Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], власниками якої вони є та зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1996 року їм належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі з 10.08.2013 року. З вересня 2013 року він за місцем реєстрації не проживає, але в добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється. Позивачі просили суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] і зняти його з реєстрації. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, подали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Заяв про відкладання розгляду справи від нього не надходило. З письмової згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 18 грудня 1996 року. Згідно довідки Петрівської сільської ради Красноградського району № 847 від 27.10.2016 року виданої [PERSON], відповідач як член сім"ї зареєстрований в квартирі № 4 будинку№ 7 по вулиці Центральній в сел. Балки Красноградського району Харківської області 10.08.2013 року , але з вересня 2013 року не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності член сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обовязковою умовою\~ \~ для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні\~ \~ протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з вересня 2013 року з власної волі, його речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у листопаді 2016 року. Відповідач не проживає у квартирі позивачів більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у будинку порушує права позивачів як власників на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Щодо вимог про зобовязання зняти відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає ці вимоги передчасними, оскільки за вимогами ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання і в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно до\~ ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial