Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

10.03.2015 року позивачі звернулись з позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, посилаючись на те, що вони більше десяти років безперервно та добросовісно володіють даним нерухомим майном. Від позивачів та їх представника через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи без їх особистої участі, при цьому вони наполягали на задоволенні позову. Від відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] також надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому проти задоволення позову вони не заперечували. КП "ЧМБТІ" надіслало до суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника, у вирішенні спору третя особа покладалась на розсуд суду. Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи було сповіщено завчасно належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] з 14.03.2002 року зареєстрована та проживає по сьогоднішній день в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], відповідно до Розпорядження ЧТЦ "Дружба" №12 від 27.10.2000 року також проживають по сьогоднішній день у вищезазначеній спірній квартирі. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігові від 20.05.2002 року за [PERSON] та її неповнолітнім сином [PERSON] визнано право на проживання в квартирі [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 08.12.2004 року по справі № 2-136\\04 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виселення та за позовом [PERSON] до [PERSON], підприємства "Інвальплюс", приватного нотаріуса Чернігівського міського округу Матвієнка С.М. про визнання недійсним договору, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03.03.2005 року - визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.12.2002 року квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та підприємством "Інвальплюс", оскільки підприємство не надало достатніх доказів на те, що має право власності на квартиру і має право її відчужувати. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігові від 05.04.2006 року по справі № 2-423, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2006 року, за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди, було визнано недійсним договір купівлі-продажу [NUMBER] від 30.01.2003 року квартири [ADDRESS]. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.03.2010 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2010 року, в задоволенні позову Регіонального відділення фонду державного майна України по Чернігівській області до виконкому Чернігівської міської ради та БТІ про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за державою в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Чернігівській області було відмовлено, в зв'язку з незастосуванням правових наслідків недійсності правочинів, що потягнуло за собою неможливість скасування реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Відповідно до норм статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. При цьому враховується, що володіння є добросовісним, якщо особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В розумінні зазначеного вище, суд вважає, що позивачі по справі добросовісно заволоділи спірною квартирою. При цьому, протягом всього часу володіння були впевнені, що на спірне майно не можуть претендувати інші особи, оскільки таке майно отримано нами з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. [PERSON] та [PERSON] безперервно проживали в спірній квартирі, сплачували комунальні послуги, несли всі інші витрати пов'язані з володінням, оскільки іншого житла не мали. Спірна квартира не перебуває в державній власності, про що свідчить реєстрація права власності на неї, яка чинна і на сьогоднішній день за відповідачем [PERSON], хоча рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігові від 05.04.2006 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу [NUMBER] від 30.01.2003 року щодо спірної квартири. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається виключно за рішенням суду. З аналізу норм ст. 344 ЦК України, вбачається що набувальна давність є одним з способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується виключно на сукупності таких обставин, як тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння. Згідно з нормами ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачі утримують спірне майно з першого дня володіння і по сьогоднішній фактично, як власники такого майна, тобто тягар утримання спірного майна повністю лежить на них. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захистити свої права в інший спосіб, ніж звернутися до суду з позовною заявою про визнання за позивачами права власності за набувальною давністю не можливо. Суд вважає, що оскільки позивачі повністю володіють і користуються набутим майном більш десяти років, їх дії не суперечать закону, то за ними можливо визнати право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] в рівних частинах за кожною. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved