерта №144, складеного в грудні 2014 року, підпис на ухвалі Тельманівського районного суду Донецької області від 17.07.2014 року виконаний не вказаним суддею О.В.Чиньовим, а іншою особою. По ухвалі від 14.07.2014 року дослідження та висновок не були зроблені у зв'язку з відсутністю оригіналу даної ухвали. Безпідставним є і посилання сторони позивача на наказ №448 від 29.09.2014 року за підписом Т.в.о. генерального директора [PERSON] про скасування Наказу Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 року (із змінами), оскільки даний наказ був скасований на наступний день - 30.09.2014 року Наказом №444 за підписом Генерального директора [PERSON], у зв'язку з протиправністю та незаконністю наказів, виданих [PERSON] 29.09.2014 року під час спроби захоплення Концерну РРТ. Крім цього, суду не було надано жодного доказу про призначення [PERSON] станом на 29.09.2014 року Т.в.о. генерального директора. По всім даним, документах, що має суд, на спірний період Генеральним директором Концерну РРТ був [PERSON] По даній справі стороною позивача зазначено підставою незаконного звільнення позивача - лист профспілки ППО Концерну РРТ про ненадання згоди на звільнення. З приводу цього питання суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, про заплановане вивільнення працівників, з зазначенням відповідних посад та прізвищ працівників, з проханням надати консультації щодо наступного вивільнення працівників Концерн РРТ повідомив завчасно та належним чином повідомленнями, листами від 08.08.2014 року (підтвердження - поштові повідомлення, акт) - Первинну профспілкову організацію Концерну РРТ. Актом від 12.08.2014 року підтверджено те, що 12.08.2014 року в присутності працівників, які підписали даний акт, було вручено повідомлення про заплановане вивільнення працівників Концерну РРТ члену профспілкового комітету ППО Дирекції Концерну РРТ [PERSON], через відсутність голови ППО [PERSON] (згідно наказу №320 від 25.07.2014 року [PERSON] перебував у відпустці в період з 28.07.2014 року по 13.08.2014 року). З того часу до 12.11.2014 року від профкому до керівництва Концерну РРТ не надходило жодних листів, пропозицій, повідомлень з питання запланованого скорочення чисельності та штату працівників Концерну РРТ. Тобто, Первинна профспілкова організація Концерну РРТ ніяк не відреагувала за три місяці на отримане від відповідача повідомлення про заплановане вивільнення працівників. В подальшому, 23.10.2014 року на адресу Первинної профспілкової організації Дирекції Концерну РРТ відповідачем було направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON] у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників Концерну РРТ, з проханням надати відповідь у визначений статтею 43 КЗпП України термін. Підтвердження про направлення даного подання долучені до справи (реєстри, описи, вкладень, квитанції про оплату, лист про отримання повідомлення 24.10.2014 року у відділі документо-забезпечення та контролю). [PERSON] від 27.10.2014 року член профспілкового комітету ППО дирекції Концерну РРТ [PERSON] відмовилася отримувати повідомлення та листи від 23.10.2014 року. Посилання сторони позивача на надану ними ксерокопію подання від 23.10.2014 року про надання згоди на звільнення [PERSON] з відміткою про отримання та реєстрацію даного подання 07.11.2014 року Головою ППО Дирекції Концерну РРТ [PERSON], суд не може прийняти до уваги, оскільки дане спростовується вищевикладеним та сам факт реєстрації вказаного подання датою - 07.11.2014 року не є доказом того, що саме 07.11.2014 року воно було отримане від відповідача. Листом від 11.11.2014 року, адресованому Генеральному директору Концерну РРТ [PERSON], за підписом Голови ППО [PERSON], останній повідомив про відмову Первинної профспілкової організації Концерну РРТ в наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] В обґрунтуванні цієї відмови, викладеної у даному листі, зазначено про невиконання відповідачем вимог ст.49-4 КЗпП України щодо необхідності проведення консультацій про заходи про запобігання звільненню. В даному листі жодного обґрунтування ненадання згоди на звільнення саме [PERSON] не вказано. Крім цього, встановлено та підтверджено, що відповідачем були виконані вимоги ст.49-4 КЗпП України щодо своєчасного повідомлення Первинної профспілкової організації Дирекції Концерну РРТ про заплановане вивільнення працівників, підстави таких дій, зазначення посад та прізвищ працівників, які планується скоротити, та було прохання надати пропозиції щодо проведення консультацій з цього питання. Однак, саме Первинною профспілковою організацією Дирекції Концерну РРТ не було вчинено за три місяці жодних дій, визначених законодавством, спрямованих на пошук заходів щодо соціального захисту членів профспілок, які вивільняються. Слід відмітити і те, що Концерн РРТ відноситься до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, у зв'язку з чим на відповідача розповсюджуються норми Галузевої угоди, укладеної між Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Професійною спілкою працівників зв'язку України. В п.4.2.2. вказаної Галузевої угоди зазначено те, що з метою запобігання масовому звільненню працівників та зниження рівня безробіття роботодавець за погодженням із профспілковою організацією Профспілки зв'язку розробляє відповідні заходи. Як було зазначено вище, до справи долучені листи від 08.08.2014 року відповідача, адресовані до Професійної спілки працівників зв'язку України про заплановане скорочення з проханням проведення консультацій щодо пом'якшення несприятливих наслідків такого скорочення та лист про необхідність скорочення штатних одиниць із зазначенням відповідних посад та прізвищ працівників. З пояснень сторони відповідача з даною Професійною спілкою проводилися усні консультації з приводу запланованого вивільнення працівників. Також, слід зазначити, що і в ст.49-4 КЗпП України, і в ст.22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" зазначено про необхідність проведення консультацій саме з профспілками. Жодного посилання на Первинні профспілкові організації в даних нормах не вказано. Таким чином, консультації щодо заходів по запобіганню звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення, відповідачем проводилися з визначеною законодавством та внутрішніми нормативними актами профспілковою організацією Профспілки зв'язку. Первинною профспілковою організацією Дирекції Концерну РРТ не було виконано покладений на них обов'язок по розгляду подання на надання згоди на звільнення [PERSON], оскільки лист про ненадання згоди не містить даних про дату засідання профспілкового комітету ППО Дирекції Концерну РРТ, про кворум, питання, які були на розгляді. Основне, даний лист не містить жодного обгрунтування відмови у наданні згоди на звільнення [PERSON], що у свою чергу, відповідно до вимог ч.6 ст.43 КЗпП України, надає право роботодавцю звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. По даній справі спірним питанням було наявність чи відсутність кворуму на засіданні профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Дирекції Концерну РРТ 11.11.2014 року (протокол №23). Так, згідно протоколу засідання первинної профспілкової організації Концерну РРТ від 12.03.2013 року, на якому були присутні 56 делегатів, було прийняте рішення про обрання профспілкового комітету ППО АУП Концерну РРТ у складі семи осіб. На засіданні профспілкового комітету 11.11.2014 року було присутніми 3 члена профспілкового комітету, один відсутній. Встановлено, що на вказаний період 3 члени профспілкового комітету вийшли з нього, залишилося всього 4 члени профспілки. Первинна профспілкова організація має керуватися Статутом Профспілки працівників зв'язку України та Положенням про Об'єднану профспілкову організацію Концерну РРТ. Первинна профспілкова організація ППО Дирекції Концерну РРТ відповідно до вказаних вище документів мала не рідше одного разу на рік провести профспілкові збори, однак цього не було зроблено за період з 12.03.2013 року (часу обрання Первинної профспілкової організації) до 12.11.2014 року (часу проведенні вивільнення працівників Концерну РРТ), при тому що було нагальне питання про обрання чи дообрання членів профспілкового комітету. Вказаними документами визначено, що засідання профкому є правомочним за участі не менше 2/3 членів профкому. Враховуючи викладене, слідує, що на час проведення засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Дирекції Концерну РРТ 11.11.2014 року, на якому присутніми були три члена профспілки, та на якому приймалося рішення про відмову у наданні згоди на звільнення працівників Концерну РРТ, серед яких і [PERSON], не було кворуму, і прийняті рішення не є нелегітимні. Посилання сторони позивача на наданий ними протокол засідання профспілкового комітету ППО Концерну РРТ від 07.10.2014 року, який був наданий до справи в останніх судових засіданнях, і в якому зазначено про прийняте рішення про визначення кворуму для проведення засідань профкому ППО Концерну РРТ - 3 особи, є безпідставне. Жодним документом не визначене право профспілкового комітету Первинної профспілкової організації самостійно визначати свій кількісний склад та кворум для прийняття рішень. Таке право надано тільки Вищому органу Первинної профспілкової організації - Профспілковим зборам або конференції. Судом враховується і те, що згідно вимог законодавства підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Профспілкові організації не наділені правами приймати якісь рішення по вказаним питанням. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Все вищевикладене дає суду підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів про його звільнення; поновлення його на роботі; стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо позовних вимог про визначення розміру середньоденної плати в сумі 475,04 грн.; зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачені премії до Дня Незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв'язку по 3 881,00 грн.; зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу ненараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень-листопад 2014 року в сумі 8 238,31 грн.; зобов'язання відповідача донарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 4 030,20 грн.; стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати позивачу сум при звільненні по день фактичного розрахунку - суд приходить до того, що дані вимоги також є необгрунтовані та не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про визначення середньоденної заробітної плати в сумі 475 грн., донарахування та виплату вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати є похідними від вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача зазначених премій. Відповідно до Закону України "Про оплату праці", Колективного договору на 2014-2016 роки рішення про нарахування та виплату премій до свят та за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності, як і визначення їх розміру, має право приймати адміністрація Концерну РРТ. Такі рішення приймаються керівництвом з урахуванням наявності фінансової можливості та трудового внеску кожного працівника. Керівник Концерну РРТ визначаючи працівників, яких необхідно преміювати, визначаючи розміри премій цим працівникам, користувався наданими йому правами, враховував фінансову можливість підприємства, внесок кожного працівника. Суд враховує і те, що в період, за який позивач просить стягнути з відповідача премії, є періодом, коли на підприємстві відбувалося вивільнення працівників у зв'язку з виявленням того, що в дирекції було штучно створено нові підрозділи, в результаті чого відбулося збільшення штатної чисельності працівників дирекції, що призвело до значного перевищення запланованих витрат, які нічим не обгрунтовувалися, та до суттєвого збільшення фонду оплати праці за рахунок збільшення кількості посадових окладів, надбавок та премій. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed