Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Банк "Демарк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період ліквідації ПАТ "Банк "Демарк" Приходько В.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати недійсним нікчемний договір купівлі - продажу нерухомого майна від 18.08.2014 року та застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів, зокрема повернути у власність банку нежитлове приміщення загальною площею 45,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], а в разі неможливості фактичного повернення - відшкодувати вартість завданих збитків в грошових одиницях, в розмірі 121344 грн. Уточнивши зміст позовних вимог згідно заяви від 27.02.2015 року позивач просить застосувати відповідні наслідки недійсності нікчемних правочинів, зокрема, повернути у власність банку нежитлове приміщення загальною площею 45,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], а в разі неможливості фактичного повернення - відшкодувати вартість завданих збитків в грошових одиницях, в розмірі 121344 грн. Обгрунтовано позов тим, що при здійсненні уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів перевірки правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, було встановлено, що оспорюваний договір є нікчемним, адже продаж об'єкта нерухомості вчинено за ціною нижчою від звичайної більш ніж на 20 відсотків. На виконання приписів ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженою особою Фонду 15.01.2015 року винесений наказ про визнання вищевказаного правочину нікчемним та повідомлено відповідачів про нікчемність договору купівлі - продажу. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила суд його задовольнити. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки об'єкт нерухомості був придбаний за ринковою ціною, визначеною експертною фірмою "Еталон", що має відповідний сертифікат. Оскільки ні банк, ні відповідачі на час укладення договору купівлі - продажу об'єкта нерухомості не були платниками ПДВ, а тому сума цього податку при вчиненні угоди не нараховувалася і не сплачувалася до бюджету. Нотаріусом при посвідченні договору купівлі - продажу були перевірені всі умови договору на відповідність їх чинному законодавству, а тому відсутні підстави вважати такий договір нікчемним. В судовому засіданні встановлено, що 18.08.2014 року між ПАТ "Банк "Демарк" в особі Голови Правління банку Оніщенко Л.О. та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі - продажу, згідно якого відповідачі придбали нежиле приміщення площею 45,1 кв.м. по [ADDRESS] за 476256 грн., які відповідно до п.2.3.1 продавець одержав від покупців, в рівних частинах від кожного, до підписання цього договору. Договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1291 (а.с.7-9). В пунктах 2.1, 2.2 договору зазначено, що ринкова вартість предмету договору, згідно Звіту про оцінку, виданого Експертною фірмою "Еталон" 18.08.2014 року, становить 470393 грн. За даними бухгалтерського обліку станом на 15.08.2014 року балансова вартість предмета договору становить 157244, 23 грн. Оплата покупцями коштів за придбаний об'єкт нерухомості підтверджується платіжними дорученнями №88549946 та №88549922 від 18.08.2014 року, згідно яких [PERSON] та [PERSON] сплатили ПАТ "Банк "Демарк" по 238128 грн. кожний за придбаний об'єкт нерухомості. Актом приймання - передачі предмета продажу (об'єкта нерухомості) від 05.09.2014 року продавець та покупці зафіксували прийняття об'єкта нерухомості, з якого перед підписанням акту вивезені сторонні предмети і сміття. З наданого відповідачами звіту про оцінку об'єкта нерухомості Т-4253/3, виконаного оцінювачами Експертної фірми "Еталон" вбачається, що станом на 18.08.2014 року ринкова вартість нежилого приміщення загальною площею 45,1 кв.м., розташованого по [ADDRESS] становить без урахування 20% ПДВ 470393 грн. Із звіту вбачається, що об'єкт оцінювався порівняльним та дохідним підходом, для порівняння оцінювачем бралися ціни на об'єкти нерухомості станом на час проведення оцінки, що підтверджується звітом. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на який позивач посилається як на підставу свого позову передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. На підставі постанови Правління НБУ від 25.09.2014 року №600 ПАТ "Банк "Демарк" було віднесено до категорії неплатоспроможних, тобто на час укладення спірного правочину банк не було визнано неплатоспроможним. Позивач, звертаючись до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину, посилається на звіт про ретроспективну незалежну оцінку цього приміщення, складений ТОВ "Стоун Брідж" м. Києва у період з 24.12.2014 року по 15.01.2015 року, за висновком якого ринкова вартість нежилого приміщення (позабалансового відділення банку "Демарк") загальною площею 45,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] станом на 18.08.2014 року становить (з округленням) 498000 грн. без ПДВ, або 597600 грн. з ПДВ (а.с.10-11). При цьому, з резюме до звіту вбачається, що оцінювачу об'єкт для огляду не було надано, а також не були надані правовстановлюючі та технічні документи на приміщення. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачі, як власники об'єкту нерухомості, були повідомлені про проведення ретроспективної оцінки ТОВ "Стоун Брідж". Крім того, з оглянутого в судовому засіданні повного тексту звіту про оцінку вказаного об'єкту, складеного ТОВ "Стоун Брідж" вбачається, що для порівняння вартості об'єктів нерухомості бралися об'єкти нерухомості, які були виставлені для продажу з кінця грудня 2014 року та на початку січня 2015 року і в цьому звіті не має жодного рекламного оголошення про продаж подібного об'єкту нерухомості за ціною станом на час укладення договору купівлі - продажу. Разом з тим, вартість спірного об'єкта нерухомості без врахування ПДВ Експертною фірмою "Еталон" оцінена в 470393 грн., а за ретроспективною оцінкою ТОВ "Стоун Брідж" вказаний об'єкт оцінено в 498000 грн. без ПДВ, тобто доводи позивача щодо різниці в оцінці вартості об'єкту більш ніж на 20% не відповідають дійсності, враховуючи навіть те, що оцінювач з ТОВ "Стоун Брідж" взагалі не оглядав цей об'єкт та не мав технічної документації на нього, про що зазначено у резюме звіту. Жодних сумнівів у правильності звіту про оцінку нерухомого майна, складеного оцінювачем Експертної фірми "Еталон" у суду не має, адже звіт складений підприємством, що має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16478/14, виданий Фондом державного майна України 23.05.2014 року та дійсний до 23.05.2017 року, оцінювач має кваліфікаційні свідоцтва оцінювача майна і майнових прав (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №8324 від 19.07.2011 року). Крім того, спірний об'єкт нерухомості продано фізичним особам, які не є платниками ПДВ, а тому цей податок в бюджет при укладенні угоди не сплачувався. За таких обставин, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ринкова вартість об'єкта нерухомості повинна враховуватися з урахуванням 20% ПДВ, адже відсутні докази про перерахування позивачем цього податку до бюджету при укладенні угоди з фізичними особами. Крім того, в п.1.4 договору купівлі - продажу зазначено, що продавець гарантує, що до предмету договору не пред'явлені і не будуть пред'явлені за обставин, що існують на момент укладення цього договору, майнові позови, пов'язані з вилученням предмету договору або обмеженням користування, володіння чи розпорядження ним. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За таких обставин, враховуючи, що договір купівлі - продажу укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства, тобто сторонами обумовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі - продажу нерухомого майна, договір укладено в установленій законом формі, нотаріально посвідчений, проведено державну реєстрацію права власності за покупцями, а тому законних підстав вважати такий договір нікчемним немає. Враховуючи вищевикладене, з підстав, зазначених позивачем, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed