Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерного банку „Укргазбанк" (ПАТ АБ «Укргазбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №217-08/П-35 від 12.06.2008 року в сумі 24775,03 доларів США та 18900,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно укладеного договору № 217-08/П-35 від 12.06.2008 року ПАТ АБ «Укргазбанк» надав відповідачеві [PERSON] кредит у сумі 31500 доларів США строком до 11.06.2033 року із сплатою 14% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки від 12.06.2008 року було передано у заставу двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки від 12.06.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , згідно з якої поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Далі зазначили, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконувала, несвоєчасно здійснювала оплату обов`язкових платежів за користування кредитними коштами. Заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів станом на 17.03.2015 року становить 24775,03 доларів США, та 18900,40 грн, з яких:- заборгованість по кредиту строкова - 22995 доларів США;- прострочена заборгованість за кредитом - 1567,95 доларів США; - поточна заборгованість за процентами - 160,86 доларів США; - прострочена заборгованість за процентами - 51,22 доларів США; - пеня за невчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 12856,72 грн;- заборгованість по пені за невчасну сплату процентів - 6 043,68 грн. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідачів перед позивачем виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] , поручителем якої є [PERSON] , умов кредитного договору від 12.06.2008 року, а саме порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача Бондар Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги банку підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов не визнали. В наданому суду відзиві на позов зазначили, що [PERSON] дійсно є поручителем [PERSON] по кредитному договору №217-08/П-35 від 12.06.2008 року, укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 31500 доларів США. На підставі Договору поруки від 12.06.2008 року укладеного між ним та ПАТ АБ «Укргазбанк» він зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору № 217-08/П-35. Згідно з п. 3.3.3 вказаного договору позичальник зобов`язується повертати кредит щомісячно періодичними платежами з 1 по 10 число по 105,00 доларів США. У п. 5.1 договору поруки зазначено, що договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Однак відповідач та його представник вважають, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України, а вважають, що в даному випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Так згідно умов кредитного договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11.06.2033 року, сплачуючи частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, а тому разом з установленням строку дії договору сторони також встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань, строк виконання кожного з яких спливає у відповідне число наступного місяця. Тому у випадку неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність по вимогам кредитора до боржника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу і ці правила стосуються також поручителя. Тому відповідно з часу несплати кожного платежу відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Далі вказують, що оскільки з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 217-08/П-35 від 12.06.2008 року, який було додано банком до позовної заяви (а.с. 18-26 т.1), порушення строків сплати щомісячних платежів позичальницею починається з 12.03.2009 року, то саме з цієї дати у банка виникло право вимагати від [PERSON] дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а отже і настав строк виконання зобов`язань, а строк для пред`явлення вимог до поручителя сплинув 12.03.2012 року. (три роки) Позовну заяву про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] було подано ПАТ АБ «Укргазбанк» 12.08.2015 року, тобто із пропуском строку, встановленого договором для пред`явлення вимог до поручителя. Таким чином, на момент подання позову поруку заявника перед ПАТ АБ «Укргазбанк» вже було припинено, а оскаржуваним заочним рішенням від 27.10.2015 року заборгованість з [PERSON] стягнуто неправомірно. Окрім того відповідач та його представник заперечували проти розрахунку заборгованості за кредитним договором. При цьому зазначили, що кредитний договір № 217-08/П-35 від 12.06.2008 року містить умови щодо права банку збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку, які відповідно до чинного законодавства України є недійсними. Пунктом 1.1 та п. 3.1.9, 3.1.10 кредитного договору № 217-08/П-35 від 12.06.2008 року встановлюється розмір відсотків за користування кредитом - 14 % річних, а у разі ненадходження платежів від позичальника у встановлені договором строки, на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти банк нараховує, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п. 1.1 кредитного договору, збільшеної на один процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки, чого банком не зроблено. З розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, вбачається, що банком при визначені розміру заборгованості позичальника неодноразово застосовувалась підвищена процентна ставка (у періоди з 12.03.2009 року по 15.03.2009 року, з 11.09.2009 року по 15.09.2009 pоку; 11.11.2009 pоку; з 11.12.2009 року по 14.12.2009 pоку; з 11.01.2010 р. по 26.01.2010 року и т.д.). Отже, зважаючи, що умови кредитного договору, які визначають можливість застосування підвищеної процентної ставки, є недійсними, такий розрахунок заборгованості не є правильним, оскільки не відповідає умовам чинного законодавства. В зв`язку з цим відбулося одностороннє збільшення обсягу відповідальності поручителя і є додатковою підставою для припинення поруки заявника. Окрім того п. 3.1.10 кредитного договору, яким передбачено застосування підвищеною процентної ставки до простроченої заборгованості, суперечить ст. 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, збільшена процентна ставка та пеня застосовувались одночасно (наприклад, у період з 18.03.2012 року по 10.04.2012 року) Посилаючись на дані обставини, відповідач [PERSON] просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог до нього в повному обсязі в зв`язку з пропуском строку позовної давності. (а.с.38 т.2) В судове засідання на розгляд справи по суті відповідач та його представник [PERSON] не з`явилися, надали суду заяву про слухання справи без участі представника. Позивач надав до суду відповідь на відзив [PERSON] . в якому зазначив, що не погоджуються з доводами [PERSON] щодо порушення строків позовної давності, вважають їх необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству. Так [PERSON] сплачувала платежі за кредитним договором від 12.06.2008 року і станом на березень 2009 року у неї заборгованості не було, оскільки вона була сплачена. Порушення строків сплати щомісячних платежів позичальницею починається з жовтня 2013 року. Щодо непогодження [PERSON] з застосуванням змінюваної процентної ставки та підвищеної процентної ставки до простроченої заборгованості, а також щодо недійсності окремих пунктів договору та неправильності розрахунку, зазначили, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником позиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст. 1056-1 ЦК України. Договором від 12.06.2008 року № 217-08/П-35 викладено графік погашення кредиту, встановлено процентну ставку у збільшеному розмірі за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін. Вищезазначені зміни у вигляді підвищення розміру процентів, тощо були погоджені з поручителем, про що свідчить підписаний договір поруки від 12.06.2008 року. Ураховуючи, що [PERSON] був належним чином ознайомлений з усіма умовами договорів, його аргумент про припинення поруки з підстав зміни умов основного зобов`язання з його згоди, які призвели до збільшення обсягу його відповідальності, є помилковим. Вважають, що даний аргумент [PERSON] повинен бути відхилений. Не відповідають діючому законодавству і доводи [PERSON] щодо застосування підвищеної процентної ставки до простроченої заборгованості. Він вважає це подвійною відповідальністю, що суперечить ст. 61 Конституції України. Тому просили задовольнити вимоги банку в повному обсязі. (а.с.81 т.2) Відповідач [PERSON] та її представники в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання, що зареєстровані у встановленому законом порядку, а тому відповідач є таким, що сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи думку відповідача, викладену в відзиві, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за № 217-08/П-35 від 12.06.2008 року ПАТ АК «Укргазбанк» надав відповідачеві [PERSON] кредит у сумі 31500 доларів США строком до 11.06.2033 року із сплатою 14% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки від 12.06.2008 року було передано у заставу двокімнатну квартиру. Загальною площею 49,6кв.м, житловою площею, 30,00кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.6-16 т.1). Позивач виконав умови вказаного кредитного договору та надав [PERSON] у кредит грошові кошти. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 17.03.2015 року має заборгованість по кредиту перед банком у сумі 24775,03 доларів США, та 18900,40 грн, з яких:- заборгованість по кредиту строкова - 22995 доларів США; - прострочена заборгованість за кредитом - 1567,95 доларів США; - поточна заборгованість за процентами - 160,86 доларів США; - прострочена заборгованість за процентами - 51,22 доларів США; - пеня за невчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 12856,72 грн;- заборгованість по пені за невчасну сплату процентів - 6 043,68 грн.( а.с. 18-26 т.1) Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 18 т.1), який перевірено судом. Відповідно до укладеного договору поруки від 02.08.2006 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , [PERSON] поручився перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором (а.с.17 т.1). Відповідно до п.1. договору поруки, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договоромза № 217-08/П-35 від 12.06.2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та поручителем. У зв`язку з порушенням позичальником графіку погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, банк використав передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України та пунктом 5.2 кредитного договору право на дострокове повернення основного зобов`язання, а саме всієї суми кредиту та нарахованих процентів, шляхом пред`явлення 10.06.2015 року позовних вимог як до позичальника так і до поручителя. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме з цієї дати. Крім того, у вказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що при застосуванні ч.4 ст.559 ЦК України слід враховувати наступні обставини. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК України, передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимогу до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення Договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч. 4 ст. 559 ЦК України застосовуються поняття "пред`явлення вимоги" та "пред`явлення позову", як умови чинності поруки. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (згідно з нормами ГПК України та ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Таким чином, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором має бути пред`явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців: з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Як вбачається з матеріалів справи, саме позовна вимога була пред`явлена банком до поручителя в день, визначений Банком як кредитором для дострокового погашення основного зобов`язання, а саме усієї суми кредиту, а не його часткового платежу, а тому саме пред`явленням позову до суду Банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором. Отже, з огляду на викладене, позовні вимоги Банку до [PERSON] , як поручителя є обґрунтованими та такими, що висунуті з дотриманням норм матеріального права і з врахуванням висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14. Далі, судом встановлено, що строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строк. Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного суду, викладеного в постанові від 22.08.2018 року по справі №2-1169/11, якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Відтак, Банк в даному випадку правомірно звернувся в суд з позовом та не пропустив строк пред`явлення вимог до поручителя, а тому доводи відповідача в цій частині також не ґрунтуються на вимогах закону. Далі стосовно вимог відповідача про неправомірне підвищення в односторонньому порядку процентної ставки банком, то суд вважає, що такі дії вчинені Банком відповідно до встановленої кредитним договором процедури у випадку порушення боржником зобов`язань по кредитному договору і дані умови були погоджені з поручителем при укладанні договору поруки, який він підписав беззастережно. Так не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір (п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і фінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Однак відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Тобто в даному випадку суд погоджується з доводами Банку, що ніякої подвійної відповідальності немає. Далі, відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає стягненню солідарно заборгованість в сумі 24775,03 доларів США та 18900,40грн в межах заявлених позовних вимог. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 3654 грн.

Outcome: approved