Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Первісний позов мотивовано тим, що 16.08.2007року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є «Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», що підтверджується статутом та [PERSON] укладений кредитний договір № 109-Ф/07. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 31 900,00 (тридцять одна тисяча дев'ятсот ) дол. США терміном по 13 серпня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,9 % річних. Відповідно до умов кредитного договору Банк видав позичальнику кредит, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] з 16.08.2007 р. по 20.02.2009р. Позивач зазначає, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та щомісячної сплати нарахованих процентів за користування кредитом і станом на 26.02.2016 року не повернув кредит в розмірі 1 913,48 дол. США та не сплатив нараховані проценти в розмірі 3 314,54 (три тисячі триста чотирнадцять) дол. США 54 центів. Враховуючи вищевказане позивач-відповідач просить суд стягнути з [PERSON] код [NUMBER] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» (код ЄДРПОУ23697280) кошти в розмірі 24 742,02 дол. США. В зустрічному позові відповідач- позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а саме відсутність у додатковій угоді №1, від 22.10.2010р. до спірного кредитного договору №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року детального розпису загальної (сукупної) вартості кредиту та графіку платежів за кожним платіжним періодом тобто, на весь період кредитування), які є обов'язковими в силу положень пункту 2 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктів 3.1, 3.2, 3.3 Правил, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 №168 зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007р. за №541/13808, а також є необхідними для договорів даного виду відповідно до пункту 6 ч. 1 1 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Визнати положення п.3.2.3, абз.2 п.3.3.4. п.3.3.9, п.3.3.16, абз.3 п.4.1, п.5.3 кредитного договору №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року та п.4.3.4, п.4.3.9, п.4.3.10, п.4.3.11, розділ VI додаткової угоди від 22.10.2010 до кредитного договору недійсними. Визнати положення п.3.2.7, абз.4 п.4.1 кредитного договору №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року іп.6.1 додаткової угоди №1 від 22.10.2010 до кредитного договору нікчемними. Розірвати кредитний договір №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року з моменту набрання рішенням суду законної сили. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної диреккції АБ «Украгазбанк» (код ЄДРПОУ 23697280) здійснити коригування кредитних зобов'язань [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на суму вже здійснених виплат за кредитним договором №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року та додатковою угодою від 22 жовтня 2010 року до нього у бік їх зменшення на розмір позовних вимог Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк». Припинити зобов'язання сторін за кредитним договором №109-Ф/07 від 16 серпня 2007року з винесення рішення по справі. Припинити заставу Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк» (код ЄДРПОУ 23697280) на квартиру [ADDRESS], яке виникло на підставі іпотечного договору від 16.08. 2007 року №2554 з дати винесення рішення по справі. Зобов'язати приватного нотаріуса ВМНО Павлюк І.І. внести відомості до державного реєстру про припинення застави ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк» на кв. [ADDRESS], яке виникло на підставі іпотечного договору від 16.08.2007р. №2554. Стягнути з Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк» на користь [PERSON] судові витрати. Позивач по зустрічному позові вказує, що оскільки банк відступив від виконання умов, передбачених п.8.4. ч.ІІ. п.4.1.3 додаткової угоди №1 та п.3.1.3 кредитного договору та не надав відповідачу-позивачу детальний розпис загальної (сукупної) вартості кредиту та графік платежів, як на виконання вказаних умов так і на письмову вимогу відповідача від 13.11.2015 року, право на отримання якої закріплено у вищенаведених нормативно-правових актах і документах, вважає, що сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому укладений договір підлягає визнанню недійсним. Відповідач- позивач умови кредитного договору вважає несправедливими, оскільки йому не надано право розірвати договір, при настанні істотної зміни становища, коли оплата за договором стала неспівмірною положення абз.3 п.4.1 кредитного договору позбавляють законного права [PERSON] припинити правовідношення шляхом розірвання договору. Вважає положення абз.3 п.4.1. кредитного договору недійсними так як його зміст є незаконним. Відповідач- позивач повідомляє, що положення абз. 2 п. 3.3.4 та п.5.3 кредитного договору передбачають непропорційно велику суму компенсації, умови положень 6-го розділу додаткової угоди №1 вважає дискримінаційними, оскільки зміна відсоткової ставки призведе до порушення прав відповідача-позивача, даний розділ є недійсним у зв'язку з невідповідністю волевиявлення, вважає дані умови такими, що суперечать принципам добросовісності та справедливості, вказує, що зазначені пункти суперечать загальним вимогам встановлених законом, а тому підлягають визнанню недійсними відповідно до ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України. А.2 п. 3.3.4. та п.5.3. відповідач- позивач вважає недійсними у зв'язку з незаконністю змісту правочину. Таким чином відповідач- позивач вважає положення п.3.2.3, абз.2 п.3.3.4. п.3.3.9, п.3.3.16, абз.З п.4.1, п.5.3 кредитного договору №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року та п.4.3.4, п.4.3.9, п.4.3.10, п.4.3.11, розділ VI додаткової угоди від 22.10.2010 р. несправедливими та такими, що прийняті з порушенням чинного законодавства до кредитного договору недійсними. П.3.2.7 абз. 3 4 п.4.1. кредитного договору на думку відповідача- позивача є нікчемними, оскільки порушують принцип рівності сторін, а саме відповідача- позивача, так, лише позивачу- відповідачу надано право відмовитись від зобов'язання, розірвати договір та змінити відсоткову ставку за кредитом. Відповідач- позивач зазначає, що умови реструктуризації суттєво впливають на майновий інтерес відповідача- позивача, та порушують його права. Відповідач-позивач також просить суд розірвати кредитний договір №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року оскільки позивач за первісним позовом істотно порушив умови договору, а саме завдано відповідачу-позивачу шкоду, оскільки при збільшенні вартості іноземної валюти по відношенню до національної валюти, збільшилась сума сплати коштів на погашення кредиту. Представник позивача-відповідача в судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував, вказав, що відповідачем- позивачем не надано жодного доказу в обгрунтування вимог зустрічного позову, а також просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову у зв"язку із пропуском позовної давності. Також вказав, що відповідачу- позивачу надано всю наявну інформацію про умови реструктуризації. Відповідач- позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, вказали, що порушення виконання зобов'язання сталось з вини банку, та у зв'язку із стрімким збільшенням вартості іноземної валюти по відношенню до національної валюти. Також вказав на пропуск позивачем за первісним позовом строку на звернення до суду оскільки прострочена заборгованість з пені виникла 11.12.2014р., а позивач з позовом звернувся до суду лише 11.07.2016р. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: 16.08.2007року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є «Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», що підтверджується статутом та [PERSON] укладений кредитний договір № 109-Ф/07. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 31 900,00 (тридцять одна тисяча дев'ятсот ) дол. США терміном по 13 серпня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,9 % річних. Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно з 1-го то 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 141,00 дол. США. Сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної в пункті 1.1. Кредитного договору. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти виходячи із процентної ставки, встановленої п. 3.1.9 Кредитного договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. (а.с.7-9) Судом встановлено, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 31 900, 00 дол. США, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] з 16.08.2007 р. по 20.02.2009 р. ( а. с. 17-38) 22.10.2010р. між «Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 16.08.2007р.№109-Ф/07, у зв'язку із зміною умов кредитування змінено умови кредитного договору. ( а. с.93-95) В забезпечення виконання кредитного договору між сторонами спору 16.08.2007р. укладено договір іпотеки предметом якого є кв. [ADDRESS]. ( а. с. 90-92) Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним договором кредиту заборгованість відповідача становить 24 742,02 доларів США, що включає заборгованість по кредиту строкова : 19 514,00 дол. США, заборгованість по кредиту прострочена 1 913, 48 дол. США, заборгованість по процентах поточна 202,97 дол. США, заборгованість по процентах прострочена 3111, 57 дол. США (а. с. 4-6). Судом встановлено, що 29.04.2015р. №50701/2 року позивачем за первісним позовом на адресу відповідача направлялась претензія про погашення боргу за кредитом, що підтверджується матеріалами справи. ( а. с. 98-99) Суд бере до уваги, що відповідач- позивач звертався до відповідача- позивача із заявою про реструктуризацію боргу, на що позивачем- відповідачем запропоновано умови згідно діючих програм. ( а. с. 100-113) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2014р. в задоволенні позовних вимог [PERSON] до публічного Акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання кредитного договору №9-Ф/07 від 16.08.2007 року, додаткової угоди № 1 від 22.10.2010 року до кредитного договору №9-Ф/07 від 16.08.2007 року, договору іпотеки від 16.08.2007 року та додаткової угоди № 1 від ІІ0.2010 року до договору іпотеки від 16.08.2007 року недійсними; зобов'язання ПАТ АБ "Укргазбанк" прийняти від [PERSON] грошові кошти із розстрочкою платежу та зупинити нарахування пені, відсотків та штрафних санкцій;, виключення запису про обтяження та зняття заборони на відчуження - відмовлено в повному обсязі. ( а. с. 114-119) Згідно з вимогами ст. 13 ч.2,ч. 3 ЦК України, при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також: зловживання правом в іншій формі. ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А згідно ч.3 ст. 215 ЦК: «Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». Ч.1 ст. 203 ЦК України встановлено, що - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. ст. 526 ЦК України встановлено, що - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, що - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із статтею 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки встановлений законом, може бути збільшений у договорі. ст. 610 ЦК України встановлено, що - порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ч. 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що - за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. ст. 60 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд враховує положення частини другої статті 652 ЦК і виходить з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Суд бере до уваги, що п.16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Як вбачається із заперечень відповідача-позивача, останній просить суд застосувати строк спеціальної позовної давності, оскільки вважає, що прострочена заборгованість виникла 11.12.2014р, а позивач за первісним позовом звернувся до суду лише 11.07.2016р. дане твердження суд вважає, безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач-відповідач звернувся до суду з моменту виникнення простроченої заборгованості, суд бере до уваги, що останній платіж відповідачем-позивачем було здійснено 25.01.2016р., таким чином суд вважає, що позивач звернувся до суд в межах строку позовної давності. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що кредитний договір між сторонами спору та додаткова угода до нього, укладені відповідно до вимог Цивільного законодавства, ЗУ "Про захист прав споживачів", з дотриманням форми, змісту, з дотриманням принципу справедливості та рівності сторін, також суд враховує, що [PERSON], як споживач мав право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору, проте, таких дій вчинено не було, таким чином, суд вважає, первісний позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи, та підлягає повному задоволенню. Разом з тим, вимоги зустрічного позову суд вважає необгрунтованими, непідтвердженими належними доказами та не підлягають задоволенню. Суд бере до уваги, що з даним зустрічним позовом позивач звернувся до суду 28.09.2016р., як вказав в судовому засіданні відповідач-позивач про порушення своїх прав дізнався в січні 2015р. з моменту виникнення простроченої заборгованості, проте, суд вважає таке твердження необґрунтованим та нічим непідтвердженим оскільки кредитний договір між сторонами спору було укладено ще 16.08.2007р. додаткову угоду до кредитного договору 22.10.2010р., а тому відповідно до ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, таким чином суд вважає, що при укладенні вказаних договорів позивач міг дізнатись про порушення своїх прав, як вказував в судовому засіданні відповідач-позивач він погодився з усіма вимогами та був з ними ознайомлений, відповідно до ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, враховуючи вищевказане суд вважає, що відповідачем- позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним позовом. Крім того, стосовно вимог про визнання положення п.3.2.3, абз.2 п.3.3.4. п.3.3.9, п.3.3.16, абз.3 п.4.1, п.5.3 кредитного договору №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року та п.4.3.4, п.4.3.9, п.4.3.10, п.4.3.11, розділ VI додаткової угоди від 22.10.2010р. до кредитного договору недійсними, та визнати положення п.3.2.7, абз.4 п.4.1 кредитного договору №109-Ф/07 від 16 серпня 2007 року і п.6.1 додаткової угоди №1 від 22.10.2010 до кредитного договору нікчемними, суд вважає, що вимоги кредитного договору та умов додаткової угоди повністю відповідають вимогам закону, підписанням кредитного договору та додаткової угоди сторони підтвердили, що досягли згоди, про істотні умови договору, суд критично оцінює доводи позивача за зустрічним позовом, щодо того, що оскаржувані положення договорів суперечать принципам добросовісності та справедливості та є дискримінаційними та такими, що порушують права відповідача- позивача дані твердження ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені матеріалами справи. Суд звертає увагу, що відповідачем також пред"явлено вимоги до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., яка не є стороною по даній справі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні первісної позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 9686,50 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved