Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України. У своїй заяві зазначив, що він [INFO] народився в м. Дніпродзержинську, на теперішній час його батьки померли. Він навчався в загальноосвітній школі № 21 в м. Дніпродзержинську, яку закінчив в 1967 році. Потім проживав за адресою: [ADDRESS] . Потім навчався в професійно технічному училищі № 22. Був одружений та має сина [PERSON] , 1973 року народження. В період з 1977 по 1987 рік проживав в [PERSON] в [PERSON] . В 1977 році в перше отримав паспорт громадянина СРСР в Баглійському паспортному столі м. Дніпродзержинська, повторно в 1981 році отримав паспорт СРСР в Красноярському краї та поставлений штам «Україна». З 1987 по 1992 рік працював на Дніпровському металургійному комбінаті ім. Дзержинського\~ час звернення до суду він втратив паспорт колишнього СРСР та не отримав паспорт громадянина України. Також він з січня 1993 року працював в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні № 1 тресту «Дніпродомнаремонт» - монтажником. Перебував на військовому обліку в Дніпродзержинському військовому комісаріаті. З 2015 року він перебуває на обліку як безпритульна особа. Тому просить суд встановити факт постійного проживання його [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час. В судовому засідання заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав, посилався на обставини зазначені в заяві. Представник заінтересованої особи Заводського РВ у місті Кам?янському ГУДМС України в Дніпропетровській області Берковська Л.Г. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволенні заяви.\~ Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він з заявником працював разом з 1985 по 1996 року, після того, як заявник пішов з цеху, він часто його зустрічав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона з заявником працювали разом з 1995 по 1996 роки на ДМК. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона з заявником працювали разом з 1987 по 1992 роки. Вислухавши заявника, заінтересовану особу, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази, суд вважає вимоги заявника такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народився в м. Дніпродзержинську (Кам?янське) Дніпропетровської області, УССР, що підтверджується паспортом СРСР (а.с.11-14). Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] з 1987 по 1992 рік працював на Дніпровському металургійному комбінаті ім.. Ф.Е. Дзержинського (а.с.15), що також підтвердили свідки. Так, на ім?я заявника [PERSON] виданий воєнний білет [NUMBER] , Дніпродзержинським міським воєнним комісаріатом Дніпропетровської області (а.с.18-20). Як вбачається з довідки заявник [PERSON] з 1987 по 1997 рік був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , знятий з реєстраційного обліку за свідоцтвом про смерть, виданим Баглійським відділом РАГС м. Дніпродзержинська 28.03.1996 р. (а.с.25). Як вбачається з відповіді на адвокатський запит до Південного районного у місті Кам?янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області архіву відділу актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , Дніпродзержинська Дніпропетровської області, відсутній (а.с.29). Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 315 ЦІІК України факти які мають юридичне значення встановлюються судом. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 127 Конституції України від 14 березня 2002 року № 4-у/2002 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив: "До громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні в цілому не менше ніж 183 дні у календарному році. Законом України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Згідно ст. 1 Закон України «Про громадянство України», громадянами України безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Відповідно до ст. 46 Постанови Кабінетів Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302\~ «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», заявник для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого подає такі документи: рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Аналізуючи зібрані по справі докази, пояснення заявника та свідка, суд вважає, що вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки останнім було доведено факт проживання його в період з 24 серпня 1991 по теперішній час на території України на законних підставах.

Outcome: approved