Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся у суд з позовом до відповідачів, Київського відділу ДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, Головного управління Держаної казначейської служби України у Харківській області, Держаної казначейської служби України, 3-я особа ПАТ АКБ «Базис», в якому після його уточнень, прийнятих судом просить стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом безспірного списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державно влади за бюджетною програмою 3504030 - 2381018. 59 грн. на відшкодування матеріальної шкоди , 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що бездіяльністю Київського відділу ДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, при виконанні рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.03.2012 року йому завдана майнова та моральна шкода, оскільки тривалим невиконанням державним виконавцем своїх обов*язків по примусовому виконанню рішення суду призвело до того, що до теперішнього часу рішення не виконане і він не отримав від ПАТ АКБ «Базис» стягнутого судом банківського вкладу та процентів. Відповідачі - Київський відділ ДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, у судовому засіданні та у поданих запереченнях просив в задоволені позову відмовити, з підстав недоведеності позивачем вимог, щодо спричинення шкоди. Відповідачі - Головне управління Держаної казначейської служби України у Харківській області, Держана казначейська служби України проти задоволення позовних вимог заперечували. Державна казначейська служба України надала до суду письмові заперечення, в яких в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. 3- я особа - ПАТ АКБ «Базис» у поданих запереченнях просив в задоволені позову відмовити. Суд, зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2012 року, яке набрало чинності у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ АКБ "Базис" про стягнення суми за банківським вкладом №30/0 від 20.04.2011р. та відсотків, позов задоволено частково. Зокрема, стягнуто з поточного рахунку у ПАТ "АКБ «Базис» на користь [PERSON], суму вкладу у розмірі 2021500 грн. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп.. На підставі вказаного рішення 06.09.2012 року судом було видано виконавчий лист №2/2018/2366/2012/06. Виконавчий лист пред'явлений до виконання та 10.09.2012р. державним виконавцем Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області відкрито виконавче провадження №34201516 про стягнення з поточного рахунку у ПАТ "АКБ 'Ваше" на користь [PERSON] суму вкладу у розмірі 2021500 грн. та процентів за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп. Постановою державного виконавця від 16.10.2012 року виконавче провадження ВП №34201516 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження". У відповідності до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2014 року по справі 640/6838/14-ц та Ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 року по справі 640/6838/14-ц - визнано дії державного виконавця Київського ВДВС щодо закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 неправомірними. Визнано постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.10.2012 року ВП №34201516 - незаконною, згідно із вимогами статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" Київський ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області 22.10.2014р. відновив виконавче провадження ВП №34201516. Дія та бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області при виконанні рішення суду від 27 червня 2012 року неодноразово була оскаржено у суд позивачем та судом постановлені ухвали, які набрали законної сили, зокрема: ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2014 року по справі 640/6838/14-ц визнано дії державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ щодо закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 неправомірними. Визнано постанову державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Золотько С.Г. про закінчення виконавчого провадження від 16.10.2012 року ВП №34201516 - незаконною. ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року по справі № 640/18634/14-ц н/п 4-с/640/71/14 - визнано дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо порушення строків відновлення виконавчого провадження №34201516- неправомірними; ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.07.2015 року по справі 640/22979/14-ц, зміненої ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.08.2015р. - визнано протиправною бездіяльність Київського ВДВС ХМУЮ щодо невжиття для своєчасного та в повному обсязі заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06, виданого 06.09.2012 року Київським районним судом м. Харкова. ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2016 року по справі 2018/8160/2012 - визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012 року за період з 10.11.2015 року по 12.04.2016 року. ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2016 року по справі № 640/12551/16-ц н/п 4-с/640/85/16 - визнано протиправною бездіяльність Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012 р. за період з 13.04.2016р. по 07.06.2016р. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти певні дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Таким чином, судовими рішеннями, встановлені неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова під час виконання рішення суду від 27.06.2012р. про стягнення з ПАТ "АКБ «Базис» на користь позивача депозитних кошті та відсотків. Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Заявляючи матеріальну шкоду спричинену державним виконавцем, внаслідок неправомірних дій та бездіяльності, які призвели до того , що рішення суду по теперішній час є невиконаним, позивач зазначає про знецінення грошових коштів які підлягали стягненню це 2398234 грн. Тому збитками які підлягають стягненню, за позицію позивача, є інфляційні втрати, які нараховані на суму 2398234 грн. та складають -2381018,59 грн. та є упущеною вигодою. Суд зазначає, що в період з 03.04.2015р. по 01.12.2015р. ПАТ "АКБ «Базис» виплатив позивачу депозитні кошти, які стягнуті за судовим рішенням від 27.06.2012р. в сумі 850000 грн., що встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.06.2016р. по справі №640/20265/15-ц. Посилання банку на виплату позивачу коштів в сумі 2100000 грн., судом не приймається, оскільки відсутні докази виплати вказаних коштів саме по рішенню суду. В надані виписці та платіжних дорученнях мова іде про договір №19549 від 29.12.2005р. Законодавство надає право боржнику на самостійне виконання рішення суду, що і було здійснено банком . Тобто станом на 01.12.2015р. рішення суду від 27.06.2012р. залишається не виконаним частково в сумі - 1548234 грн., а не в сумі 2398234 грн., як зазначає позивач. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За ч.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із системного аналізу наведених норм закону інфляційні втрати це знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, які підлягають стягненню з боржника, оскільки є його відповідальністю та не є упущеною вигодою в розумінні ст. 22 ЦК України . Враховуючи не доведеність позивачем спричинення виконавчою службою матеріальної шкоди та її розмір, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Стосовно моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 вересня 2013 року (справа N 6-48цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та ст.ст. 11 Закону України від 24 березня 1998 року N 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу". Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України). У п. 101 постанови від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Отже, Конституція України та Закон України "Про державну виконавчу службу" гарантує, що шкода, заподіяна незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Судом встановлено, що в період з 10.09.2012р. по теперішній час рішення суду від 22.06.2012р. перебуває на виконанні у Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області. В період з 10.11.2015 року по 07.06.2016р. бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів примусового виконання рішення суду є протиправною (встановлено ухвала суду). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу та здійснюється державними виконавцями на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст.ст. 2, 17 Закону № 606-XIV). Таким чином виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, тобто заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період із надходження до суду позовної заяви й до виконання рішення суду. Наведене узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду. Відтак, суд приходить до висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, пов'язаної з порушенням його законних прав щодо своєчасного, належного та повного виконання рішення суду, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, знайшли своє підтвердження в процесі розгляду цієї цивільної справи. Однак при визначені розміру моральної шкоди суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених моральних страждань, їх наслідки й інших негативних впливів, а також виходить з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 15000 грн., відшкодування яких покладає на Державний бюджет. Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення). У відповідності до п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування ) шкоди, заподіяної громадянинові внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновків про відшкодування позивачу з державного бюджету моральної шкоди, шляхом безспірного списання з відповідного рахунку, що фактично і просить позивач. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що у відповідності до п.13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір » позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом, суд стягує з виконавчої служби - яка завдала моральну шкоду позивачу, судовий збір в дохід держави пропорційно задоволеній вимогі. За положенням ст. 7 ЗУ «Про судовий збір » судовий збір повертається ухвалою суду за клопотанням сторони. За відсутності відповідного клопотання позивача, питання щодо повернення йому зайво сплаченого судового збору не розглядалось. На підставі викладеного,

Outcome: partial