Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

06.08.2020 р. позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту її проживання із відповідачем однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю, шляхом стягнення з [PERSON] на її користь компенсації за належну їй Ѕ частину спільного майна подружжя в розмірі 233800 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог, зазначає, що із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу вона проживала, починаючи з 16.04.2007 р., що є датою набрання законної сили рішенням суду про розірвання її попереднього шлюбу, та до 08.12.2015 р. - дня реєстрації шлюбу між сторонами у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах сторонами спільно придбано: 26.04.2007 р. на підставі договору купівлі-продажу за отримані за договором споживчого кредиту автобус «Богдан», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] ; 15.05.2008 р. за договором купівлі-продажу в кредит автомобіль марки ВАЗ-21073, д/н [NUMBER] , та 10.12.2013 р. укладено договір купівлі-продажу кімнати № 5 в гуртожитку «Будівельник» за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно вважає спільною сумісною власністю подружжя та, з огляду на відчуження спірного майна відповідачем без її згоди протягом часу перебування сторін у шлюбі, просить стягнути Ѕ частину його вартості в розмірі 233800 грн. 00 коп. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Позивач зазначила, що з відповідачем вони познайомились в 2006 р. Проживали з ним частково з 2006 р., а разом з її дітьми - з 2007 р. по червень 2020 р. в гуртожитку по [ADDRESS] . Кошти відповідач їй не надавав, оскільки віддавав кошти брату на сплату кредита за автобус. В квітні 2007 р. вони придбали в кредит автомобіль, кошти на який вони позичили у [PERSON] . Разом платили за двома кредитами (за автобус і за легковий автомобіль). Кімнату № 8 в гуртожитку вона придбала сама. Коли розпочався викуп кімнат в гуртожитку, позивач не змогла придбати ще одну, тому кімнату № 5 оформили на відповідача. Відповідач був зареєстрований в с. Тростинка, а потім зареєструвався в кімнаті № 5 в гуртожитку. Коли захворіла донька та вона, то позивач продала кімнату № 8 , витратила кошти на лікування. Коли продавала кімнату № 8 , то письмової згоди у відповідача вона не брала, оскільки він був у рейсі. Обидві кімнати в гуртожитку були викуплені в 2013 р. Відповідач та його представник вимоги позову визнали частково, вказавши на те, що із позивачем дійсно у вказаний період проживали однією сім`єю, проте не мали спільного бюджету, кредитні зобов`язання відповідач виконував сам, кімнату придбав за власні кошти, постійно надавав допомогу позивачці, яка мала двох дітей та отримувала мінімальну заробітну платню, а тому не вважає придбане майно спільною сумісною власністю подружжя. Суд, заслухавши сторони та їх представників, опитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що позивач, починаючи з 04.02.2004 р. та до 22.11.2018 р. була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 24.12.2015 р. Васильківським РВ УДМС України в Київській області (а.с. 15). З огляду тимчасового ордеру на жилу площу в гуртожитку № 8, виданого на підставі Договору оренди № 8 від 01.12.2003 р., сім`я [PERSON] , яка мала право на зайняття житлової площі, складається з: сина [PERSON] , 1994 р.н., та доньки [PERSON] , 1995 р.н. (а.с. 146-147). 05.04.2007 р. рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-803/2007 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 16.04.2007 р. (а.с. 45). 08.12.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Василькіського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 519, після реєстрації якого прізвище " [PERSON] " змінено на " [PERSON] ", що засвідчено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.12.2015 р. (а.с. 46). 17.12.2020 р. у справі № 362/4149/20 рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області, що набрало законної сили 18.01.2021 р., шлюб між сторонами розірвано. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем у поданих до суду заявах та при дачі особистих пояснень по суті позову визнано спільне проживання з позивачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 16.04.2007 р. до 08.12.2015 р. Суд не має сумнівів у достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому такі доказуванню не підлягають. Проте, відповідач факту ведення спільного господарства та бюджету не визнав, а лише зазначив, що періодично допомагав дружині, оскільки мав стабільний дохід, а позивачка отримувала невелику заробітню платню та утримувала двох малолітніх дітей. Викладене підтверджується довідкою Форми ОК5 індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (а.с. 50-52), договором кредиту № 136 від 09.01.2010 р. та договором № 750 від 09.01.2010 р., сукупний обов`язок виплат за якими відповідав розміру отриманого позивачем доходу у вказаний період. Визнання відповідачем факту проживання без реєстрації шлюбу саме по собі не є однозначною підставою для його задоволення, суд повинен дослідити усі обставини справи (ВС/КЦС № 524/10054/16 від 15.07.2020). Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2007 р. [PERSON] подав до УкрСиббанку заявку на отримання кредиту для придбання нового автобуса «Богдан» (а.с. 43). Згідно Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11148462000 від 26.04.2007 р., довідки АТ «УкрСиббанк» від 08.07.2013 р. вих. № 52-2-16-36/53, [PERSON] прийняв, належним чином використав і повернув АКІБ «УкрСиббанк» кредитні кошти в сумі 30178 доларів США в гривневому еквіваленті 152398,90 грн., у забезпечення виконання яких 26.04.2007 р. передав в заставу транспортний засіб марки А-09202, модель «Богдан», 2007 року випуску, колір жовтий, тип ТЗ автобус-D, д/н [NUMBER] , вартість якого погоджено у розмірі 190500 грн. (а.с.17-18, 21-22). 15.05.2008 р., згідно договору купівлі-продажу № 01/15/05/08, [PERSON] придбав автомобіль ЛАДА 21703, кузов [NUMBER] , двигун [NUMBER] , загальною вартістю 58700 грн. За п. 2.1 Договору, покупець зобов`язується провести оплату по цьому договору в наступній послідовності сума 8805,00 грн., що складає 15% ціни товару оплатити в день підписання договору, повну оплату зробити не пізніше 5-ти днів з дня складання цього договору (а.с. 19). Актом вибору автомобіля, додаток № 1 до Договору купівлі-продажу № 01/15/05/08, засвідчено, що покупцем [PERSON] здійснено вибір автомобіля для заключення договору. Як вбачається з довідки № 52-2-16-36/53 від 08.07.2013, станом на 08.07.2013 р. залишок основної кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1134984100 від 22.05.2008 р. складає 0 грн. Договір застави вважається таким, що припинив свою дію (а.с. 21-22, 23). 10.12.2013 р. [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу кімнату [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу кімнати в гуртожитку, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київсьокї області Бобковою І.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2275. Згідно п. 10 Договору, покупець немає у власності іншого придатного для проживання житла. Свідок [PERSON] , який є сином позивачки, суду показав, що він, його сестра та мама проживали в гуртожитку з 2003 р. В 2006 р. позивач познайомила його з відповідачем, якого він вважав вітчимом. В кінці 2006-2007 р.р. вони проживала в селі, а потім відповідач почав проживати разом з ними в гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] . Пізніше вони проживали у двох кімнатах, а саме в кімнаті № 5, проживали він та його сестра, а у кімнаті № 8 була кухня, душова та там проживали мама з вітчимом. Вважає, що автобус, автомобіль та кімната придбані його мамою та вітчимом спільно та є їх спільною власністю. Свідок [PERSON] , який є зятем позивачки, показав, що відповідач з`явився в їх родині в 2006 р. Сторони почали проживати разом у гуртожитку. Про придбання сторонами автобуса та автомобіля в кредит він знає зі слів останніх, які розповідали під час спільних святкувань. Для купівлі автобуса, сторони позичили у нього близько 2000 доларів США, що потім віддали. Також позичали гроші у тещі для купівлі автомобіля "Лада". Про купівлю кімнат в гуртожитку йому нічого не відомо. Сторони проживали разом, разом купували меблі, бойлер, пральну машину, душову кабіну, телевізор. Свідок [PERSON] , яка була сусідкою сторін по справі, суду показала, що позивач з дітьми та першим чоловіком постійно проживали у гуртожитку в різних кімнатах. Потім прийшов жити до гуртожитку відповідач. Точних дат вона не пам`ятає. В кімнаті № 5 гуртожитку сторони робили ремонт, провели воду, потім у них з`явилися дві машини. Спочатку вони проживали разом в кімнаті № 5, а потім відповідач жив там сам. [PERSON] постійно працював на автобусі. Як сторони набули право власності на кімнати, вона не знає. Свідок [PERSON] , який є рідним братом відповідача, суду показав, що відповідач в 2007 р. придбав автобус Богдан за кошти, що були отримані ним з продажу власного житлового будинку і які останній в 2004 р. позичив брату. А саме, в 2004 р. відповідач надав йому 14000 доларів США для придбання мікроавтобуса. Кошти він віддав відповідачу частинами в 2007 р., спочатку 6000, а потім ще 8000 доларів США. Пізніше сторони придбали автомобіль Лада. Кімнату в гуртожитку брат придбав не в шлюбі, позивача при оформленні договору-купівлі продажу спірної кімнати у нотаріуса не було. Потім відповідач подарував йому спірну кімнату як компенсацію за частину квартири, що була отримана ними у спадок після смерті дядька. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (ВС/КЦС у справі № 129/2115/15-ц від 14.02.2018). Для обґрунтування позиції у даній категорії спорів часто використовують і показання свідків, якими можуть бути родичі, сусіди, спільні друзі, тощо. Однак, як зазначає Верховний Суд, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 129/2115/15-ц, провадження № 61-2080св18, постанова Верховного Суду від 24.09.2020 р. у справі № 534/1318/17 провадження № 61-1821 св19). До матеріалів справи відповідачем долучено розписку, згідно якої 10.10.2004 р. [PERSON] отримав від [PERSON] для придбання мікроавтобуса 14000 доларів США, що зобов`язувався повернути на протязі трьох років. [PERSON] 20.04.2007 р. отримав в рахунок погашення боргу 6000 доларів США та 24.08.2007 р. - 8000 доларів США (а.с. 109). Показання свідка [PERSON] щодо надання відповідачу в борг коштів для придбання рухомого майна не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути підставою для визнання такого факту. А тому суд вважає, що презумпція спільності права власності подружжя, що набуте ними у період спільного проживання, не поширюється на автобус «Богдан», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] , придбаний відповідачем за договором кредиту, намір на придбання якого виник у відповідача до заявленого позивачем часу проживання однією сім`єю. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (Постанова Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19). Спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 15.08.2019 р. у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18). Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18). Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповіде положення міститься у постанові КЦС ВС від 28.08.2019 р. № 588/350/15-ц. Враховуючи висловлену Верховним судом у аналогічних справах, суд не вважає належними доказами, що доводять факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, квитанції до прибуткового касового ордеру, оскільки такі не містять інформації про факт здійснення сторонами оплати, а тому не засвідчують факту спільних витрат на утримання житла; договір кредиту № 136 від 09.01.2010 р., умови якого стосуються безпосередньо кімнати [ADDRESS] , в якій була зареєстрована та проживала з дітьми позивачка; договір № 750 від 09.01.2010 р., що не підтверджує участі сторін в утриманні житла та його ремонті; фотокартки, що не мають дати зафіксованої події та обставин такої; залізничні квитки, що також не підтверджують факт їх купівлі за кошти спільного бюджету сторін. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20.02.2012 р. у справі № 6-97цс11). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18). Саме перебування у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 р. у справі № 6-1026цс15). Вирішуючи питання щодо правового режиму майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності (постанова Верховного Суду від 15.06.2020 р. у справі № 359/8985/17, провадження № 61-41967св18); За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК вважати майно (спірний автомобіль) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Позивач, зазначаючи у позові, що спірне майно придбане за спільні кошти сторін, в той же час будь-яких належних та достовірних доказів спільності грошових затрат та/або праці в набутті спірного майна разом з відповідачем не надала. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеністьнабуття сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, а тому вважає, що презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період спільного проживання, не поширюється на рухоме майно, набуте відповідачем на підставі кредитних договорів, доказів спільного погашення яких позвачем не надано, та на нерухоме майно - кімнату № 5 у гуртожитку, що набута позивачем як постійним її мешканцем. Відповідно до частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України). Доказів того, що сторони, починаючи з 16.04.2007 р. до 08.12.2015 р., проживали без реєстрації шлюбу однією сім`єю, вели спільне господарство, побут, бюджет та придбали спільно спірне майно внаслідок їх спільної праці як сім`ї, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об`єднувалися для набуття спільного майна в майбутньому, позивачем не надано. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, допитом свідків, дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed