Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявленими вимогами. В обґрунтування позову зазначив, що 30 листопада 2006 року між позивачем та [PERSON] укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на строк до 30 травня 2008 року. Даний договір був укладений шляхом отримання Позивачем від відповідача письмового підтвердження про приєднання до умов Договору, підписаного відповідачем. Відповідачу було видано кредит у розмірі 1899 гр.зі сплатою відсотків за користування кредита у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за договором не здійснив, в зв'язку з чим у позивача виникло право на звернення до суду.Ставиться питання про стягнення з відповідача заборгованість станом на 13 січня 2014 року у розмірі 46767 гр.71 коп.,що складається з наступного : 1687 гр.06 коп.-заборгованість за кредитом 15013 гр.92 коп.-заборгованість за користуванням кредитом 697 гр.80 коп.-заборгованість по комісії за користуванням кредитом 29368 гр.93 коп.-пеня за несвоєчасість виконання забов*язань за договором 500 гр.- штраф (фіксована частина) 2126 гр.62 коп.-штраф (процентна складова) Позивач просить стягнути з відповідача 45158 гр.93 коп. та судові витрати у розмірі 451 гр.59 коп. В судовому засіданні представник позивача такі вимоги підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав,оскільки,не заперечуючи укладення ним самого договору,фактично коштів не отримав у зв*язку із скоєнням відносно нього шахрайства робітниками банку та по цьому факту відкрите кримінальне провадження. Не заперечує,що згідно судового наказу з нього на користь позивача стягнуто грошові кошти та цей наказ не скасовано. Вислухавши пояснення сторін,дослідив докази по справі, суд приходить до висновку про наступне. 30 листопада 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит на строк 18 місяців(до 30 травня 2008 року включно) в розмірі 1899 гр. з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту,щомісячної виногороди за надання фінансового інструменту у розмірі 56,97 гр.та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 гр. в обмін на забов*язання позичальника з поверненням в строки.Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку:щомісяця в період сплати ,за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісчний платіж)1 сумі 166,79 гр.для погашення зоборгованості за кредитом,що складається:заборгованості за кредитом,відсотків винагороди,комісії та інше. Згідно п.4.2 Умов при порушенні позичальником забов*язаньіз погашенням кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користуванням кредитом в розмірі 10,83% в місяць виходячи від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Це закріплено у заяві та Умовах та правилах надання банківських послуг",підписаних відповідачем та долучених до матеріалів справи. У відповідності до п.п.3.2.2,3.3.3,5,1,5.2,5.3,5.5 Умов в разі порушення позичальником забов*язань позичадльник забов*язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми просроченого платежу ,а при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів сплачується штраф у розмірі 500 гр.+5% від суми заборгованості.Нарахування нестойки проводиться протягом 3 років з дня,коли забов*язання позичальника повінні бути виконані.Терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту,відсотків за порушення пористування кредитом,винагороди,неустойки-пені,штр афів становить 5 років. (а.спр.6-10) Суд також зазначає,що статтею 256 ЦК України передбачено, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі,що і було зроблено сторонами . Статтею 260 ЦК України передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). В матеріалах справи маються дані про те, що між сторонами існує домовленість про збільшення позовної давності до 5 років. За наведених обставин при вирішенні даної справи суд виходить саме з цього строку позовної давності у 5 роки .Щодо застосування 5-ти річного строку позовної давності при вирішенні даної справи суд вважає за необхідне зазначити наступне. Суд керується правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13) за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки вони обов'язкові для усіх судів України. Згідно з ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу. Зокрема, у названій постанові від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13) була висловлена наступна правова позиція. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Вбачається, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. З урахуванням вищенаведеного при вирішенні питання про стягнення з відповідача суми заборгованості суд виходить з наступного. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що кредит в сумі 1899 грн. був отриманий 30 листопада 2006 року на строк до 30 травня 2008 року. Платежі по погашенню кредиту та інших нарахованих платежів не здійснювались.У зв*язку з чим банк звертався до суду та наказом від 09 квітня 2008 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 4235 гр.40 коп. Саме тоді було перервано строк позовної давності та він знову почав продовжуватись із 10 квітня 2008 року. Суд також зазначає,що у відповідності до вимог ст. 11 Закону України " Про захист прав споживачів", суди мають входити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В зв'язку з чим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Далі суд зазначає,що позовну заяву ПАТ КБ "Приватбанк" надіслав до суду 21 січня 2014 року, а тому позивач втратив можливість у судовому порядку захистити своє порушене право про стягнення щомісячних платежів, нарахованих поза межами 5-річної позовної давності. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні вимог позивача слід відмовити. Саме із посиленням на такі виводи,суд не може взяти до уваги доводи відповідача про відкриття кримінального провадження відносно працівників банку [PERSON] та [PERSON],котрі скоїли відносно [PERSON] кримінальне правопорушення та незаконно заволоділи його кредитними коштами . -

Outcome: dismissed