Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-центр» про визнання договору недійсним. Звертаючись з позовом [PERSON] просить визнати недійсним договір № 131039 про надання послуг укладений між її чоловіком [PERSON] та ТОВ «Кредо-центр» від 16 вересня 2013 року про надання послуг від 13.03.2013 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 вересня 2013 року між її чоловіком [PERSON] та ТОВ «Кредо-центр» було укладено договір № 131039 про надання послуг. Предметом даного договору є надання Компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок Клієнта, фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, тобто - система послуг, спрямована на придбання Клієнтом товару. На рахунок ТОВ «Кредо-центр» [PERSON] було перераховвано грошові кошти в сумі 7 554, 00 гривень. Позивачка про існування даного договору дізналася недавно та вважає, що даний договір має бути визнаний недійсним, так як в їхній сім'ї працює тільки вона. Представник позивачки [PERSON] за довіреністю від 18.04.2014 р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав, що містить зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] не заперечував проти позову, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ „Кредо-Центр" за довіреністю від 24.02.2014 р. [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, з підстав, що містять письмові заперечення на позовну заяву, долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача-1, представника відповідача ТОВ „Кредо-Центр", дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов"язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до положення ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 16.09.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Кредо-центр» було укладено договір про надання послуг № 131039 (а.с. 7-8). Здійснення відповідачем-1 обов"язкових платежів згідно Договору не виходить за межі дрібного побутового правочину, оскільки, відповідно до Анкети, що підтверджує відомості Клієнта правочину, оскільки, відповідно до Анкети, що підтверджує відомості Клієнта при набутті ним прав та обов'язків згідно Договору про надання послуг від 16.09.2013 року, № 131039, відповідач-1 зазначив, що працює монтажником у ТОВ «Демі-Луне» із середньомісячним доходом в розмірі 8 000, 00 гривень та стверджував , що кошти, які оплачуються згідно з умовами Договору, не є об'єктом права спільної власності подружжя. Відповідно до п.п. 9.5, 9.6 Договору, сторони визначили, що умови Договору, права та обов'язки сторін, порядок та строки надання компанією послуг, відповідають вимогам чинного законодавства України, а також Закону України „Про захист прав споживачів", не створюють дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду клієнта, як споживача, та є такими, що задовольняють інтереси клієнта. Клієнт визначає, що умови Договору і додатки до нього є справедливими та зрозумілими для клієнта, не містять двозначних тлумачень, не обмежують права клієнта як споживача. (а.с. 8) Діяльність ТОВ «Кредо-центр» пов'язана із наданням фізичним та юридичним особам системи оплатних послуг спрямованих на придбання клієнтами товарів та умовах програми «Кредо-центр», що базується на принципі взаємодопомоги всіх клієнтів. Відповідно до загальних умов програми «Кредо-центр», клієнтам надаються послуги спрямовані на придбання товару з розстроченням платежів на тривалий час, де не рідше одного разу на місяць визначаються клієнти, яким надається право на отримання товару. В подальшому, товариством із накопичених від клієнтів на умовах програми «Кредо-центр» грошових коштів, надаються послуги оплати товарів, клієнти набувають товари у власність. ТОВ «Кредо-центр» є фінансовою установою, що перебуває в реєстрі фінансових установ України згідно розпорядження Нацкомфінпослуг від 19.02.2013 року № 559, про що видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Кредо-центр» за реєстраційним номером 13102818. Діяльність, що проводиться ТОВ «Кредо-центр» відбувається на підставі, згідно та в порядку Ліцензійних умов провадження діяльності з адмініструванням фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 09.10.2012 року, № 1676. ТОВ «Кредо-центр» одержано у встановленому порядку та, згідно Рішення Нацкомфінпослуг від 28.02.2013 року, № 690 - ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування активів для придбання товарів у групах серія АЕ № 198424. На момент вчинення правочину - укладення 16 вересня 2013 року Договору із відповідачем-1, відповідачем-2 не було допущено порушень вимог чинного законодавства, на які посилається позивач, що могло б бути підставою для визнання договору про надання послуг від 19.09.2013 року № 131039 - недійсним. Діяльність ТОВ «»Кредо-центр» пов'язана із наданням фізичним та юридичним особам системи оплатних послуг спрямованих на придбання клієнтами товарів (транспортних засобів, меблів, побутової, комп'ютерної та іншої техніки, тощо) на умовах програми «Кредо-центр», що базується на принципі взаємодопомоги всіх клієнтів. Відповідно до загальних умов програми «Кредо-центр», клієнтам надаються послуги спрямовані на придбання Товару з розстроченням платежів на тривалий час, де не рідше одного разу на місяць визначаються клієнти, яким надається право на отримання товару. В подальшому, товариством із накопичених від клієнтів на умовах програми «Кредо-центр» грошових коштів, надаються послуги щодо оплати товарів. Клієнти набувають товари у власність. Оскільки відповідач-1, скориставшись правом на відтермінування здійснення платежів в порядку п.7.1 додатку №2 до Договору, не продовжував виконувати умови оспорюваного правочину, то, як наслідок, ТОВ «Кредо-центр» від 31.03.2013 року, № 03/070 сповістило відповідача-1 про припинення дії Договору у зв'язку із порушенням останнім дотримання та належного виконання власних зобов'язань. У п.7, п.8 Постанови Верховного Суду Укрїни від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що договір може бути визнано недійсним лише з підстав визначених законом та недодержання стороною (сторонами) вимог закону в момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положенням частини 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинено, якщо він підписаний сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з предмету позову, суд вважає, що відповідач не порушив жодних договірних зобов'язань перед позивачкою та вимог чинного законодавства України в розрізі даного спору, а тому правові підстави позивачки, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає необгрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює договірні відносини, що виникли між сторонами у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю „Кредо-Центр" про визнання договору про надання послуг недійсним, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed