Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника адвоката Мірошниченка А.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що з 06 листопада 2009 року, громадянин Узбекистану [PERSON] перебуває у шлюбі з громадянкою Узбекистану [PERSON] , зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис № 2291. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору щодо сплати аліментів та поділу майна у подружжя не виникає. Спільне життя в останні роки з відповідачем не склалося. Подружжя не піклувалося про створення нормальних сімейних стосунків, не було взаємоповаги один до одного, були постійні сварки та непорозуміння. Ставлення до сім"ї призвели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Шлюб на даний момент є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, відсутні почуття взаємної любові, підтримки та поваги. Спроби примирення в минулому не принесли жодних результатів, на даний час сім"я повністю розпалася. За таких обставин збереження шлюбних відносин та подальше спільне життя не тільки суперечить інтересам сім"ї але й унеможливлює примирення з відповідачем, тому просить суд розірвати шлюб. В підготовче судове засідання позивач не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове судове засідання не з"явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 06 листопада 2009 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, зроблено актовий запис № 2291 ( а.с.28). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.5,6). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є громадянами Узбекистана. Згідно ст. 56 Закону України "Про міжнародне приватне право" форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Відповідно до статті 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків є неможливим. Таким чином, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх дітям. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу не змінювала своє прізвище, яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 768,40 грн.(а.с.1), в позовній заяві представник позивача просив витрати по сплаті судового збору покласти на позивача, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат понесених позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved