Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Прокурор Камянського району в інтересах держави в особі [PERSON] РДА звернувся до Камянського райсуду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] ЦРЛ про стягнення витрат на лікування, посилаючись на те, що 31.12.2013 р., близько 16 год. [PERSON] керуючи автомобілем VOLKSWAGEN, д. н. СА 6800 АН, рухаючись по вул. Перемоги в м. Кам'янка в напрямку с. Вербівка, наближаючись до заокруглення дороги, що біля магазину "Люкс", порушуючи вимоги п. п. 2.3 б), 12.1 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, при цьому не вжив заходів щодо її зменшення, що призвело до заносу автомобіля виїзду його на узбіччя та скоєння наїзду на пішохода [PERSON]. В результаті ДТП пішохід [PERSON], отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забиттям головного мозку тяжкого ступеню та субарахноїдальним крововиливом, яка отяготилася глибоким лівобічним геміпарезом, які згідно висновку експерта № 034 від 17.02.2014 року за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких. Обвинувачений [PERSON] вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся. Підтвердив, що вчинив злочин за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснив, що 31 грудня 2013 року він, керуючи автомобілем, допустив ДТП внаслідок якої завдав потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Повністю відшкодував матеріальні збитки, надавав їй матеріальну та фізичну допомогу. Слідчим СВ Камянського РВ УМВС України в Черкаській області 01.01.2014 до ЄРДР по даному факту внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК Україні за № 12014250170000002 та в подальшому перекваліфіковано з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Камянського райсуду Черкаської області від 04.06.2014 р. у справі № 696/827/14-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття призначеного основного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в [PERSON] ЦРЛ з 31.12.2013 р. по 21.01.2014 р., тобто протягом 21 ліжко/днів. Згідно довідки [PERSON] ЦРЛ № 01-09/208 від 03.03.2015 р. на її лікування затрачено кошти в сумі 2102,25 грн. Витрати [PERSON] ЦРЛ на лікування потерпілої відповідачем добровільно не відшкодовані, тому просить стягнути їх в примусовому порядку. Прокурор Іщенко Т. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення, про що подав письмову заяву, вказавши, що буде сплачувати дані витрати частками через державного виконавця. Представник третьої особи [PERSON] ЦРЛ в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Камянського райсуду Черкаської обл. від 04.06.2014 р. [PERSON] визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки відповідно до ст. 76 КК України. В ході розгляду кримінального провадження справи судом встановлено, що 31.12.2013 р., близько 16 год. [PERSON] керуючи автомобілем VOLKSWAGEN, д. н. СА 6800 АН, рухаючись по вул. Перемоги в м. Кам'янка в напрямку с. Вербівка, наближаючись до заокруглення дороги, що біля магазину "Люкс", порушуючи вимоги п. п. 2.3 б), 12.1 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, при цьому не вжив заходів щодо її зменшення, що призвело до заносу автомобіля виїзду його на узбіччя та скоєння наїзду на пішохода [PERSON]. В результаті ДТП пішохід [PERSON], отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забиттям головного мозку тяжкого ступеню та субарахноїдальним крововиливом, яка отяготилася глибоким лівобічним геміпарезом, які згідно висновку експерта № 034 від 17.02.2014 року за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких. Обвинувачений [PERSON] вину у вчинені злочину визнав повністю, щиро розкаявся. Згідно зі ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи із фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць у якому проводилось лікування на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно довідки [PERSON] ЦРЛ від 03.03.2015 р. № 01-09/208 вартість лікування в терапевтичному та неврологічному відділенні [PERSON] ЦРЛ потерпілої [PERSON] за період з 31.12.2013 р. до 21.01.2014 р. складає 2102 грн. 25 коп., з розрахунку 100 грн. 11 коп. за 1 ліжко-день. Відповідно до ст. 121 Конституції України повноваження по здійсненню захисту інтересів держави, в тому числі шляхом представництва її інтересів в суді покладено на органи прокуратури України. Відповідно до ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурором від імені держави процесуальних та інших повноважень, направлених на захист в суді інтересів держави. Конституційний суд України в рішенні від 08 квітня 1999 № 3-рп/99 визначив, що прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави. Оскільки відповідач визнав позов та наведеними вище письмовими доказами підтверджується сума витрат на лікування потерпілої [PERSON] у [PERSON] ЦРЛ, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі 1206 ЦК України, ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру",

Outcome: approved