Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

22.10.2015 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 5 червня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, Вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Тривалий час в сім'ї панувала нестерпна атмосфера, мали місце постійні сварки, сім'ї фактично не існувало. У зв'язку із цим вона з дітьми 1 вересня 2015 року поїхала з будинку, де проживала разом з чоловіком, за адресою: [ADDRESS], та подала позовні заяви про розірвання шлюбу й стягнення аліментів з Відповідача на утримання сина до Охтирського міськрайонного суду. Коли Позивач виїздила з с. Веселий Гай на постійне місце проживання до м. Охтирки, завчасно повідомила про це Відповідача, і він не заперечував. З будинку, де проживала, присутності Відповідача забрала всі свої речі та речі дітей. Відповідач цьому також не перешкоджав. Вона повідомила його, що буде жити з дітьми у своєї матері, ніяких заперечень на це у відповідача не викликало. Починаючи із 1 вересня 2015 року вона проживає з дітьми у своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Також була досягнута домовленість між сторонами про те, що їхній син [PERSON] буде переведений з Височанського НВК, до якого він був приписаний, до ЗОШ №9 1-11 ступеня, м. Охтирки, для продовження навчання. Між сторонами була досягнута домовленість про те, що відповідач буде забирати сина до себе на вихідні. Кожну п'ятницю Відповідач забирав сина до себе та привозив його до неї у неділю. З 1 вересня 2015 року син [PERSON] почав відвідувати ЗОШ №9 м. Охтирки. 13 жовтня 2015 року близько 16:00 год. Відповідач без погодження з Позивачем з двору будинку за місцем їхнього проживання забрав сина [PERSON] до себе. З того часу вона не бачила свого сина, тільки кілька разів спілкувалась із дитиною по телефону. Відповідач на свій розсуд дозволяє їй спілкуватись із сином по телефону, часто відмовляючи і в цьому. На її вимогу повернути сина до матері Відповідач відповідає відмовою. Це і змушує її звернутись до суду. Вона проживає з дітьми в будинку її матері. Будинок площею 109,9 м2, маються всі комунікації. На подвір'ї утримується підсобне господарство: кури, кролі. В будинку виділена окрема кімната для сина площею 22,10 м2, створені всі умови для його повноцінного життя та навчання: стіл, ліжко, маються комп'ютер, іграшки, книжки. Дитині забезпечені повноцінне харчування та умови для відпочинку. [PERSON] почав відвідувати спортивну секцію легкої атлетики в школі, йому це дуже подобалось. Позивач має постійне місце роботи, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання, не притягувалась до адміністративної та кримінальної відповідальності, на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Між матір'ю та сином існують тісні родинні відносини. Відповідач раніше був засуджений, до 2008 року зловживав спиртними напоями, потім «закодувався», вів спосіб життя, який не може слугувати прикладом для сина: влаштовував постійні сварки, тривалий час не був вдома, повертаючись пізно вночі. Відповідач не працює, не має самостійного доходу, проживає сам, не вміє приготувати повноцінну їжу для дитини. Із огляду на викладене прохала повністю задовольнити заявлені нею вимоги. Відповідач 10.12.2015 р. звернувся до суду із зустрічним позовом прохаючи визначити місцем проживання малолітнього сина разом із ним по [ADDRESS].. Вимоги мотивував тим, що 13.10.2015 р. за погодженням із [PERSON] взяв до себе сина [PERSON] погостювати. На наступний день син заявив, що не хоче повертатися до матері, що хоче жити із ним та категорично відмовився їхати до м. Охтирки. Він відразу повідомив про це дружину, яка заявила, що забере сина за грошову винагороду в розмірі 3000 грн. та новий плазмовий телевізор. Така відповідь дружини його шокувала. Він зрозумів, що сином вона тільки спекулює для особистого збагачення. Материнських почуттів до сина у неї немає. І в той же день вирішив, що син буде жити із ним, тим більше, що у них склалися дуже добрі стосунки, він тягнеться до нього та дуже любить. Після цього він попросив дружину надати особисті речі сина, але вона відмовила. Крім того, син не пішов до школи і це його дуже турбувало. Він поїхав до Охтирської ЗОШ № 9 з метою забрати документи на сина і влаштувати його до Височанської школи, аби дитина не гаяла часу та не сиділа вдома, а займалася навчанням. Мати дитини заборонила в школі віддавати документи, не переймаючись, що дитина не відвідує навчання. Особисто з дитиною вона не спілкувалася та не хотіла спілкуватися. Лише подала позовні заяви про розлучення та про стягнення аліментів. Згодом йому вдалося забрати документи на дитину із Охтирської ЗОШ № 9 та подати їх до Височанського НВК. Починаючи із 02.11.2015 р. [PERSON] навчається у 1 класі Височанського НВК: загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - дошкільного навчального закладу Охтирської районної ради, Сумської області. [PERSON] народився і прожив все своє поки що семирічне життя у [ADDRESS]. Він проживав і проживає у його будинку, в якому робив свої перші кроки та пізнавав світ. Саме тут він пішов до дитячого садочку і у нього з'явилися друзі, з якими він постійно грав та розвивався. Саме це оточення він полюбив і вважає своїм рідним. Він почуває себе впевнено і розкуто. Любить допомагати батькові по-господарству, майструвати, знає де що лежить. У нього завжди гарний настрій, він залюбки ділиться своїми думками та емоціями. [PERSON] дуже прив'язаний до нього. Щодо стосунків матері із сином, то тут навпаки. Дитина не має ніякого контакту з матір'ю, яка намагалася ввести суд в оману, вказавши у позові, що між нею та сином існують тісні родинні відносини. Сама [PERSON] не спілкується із сином і не намагається цього робити. [PERSON] не бажає спілкуватись із матір'ю, контакту між ними не було. Він навіть намагався уникнути присутності матері. Із 2012 року [PERSON] був вихованцем дошкільної групи Височанського НВК. Згідно довідки № 256 від 12.11.2015 р., виданої даним закладом, він проявляв інтерес до життя та навчальної діяльності дитини, з'являвся на батьківські збори. Крім того, батько умів організовувати дозвілля хлопця і є авторитетом для сина, адже [PERSON] хоче бути схожим на батька та із задоволенням ділиться своїми враженнями про те, як він проводить вільний час із батьком. Крім того, враховуючи те, що [PERSON] категорично відмовився повертатися до матері та ходити до Охтирської ЗОШ № 9, він постарався якнайшвидше, з урахуванням перепон з боку матері дитини, включити [PERSON] у навчальний процес і вже із 02.11.2015 р. той пішов до школи. Він забезпечив для [PERSON] належні умови для проживання та навчання. Після школи із ним займається вдома вчителька початкових класів, яка знаходиться на пенсії і з якою він додатково проводить навчання. Крім того, він ходить на хореографічний гурток. У нього багато друзів. Тобто, батько забезпечив всі умови для всебічного розвитку дитини. [PERSON] не проявила себе хорошою матір'ю по відношенню до [PERSON], що підтверджується повною відсутністю зв'язку між ними. Життя з матір'ю не піде на користь дитині. [PERSON] відвідував Охтирську ЗОШ № 9 півтора місяці, і мати жодного разу не з'явилася у школі, не поцікавилася успіхами дитини. Вважає, що з матір'ю [PERSON] не отримає належного виховання та освіти. Це підтверджується і тим, що у [PERSON] є старша донька [PERSON], вихованням якої займалася не мати, позивачка по справі [PERSON], а бабуся. Саме з бабусею [PERSON] проживала. З 01.09.2008 р. [PERSON] навчалася в Охтирському коледжі Сумського національного аграрного університету, але його не закінчила і була відрахована у січні 2011 року. Таким чином, спеціальної освіти [PERSON] так і не здобула. Мати її цим не переймалася. Саме такі факти характеризують [PERSON] як матір. Він має власне житло у селі. В [PERSON] є окрема кімната, робоче місце, диван, шафа. Він придбав йому все необхідне для навчання - одяг, канцелярію. А от у [PERSON] немає свого житла. Вона проживає у своєї матері, яка ніби то надала згоду на проживання [PERSON] з дітьми, але, по-перше, може змінити своє рішення, по-друге, це не вирішує питання з житлом. Позивачка до сих пір залишається без житла і не може його гарантувати для проживання з дітьми. Її мати одного разу вже виганяла її з будинку. Він же працевлаштований. Працює на посаді кочегара у Височанському сільському будинку культури на постійній основі. Крім того, тримає підсобне господарство. Розводить птицю, робить консервацію. [PERSON] ж ніде не працює та не має ніякого постійного доходу. За місцем проживання він характеризується позитивно. Щодо характеристики матері, просить суд взяти до уваги, що вона перебувала на «Д» обліку в Охтирському тубдиспансері з 1998 по 2006 рік, оскільки захворіла на туберкульоз, а він не хотів би, щоб дитина була під загрозою захворювання на туберкульоз. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю із підстав викладених у позовній заяві, зустрічні позовні вимоги не визнають. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та повністю підтримали заявлені відповідачем зустрічні позовні вимоги. Представники органу опіки та піклування Охтирської міської ради та служби у справах дітей Охтирської РДА в судовому засіданні поклали вирішення позовних вимог на розсуд суду. При цьому пояснили, що той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Крім того, і дитина має право на піклування обох батьків. Просили при винесенні рішення врахувати думку дитини при визначенні її місця проживання. Представники органу опіки та піклування виконавчого комітету Височанської сільської ради, Охтирського р-ну, Сумської обл. у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Надали суду письмову заяву, де прохали провести розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення сторін, представників органу опіки та піклування, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги матері [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з огляду на наступне. Так судом встановлено, що сторони мають сина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 22 вересня 2009 року, видане виконкомом Височанської сільської ради, Охтирського району, Сумської області. Крім того, позивачка має старшу доньку [PERSON], [INFO] Батьком дитини у свідоцтві про народження зі слів матері записаний [PERSON]. 5 червня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 5 червня 2010 року, виданим виконкомом Височанської сільської ради, Охтирського району, Сумської області. Як було встановлено у судовому засіданні і це не заперечували сторони, позивачка [PERSON] із сином [PERSON], та старшою донькою [PERSON], 1 вересня 2015 року поїхала з будинку, де проживала разом з чоловіком, за адресою: [ADDRESS], у будинок матері в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] залишився в селі проживати сам за вищезазначеною адресою. [PERSON] був переведений з Височанського НВК, до якого він був приписаний, та влаштований на навчання до ЗОШ №9 1-11 ступеня, м. Охтирки. Однак відповідач [PERSON] 13.10.2015 р. забравши його погостювати додому в подальшому матері так і не повернув. Із цього часу [PERSON] проживає окремо від матері та сестри разом із батьком та починаючи із 02.11.2015 р. переведений до Височанського НВК де і продовжує навчання. За місцем навчання [PERSON] відвідує шкільну бібліотеку, є активним читачем, відвідує групу продовженого дня, де займається вишиванням стрічками, відвідує хореографічний гурток. На даний час між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] разом із одним з батьків. Мати дитини, позивачка [PERSON] на даний час не працює, отримує матеріальну допомогу як одинока матір, раніше (до жовтня 2015 р.), працювала медичною сестрою в КЗ Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2», за місцем попередньої роботи характеризувалась із позитивного боку, до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Починаючи із 01.12.2015 р. [PERSON] перебуває на обліку у Охтирському МРЦЗ як безробітна. У період часу із 1998 по 2006 роки [PERSON] перебувала на обліку в Охтирському тубдиспансері із приводу туберкульозу легень. Проте знята із обліку у зв'язку із вилікуванням. На даний час [PERSON], як зазначено вище, разом із донькою та матір'ю проживає у благоустроєному будинку матері в [ADDRESS]. У матеріалах справи мається нотаріально посвідчена письмова згода матері позивачки на проживання у її будинку доньки разом з онуками. Відповідач [PERSON], як зазначено вище, на даний час мешкає разом із сином у будинку по [ADDRESS]. Зазначений будинок згідно правовстановлюючих документів належить його померлій матері [PERSON], спадщину на який він до цього часу не оформив. Починаючи із 18.11.2015 р. [PERSON] працює на посаді кочегара у Височанському СБК, проте має незначний трудовий стаж. За місцем проживання та роботи він характеризується на даний час позитивно. На обліку у наркологічному диспансері не перебуває. Раніше він був засуджений - 10.03.1999 р. Охтирським р/с за ч. 3 ст. 222 КК України та 06.04.2001 р. за ст. 103, ч. 1, ст. 215-3, ст. 222 ч. 3, ст. 206 ч. 2 КК України. Згідно постанови Конотопського міського суду, Сумської обл. від 25.06.2003 р. звільнений умовно достроково. На даний час судимості погашені у встановленому законом порядку. Згідно наданих суду навчальним закладом довідок, обидві сторони брали активну участь у вихованні сина, проявляли інтерес до його навчальної діяльності, забезпечували необхідними речами, організовували дозвілля, з'являлись на батьківські збори, і т. ін.. Крім того, обидві сторони мають старших дітей від інших шлюбів. Так [PERSON] має доньку [PERSON], яка навчалась у Охтирському коледжі СНАУ. Проте 26.01.2011 р. була відрахована за власним бажанням. Відповідач [PERSON] має старшу доньку [PERSON], [INFO] на утримання якої із нього стягувались аліменти на користь її матері у розмірі ? частини його заробітку щомісяця. Станом на червень 2012 р. заборгованість по сплаті аліментів становила 15408.70 грн. Проте згідно постанови державного виконавця від 17.06.2014 р. виконавче провадження було закрите на підставі п. 6, ч. 1, ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Як стверджує у судовому засіданні відповідач та надав покази як свідок його брат [PERSON], майнові питання із старшою донькою були урегульовані шляхом надання коштів на придбання їй житла. Згідно наданих суду на дослідження актів обстеження житлових умов проведеними обстеженнями за місцем проживання обох батьків встановлено наявність належних умов для проживання та належного утримання дитини. Орган опіки та піклування Охтирської РДА дійшов висновку що враховуючи вік дитини слід заслухати думку малолітнього [PERSON] та надати відповідну оцінку його поясненням щодо визначення подальшого місця проживання. Орган опіки та піклування Охтирської міської ради також дійшов висновку що враховуючи вік дитини слід заслухати та врахувати думку малолітнього [PERSON] та надати відповідну оцінку його поясненням щодо визначення подальшого місця проживання разом із одним із батьків. Допитаний як свідок брат позивачки [PERSON] показав, що сторони прожили близько 15 років, але спільне життя у них не складалось. Він декілька разів забирав сестру від чоловіка додому так як той застосовував відносно неї фізичну силу. Також перевозив речі 01.09.2015 р., коли вона востаннє поїхала із дітьми від нього. Відповідача характеризує як такого що не бажає працювати. Раніше відповідач зловживав алкогольними напоями та на даний час «закодувався». На даний час відповідач налаштовує дитину проти своєї матері. Допитана як свідок вчитель початкових класів Височанського НВК [PERSON] показала, що хлопчик на даний час навчається у їхньому закладі. Характеризує його з позитивного боку. До школи навідуються обоє батьки, проте кращий контакт у [PERSON] наразі із батьком. Із матір'ю він уникає спілкування. Він виявляв бажання проживати у селі. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що відповідача знає із 2004 р.. Разом із ним раніше їздив на заробітки. Характеризує його із позитивного боку. Має дачу у цьому селі і [PERSON] разом із сином приїжджав до нього допомагати. Стверджує, що у батька із сином дуже гарні стосунки. Допитаний як свідок брат відповідача [PERSON] показав, що із братом підтримує добрі стосунки. По декілька разів на рік навідував брата. У нього складалось враження що у сімї були нормальні стосунки. Стверджує, що його брат любить сина і має можливість належним чином ним опікуватись. [PERSON] не бажає проживати із матір'ю. Підтвердив відсутність власних претензій на спадковий будинок, де проживає брат. Допитаний як свідок односелець відповідача [PERSON] охарактеризував відповідача із позитивного боку. Зазначив, що у сім'ї сторін двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідач завжди визнавав [PERSON] як свою доньку. Підтверджує, що хлопчик багато часу проводив із батьком і тягнеться до нього. [PERSON] у судовому засіданні в присутності психолога - педагога виявив небажання спілкуватись із матір'ю та старшою сестрою, а бажає жити із татом. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ст. 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоди, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Ч. ч. 1 - 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст. 9 вказаної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У преамбулі Конвенції про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Згідно із роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. З огляду на викладене суд виходить із того, що наявна конфліктна ситуація між батьками порушує розпорядок життя дитини, що дає підстави вважати можливим наявність негативного впливу на її розвиток. Суд вважає, що в таких обставинах поведінка батька дитини як така, що мотивується з його боку небажанням самої дитини жити з матір'ю, не відповідає інтересам дитини, ізольованої від матері. Той факт, що дитина відмовляється спілкуватись та проживати із матір'ю є наслідком стороннього впливу на неї, що неприпустимо із огляду на її вік та рівень розвитку. Тому суд не погоджується із висновками органів опіки про те, що визначальною при вирішенні питання про визначення місця проживання хлопчика має бути її думка. Суд не приймає до уваги доводи батька про відсутність у матері материнських почуттів та бажання і можливості належним чином виховувати та утримувати дитину, оскільки зазначені обставини повністю спростовуються вищенаведеними доказами. Відсутні будь-які підстави ігнорувати вимоги закону щодо права матері та дитини на спілкування та право матері на виховання свого сина. Зазначене свідчить про необхідність передання дитини на виховання матері, відносно якої відсутні докази про наявність виняткових обставин, за яких малолітню дитину слід розлучити з матір'ю. Враховуючи відносини, що склались між сторонами та між кожним з батьків і дитиною,за яких є безсумнівною та обставина, що дитина ізольована від матері, і у неї за такої умови буде сформоване певне відношення до матері, в тому числі і відвикання, суд вважає, що батько дитини з врахуванням її інтересів не сприяє використанню всіх можливостей до налагодження зв'язку дитини і матері. Надані позивачем докази не свідчать про те, що за умови визначення місця проживання дитини з матір'ю та надання матері можливості виховувати та доглядати сина, дитина матиме гірші, ніж у батька, умови для її утримання та виховання. Наявність у позивача у користуванні будинку та кращого, на його думку, матеріального стану з точки зору забезпеченості, не можуть бути підставою для залишення дитини з ним та позбавлення дитини можливості виховуватись матір'ю, відносно якої відсутні виняткові обставини, які б давали підставу для визначення місця проживання дитини не з нею, а з батьком. З огляду на зазначене суд прийшов до висновку про те, що в справі відсутні передбачені Декларацією про права дитини виняткові обставини, за яких малолітню дитину, слід розлучити з матір'ю, а тому слід визначити місце проживання дитини з матір'ю, щодо якої не доведено її байдужість та негативне ставлення до дитини та відсутні такі виняткові обставини. Також, враховуючи вік дитини, за умови, коли її батьки припинили спільне проживання, ізолювання її від матері протягом тривалого часу може потягти за собою забування дитиною матері, що є порушенням інтересів дитини і суперечить їм. Суд вважає, що мати дитини, відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, надала достатньо доказів тому, що вона бажає реально виховувати дитину, постійно доглядати та спілкуватись з нею, в належному обсязі виконувати материнські обов'язки по вихованню сина, що між нею та дитиною існує позитивний емоційний зв'язок. Посилання відповідача на те, що позивачка мало робить спроб зустрітись з дитиною, є безпідставними, з огляду на взаємовідносини, що склались між сторонами, та того, що дитина зараз знаходиться у відповідача. Суд також враховує і те, що останнім часом дитина не має можливості зустрічатись з матір'ю без присутності батька, та обставина, що дитина один на один не залишається з матір'ю свідчить про обмеження їх у спілкуванні один з одним, хоча це не мотивовано певною поведінкою матері, яка б викликала необхідність контролювати зустрічі матері з дитиною, а тому немає підстав вважати, що такі зустрічі відповідають інтересам дитини. Реальні обставини поведінки батьків дитини свідчать про те, що мати обмежена у виконанні своїх материнських обов'язків. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved