Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що 24.02.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального Колейчиком В.В. був вчинений виконавчий напис № 2301 про звернення з нього стягнення, як з боржника за кредитним договором № 143001 від 01.02.2013, укладеним з ПАТ «Терра Банк», правонаступником всіх прав та обо`язків якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 1/08 від 14.08.2013 є ТОВ «Трансмед-Трейд», у свою чергу, правонаступником прав та обов`язків якого на підставі Угоди про заміну сторони у договорі відступлення прав вимоги за кредитними договорами № б/н від 26.02.2014 є ТОВ «ВВС-Факторинг», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 4/09 від 04.09.2014 є ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 17/11.17 від 17.11.2017 є ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Груп", заборгованості в розмірі 46 788,86 грн. за період з 17.11.2017 по 10.12.2019. Позивач вважає, що приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. не мав підстав вчиняти виконавчий напис, оскільки сума заборгованості за кредитним договором є спірною та на момент вчинення спірного виконавчого напису з дня виникнення у стягувача за виконавчим провадженням права вимоги минуло більш як три роки. Крім того, він не отримував від відповідача письмової вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, а нотаріусом під час вчинення виконавчого напису не перевірено надіслання такої вимоги і отримання її боржником, тобто у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, суми штрафних санкції та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Вказане унеможливило подання ним нотаріусу своїх заперечень щодо вчинення виконавчого напису. Враховуючи наведене, позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, а отже таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 03.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву у визначений судом строк. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 01 лютого 2013 року між позивачем та ПАТ «Терра Банк» укладено кредитний договір № 143001 про надання кредиту у сумі 11 000 грн., строк кредитування з 01.02.2013 по 01.02.2014 (включно). В результаті неодноразового відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором кінцевим стягувачем є ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп». 24 лютого 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В.вчинено виконавчий напис №2301 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» суми заборгованості у розмірі 46 788,86 грн., яка утворилася за період з 17.11.2017 по 10.12.2019 і складається з наступного: 11 164 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 35 624,51 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 0,35 грн. - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. 04.03.2020 відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса та того ж дня накладено арешт на кошти боржника [PERSON] . Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п.19 ст.34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п.3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до пунку 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З кредитного договору № 143001 від 01.02.2013, укладеного між позивачем та ПАТ «Терра Банк» та на підставі якого з позивача стягнуто заборгованість за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса, вбачається, що кінцевим строком дії договору та кінцевою датою остаточного повернення всіх отриманих позичальником кредитних коштів в межах ліміту овердрафту є 01 лютого 2014 року. Загальна позовна давність (зокрема до вимог про стягнення заборгованості за кредитом) встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку із внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами кредитного договору № 143001 від 01.02.2013 позивач (позичальник) мав виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами кожного місяця упродовж строку кредитування (01.02.2013-01.02.2014), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Враховуючи вищевказані норми закону, а також те, що строк дії кредитного договору закінчився 01.02.2014, а виконавчий напис нотаріуса вчинено лише 24.02.2020, тобто через шість років після закінчення строку дії договору, беручи до уваги заперечення позивача щодо стягнення з нього заборгованості за комісією на підставі п. 2.6 кредитного договору, який він вважає несправедливим та таким, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції закону, що діяла на час укладання кредитного договору, суд приходить до висновку, що сума заборгованості, яка підлягає стягненню з позивача (боржника) за виконавчим написом нотаріуса від 24.02.2020 за № 2301 не є безспірною, а з дня виникнення права вимоги стягувача за кредитним договором минуло більше трьох років. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. за реєстраційним № 2301 від 24.02.2020. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved