Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

10.11.2014р. КП «Універмаг» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 5015,45грн. Свої вимоги мотивує, тим що 18.03.2006р. між КП «Універмаг» та ПП [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення № 117, відповідно до якого КП «Універмаг» передав, а відповідач прийняв за плату на певний строк торгівельну площу, розміром 16,57 кв.м., в приміщенні магазину «[INFO]», для здійснення торгівельної діяльності, реалізації предметів споживання, надання послуг населенню. Відповідач мав сплачувати позивачу орендну плату в розмірі 29,60 грн. за 1 кв.м. до 5 числа кожного місяця. З червня 2013р. [PERSON] припинив сплачувати орендну плату, у зв'язку з чим 08.08.2013р. був повідомлений КП «Універмаг» про відмову від договору оренди та вимогу про звільнення орендованих площ протягом трьох днів, тобто до 11.08.2013р. Таким чином, за період з 01.06.2013р. по 11.08.2013р. виникла заборгованість з орендної плати в сумі 1154,98грн.. Разом з цим, відповідач допустив порушення терміну повернення об'єкту з орендного користування та продовжував користуватися об'єктом оренди, після припинення договору, та фактично звільнив орендовані площі лише 09.12.2013р., тому має сплатити неустойку за прострочення повернення майна з орендного користування за весь період такого прострочення з 12.08.2013р. по 09.12.2013р. в розмірі 3860,47 грн.. Представники позивача Пяткова О.С., Горішня Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити позов, з підстав викладених в ньому. Також пояснили, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки на момент звернення з позовом відповідач [PERSON] припинив діяльність як ФОП. Вважають, що строки звернення до суду з вказаним позовом не пропущено, оскільки на спірні вимоги поширюється загальний строк позовної давності у 3 роки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Посилалися на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як стороною договору оренди нежитлового приміщення від 18.03.2006 року є підприємець. Разом з цим пояснили, що дійсно відповідно до договору № 117 від 18.03.2006р. [PERSON], як підприємцю передано в оренду торгові площі магазину «[INFO]» у розмірі 16,57кв.м.. Однак, враховуючи, що його дружина - [PERSON], є засновником КП «Універмаг» з моменту його утворення, на її майновий пай була виділена торгова площа універмагу відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013р., тому відповідач вважає, що з цієї дати змінився орендодавець на його дружину, тому договір №117 від 18.03.2016року припинив діяти, отже і підстави для сплати орендної плати КП «Універмаг» з 01.06.2013року відсутні. При цьому підтвердив, що у серпні 2013року йому було повідомлено КП «Універмаг» про відмову орендодавця від договору №117 від 18.03.2006р., а орендовану площу він фактично звільнив - 09.12.2013року. Вважають, що вини відповідача у простроченні строку звільнення приміщень немає, бо орендовані ним площі належать його дружині. Також зазначили, що з 17.07.2014року [PERSON] припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець, рішення про припинення прийняв в лютому 2014року, а до 20.04.2014 року [PERSON] визначений строк для звернення кредиторів. Оскільки КП «Універмаг» до цієї дати не звернулося з вимогами про стягнення боргу, тому вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідачем та представником відповідача також надані письмові заперечення на позов, які містяться в матеріалах справи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилалась на те, що вона є засновником КП «Універмаг» з 2001року, загальними зборами КП - протоколи № 13 від 18.03.2005р. та № 24 від 27.01.2006р. між засновниками розподілені торговельні площі магазину «[INFO]» пропорційно їх часткам та уповноважено голову КП укласти довгострокові договори оренди з засновниками до виділу в натурі. Оскільки кошти, які нею внесені до фонду КП «Універмаг», є коштами подружжя, а вона не займається підприємницькою діяльністю, тому договір оренди на належні їй площі укладено головою КП з її чоловіком, відповідачем по справі [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013року їй та ще двом засновникам у спільну часткову власність виділена торговельна площа універмагу розміром 165,47кв.м., право власності вона зареєструвала у встановленому законом порядку. Вважає, що виділена їй площа співпадає з площами, які орендує її чоловік, тому з 01.06.2013р. у [PERSON] не було підстав для сплати орендної плати КП «Універмаг». Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.03.2006р. між КП «Універмаг» - орендодавець та ПП [PERSON] - орендар укладено договір оренди нежитлового приміщення № 117, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області [PERSON] за реєстровим номером 1006 (надалі-договір оренди № 117 від 18.03.2006року), відповідно до якого орендар приймає за плату на певний строк торговельну площу в розмірі 16,57м.кв. в приміщенні магазину «[INFO]» під номером [ADDRESS] на першому поверсі; торговельна площа передається орендарю по акту прийому - передачі із вказівкою місця розташування торговельної площі, її площі, з наступним засвідченням акту підписами сторін; додатком до договору є експлікація торговельної площі відповідно затвердженими розмірами і межами. Відповідно до п. 12 вказаного договору оренди за користування торговельною площею орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 21,60грн. за метр квадратний на місяць. Орендна плата здійснюється до 5 числа кожного місяця. У випадку припинення договору оренди орендар зобов'язаний негайно звільнити орендовану площу. (а.с.5-9) Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2009р. по справі № 14/186-09 за позовом КП «Універмаг» до ПП [PERSON] про зобов'язання укласти додаткові договори оренди, яка набрала законної сили, встановлено, що 01.06.2007р. сторонами внесено зміни в п. 12 договору оренди №117 від 18.03.2006р., згідно яким сторони домовились, що з 01.05.2007р. розмір орендної плати дорівнює 29,60грн. за метр квадратний. (т. 1 а.с. 64-68). Дана обставина в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 759, 762 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду. Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав та не оспорював того, що з 01 червня 2013року припинив сплату КП «Універмаг» орендної плати за договором оренди №117 від 18.03.2006р.. Дана обставина підтверджується також довідками про рух коштів КП «Універмаг» за період з 01.06.2013р. по 30.09.2013р., згідно яких дані про надходження коштів на рахунок КП «Універмаг» від [PERSON] відсутні. ( т. 1 а.с.14-27) До позову КП «Універмаг» надано розрахунок, згідно якого у [PERSON] за період з 01 червня 2013р. по 11 серпня 2013р. виникла заборгованість по сплаті орендної плати за договором оренди №117 від 18.03.2006р. перед позивачем в сумі 1154,98 грн. (29,60грн. х 16,57 х 2 місяці + 490,47грн. : 31 х 11 днів) (т. 1 а.с. 4). Наведений розрахунок не оспорюється відповідачем. Крім того, [PERSON] не надано до суду доказів, які б підтверджували сплату ним боргу Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору відповідно до частини другої цієї статті договір найму є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. 08.08.2013р. КП «Універмаг» доведено до відома [PERSON] повідомлення про відмову від договору оренди нежитлового приміщення № 117 від 18.03.2006р. у зв'язку з наявністю заборгованості по орендній платі більш ніж за три місяці і вимога про звільнення орендованих площ до 11.08.2013р. та погашення заборгованості, що підтверджується копією повідомлення № 239 від 08.08.2013р. та копією акту від 08.08.2013р.( т. 1 а.с.28-29) Таким чином, договір оренди № 117 від 18.03.2006року вважається розірваним з 08.08.2013 року. Згідно ст.ст. 785, 795 ЦК України, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору Відповідно до ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2014року по справі № 920/1483/13 за позовом КП «Універмаг» до ФОП [PERSON] про зобов'язання відповідача звільнити орендовані за договором оренди № 117 від 18.03.2006р. торгові приміщення, яка набрала законної сили, судом встановлено, що 09.12.2013р. [PERSON] звільнив спірні приміщення та повернув їх КП «Універмаг», що підтверджено актом повернення об'єкту оренди. (т. 1 а.с. 31-32). Дана обставина в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню та визнається [PERSON]. У зв'язку з несвоєчасним поверненням орендованого майна позивачем відповідно до ст. 785 ЦК України за період з 11.08.2013року по 09.12.2013року [PERSON] нарахована неустойка в сумі 3860,47 грн. (т.1 а.с. 4). Розмір нарахованої неустойки [PERSON] не оспорюється. Щодо доводів відповідача та його представника про те, що з 01.06.2013р. у [PERSON] відсутні підстави для внесення ним орендної плати за користування орендованим майном на користь позивача, а неустойка за несвоєчасне повернення орендованого приміщення не може бути застосована, оскільки у діях відповідача відсутня вина та умисел, суд зазначає наступне. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбних відносинах з 10.06.1985р., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (т.1 а.с. 120) З матеріалів справи вбачається, що КП "Універмаг" створено 22.06.2001р. (т. 1 а.с. 35) Згідно з п. 1.1. статуту КП «Універмаг», у редакції на момент створення кооперативного підприємства, останнє є колективною власністю засновників. Одним із засновників КП «Універмаг» є [PERSON] (т.2 а.с. 81-95) Відповідно до копій свідоцтв про право власності на приміщення магазину [INFO] (перший поверх - 327,4м.кв. та другий поверх 382,7м.кв.) від 28 вересня 2001р. та 02 серпня 2001р. власником приміщень є КП «Універмаг». (т.2 а.с. 112-113) Відповідно до протоколу № 13 від 18.03.2005року, загальними зборами співзасновників КП "Універмаг" проведений розподіл торгівельної площі першого та другого поверхів приміщення магазину «[INFO]» між співзасновниками згідно з їх внесками до статутного фонду. (т.2 а.с. 1-11) На загальних зборах засновників КП «Універмаг» від 27.01.2006р. вирішено надати право голові правління КП «Універмаг» укладати довгострокові договори оренди з бажаючими засновниками, чи додаткові угоди до діючого договору оренди, всім бажаючим засновникам на торгівельну площу згідно внеску до статутного фонду (до виділення майнової частки) на будь-який термін, але не більше ніж на 20 років, що підтверджується копією протоколу № 24 від 27.01.2006року. (т.1 а.с. 192-198) Як пояснила в судовому засіданні третя особа [PERSON], вона не займалась підприємницькою діяльністю, тому договір оренди №117 від 18.03.2006р. був укладений між її чоловіком - ПП [PERSON] та КП «Універмаг», відповідно до протоколу № 13 від 18.03.2005р. та протоколу № 24 від 27.01.2006р.. Відповідно до рішення апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до КП "Універмаг" про виділ в натурі майнового паю у зв'язку з виходом з кооперативу (номер провадження 22-ц/788/90/13), позов було задоволено та виділено в натурі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рахунок майнових паїв 165,43 кв.м. загальної площі нежитлового приміщення КП "Універмаг", що знаходиться по [ADDRESS] згідно з варіантом № 1 повторної будівельно-технічної експертизи № 02/02 від 18.04.2013року, визнавши за ними право спільної часткової власності на це нерухоме майно; [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язано встановити перегородку, як зазначено в Додатку №1, обладнати приміщення №2а, площею 36,8 кв.м, замість віконного отвору в приміщенні торговельної зали №5 обладнати дверний отвір для виходу на [ADDRESS], як зазначено в Додатку №1, встановити двері з пристроями самозачинення та ущільнення в притулах, відчинити зачинений дверний отвір для виходу на вулицю зі сходової клітини №4 першого поверху та обладнати другий евакуаційний вихід. (т.1 а.с. 104-106, 165-181) У період з 01.06.2013року по 09.12.2013року, за який заявлено позовні вимоги, рішення апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013року набрало законної сили, та було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014року. (т.2 а.с. 119-122) 03.07.2013року за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності (розмір частки 35/100) на нежитлові приміщення загальною площею 165,43 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи. (т.1 а.с. 107-109) Відповідач [PERSON] пояснив, що саме з моменту набрання законної сили рішенням апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013р., вважає, що орендодавець по договору оренди № 117 від 18.03.2006р. змінився з КП «Універмаг» на [PERSON], а оскільки вони подружжя, то втратило сенс питання про сплату оренди за торгові площі. Однак дана обставина спростовується його ж діями по добровільному звільненню орендованих площ 09.12.2013року та поверненню їх КП «Універмаг», як було встановлено судом вище та підтверджується матеріалами справи. (т.1 а.с. 31-32, 209-210, т.2 а.с. 115-116) З матеріалів справи вбачається, що торгові площі, які виділені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення апеляційного суду Сумської області від 30.05.2013р. не співпадають з предметом договору оренди нежитлового приміщення № 117 від 18.03.2006р., розташування та розміри якого зазначено в експлікації до договору. (т.1 а.с. 9, 178, 187-188, 208) Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що розподіл в натурі між нею, [PERSON] та [PERSON] 165,43 кв.м. загальної площі першого поверху нежитлового приміщення КП "Універмаг", що знаходиться по [ADDRESS], яке перебуває у їх спільній частковій власності, не проводився. Рішення суду від 30.05.2013р. в частині зобов'язання вчини дії по переобладнанню не виконано. Відповідно до ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. З огляду на викладене, враховуючи умови п. 3 договору оренди № 117 від 18.03.2006р., відповідно до яких торговельна площа передається із вказівкою місця розташування та її розміру, суд вважає доводи [PERSON] про зміну власника орендованої ним торговельної площі безпідставними. Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 02.09.2014року по справі N 3-85гс14. Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б підтверджували, що [PERSON], як сторона договору оренди № 117 від 18.03.2006р., на виконання вимог п. 99 цього договору та ст. 785 ЦК України вчиняв дії щодо негайного звільнення орендованих приміщень до 11.08.2013р., чи існування обставин, які унеможливлювали вчинення цих дій до 09.12.2013р., відповідачем до суду не надано. Таким чином, суд вважає доводи відповідача про відсутність його вини в простроченні повернення орендованого майна та неправомірності нарахування позивачем відповідної неустойки - необґрунтованими. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушив умови договору оренди № 117 від 18.03.2006р. щодо своєчасної сплати орендної плати за період з 01.06.2013р. по 11.08.2013року та прострочив строк звільнення орендованої торговельної площі, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи відповідача та його представника про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства суд розцінює критично з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15.12.1995р. та припинив підприємницьку діяльність 17.07.2014 року за власним рішенням, що підтверджується матеріалами справи. (т. 1 а.с. 37, 126) . Відповідно до ухвали Господарського суду Сумської області від 17.11.2014року по справі № 920/1765/14 за позовом КП «Універмаг» до ФОП [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості, в тому числі по орендній платі в сумі 1154,98грн. відповідно до договору оренди № 117 від 18.03.2006р. та неустойки, провадження у справі припинено в порядку ст. 80 ГПК України у зв'язку з припиненням діяльності [PERSON] як суб'єкта господарювання. (т.1 а.с. 74-75). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо застосування строків позовної давності по стягненню грошових коштів, суд виходить з наступного. Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] 19 лютого 2014року прийняв рішення про припинення підприємницької діяльності, встановив строк для заявлення кредиторами вимог до 20.04.2014року, державна реєстрація припинення здійснена 17.07.2014р., що підтверджується матеріалами справи. (т.1 а.с. 130-131, 133, т.2 а.с. 36-37). У період прийняття [PERSON] рішення про припинення підприємницької діяльності та визначення строку для звернення кредиторів обов'язки фізичної особи - підприємця за зобов'язаннями, пов'язаними з припиненням її підприємницької діяльності, були визначені ст. 50-1 ЦК України, яка діяла на той час. Відповідно до частини першої цієї статті фізична особа - підприємець письмово повідомляє державного адміністратора, кредиторів про прийняте рішення щодо припинення її підприємницької діяльності, порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог, що не може становити менше двох і більше трьох місяців з дня опублікування повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності. Як зазначалося вище, повідомленням № 239 від 08.08.2013р. КП «Універмаг» заявлена вимога до [PERSON] про звільнення орендованих площ до 11.08.2013р. та погашення існуючої заборгованості по сплаті орендної плати за червень - серпень 2013року.( т. 1 а.с.28-29) Таким чином, [PERSON] було відомо про наявність заборгованості перед КП «Універмаг», однак доказів, які б підтверджували, що він належним чином повідомив КП «Універмаг» про припинення його підприємницької діяльності та строк заявлення кредиторами вимог, матеріали справи не містять. З матеріалів справи вбачається, що дана обставина стала відомою позивачу під час судового розгляду у Господарському суді Сумської області справи № 920/1765/14 за позовом КП «Універмаг» до ФОП [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості. (т.1 а.с. 74-75). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зазначено, що частиною другою статті 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки в разі невиконання останнім обов'язку щодо повернення речі. Початок перебігу позовної давності за відповідною вимогою визначається за загальним правилом частини першої статті 261 названого Кодексу (з дня, наступного за тим днем, коли мало бути виконано зобов'язання щодо повернення речі). Відповідна неустойка є самостійним заходом майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, і тому щодо неї застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Інші доводи , викладені в запереченнях [PERSON] та його представника [PERSON], не спростовують висновків суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до матеріалів справи позивачем при зверненні до суду надано платіжне доручення про сплату судового збору на суму 243,60грн. (т. 1 а.с. 1) Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved