Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON], в особі представника Кісь Л.С., звернулася до суду з позовом до Азовської сільської ради Бердянського району Запорізької області, [PERSON], [PERSON] про скасування рішення сільської ради та зобов'язання внести зміни, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2015 року Луначарською сільскою радою (нова назва - Азовська сільська рада) було прийнято рішення №12 «Про розгляд заяви гр. [PERSON]», яким залишено без змін рішення тридцять шостої сесії Луначарської сільської ради № 12 «Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] та [PERSON]» від 25.12.2013 року у зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не використали своє право безоплатної приватизації. Вважає, що рішення № 12 від 10.12.2015р. порушує право [PERSON] на користування земельною ділянкою, на якій розташований її житловий будинок по [ADDRESS], оскільки вона є власником цього житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2006р., який зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.10.2006р.. Згідно умов п.1 цього Договору купівлі-продажу, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 2100,0 кв.м. (0,21 га). Така ж саме площа земельної ділянки за цим житловим будинком зазначена у п.1 експлікації земельної ділянки в технічному паспорті на житловий будинок. Попередні власники цього житлового будинку також користувався земельною ділянкою площею 0,21 га, про що прямо зазначено у договорі купівлі-продажу віл 12.10.2006р (п. 1) та у технічному паспорті на жилий будинок. Земельна ділянка по [ADDRESS], межує з земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS], право спільної часткової власності на який належить [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] становить 0,2642 га. Згідно Акту визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 25.02.2013р., що засвідчений підписом представника та печаткою Луначарською сільською радою та Акту прийому-передавання межових знаків на зберігання земельної ділянки по [ADDRESS], засвідчений Луначарською сільською радою 25.02.2013р., який є складовою Технічної документація з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що виготовлена ПП «Азовгеопроект» (ліцензія ДКУ із земельних ресурсів серії АГ № 583307 від 28.04.2011р.), фактична межа земельної ділянки для розміщення та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] встановлена та погоджена. Власникам сусіднього житлового будинку [ADDRESS] - відповідачам [PERSON] та [PERSON] - рішенням № 2 Луначарської сільської ради від 02 жовтня 2003 року передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків (додаток до рішення №3): [PERSON] - 0,04 га по [ADDRESS], у п. 2: [PERSON] - 0,04 га по [ADDRESS]. У наступному відбулася зміна нумерації будинків з №69 на №71. Саме такі дані внесені і у земельно-шнурову книгу Луначарської (Азовської) сільської ради 1990 року під №2015: [PERSON] - 0,04 га по [ADDRESS], та під №2016: [PERSON] - 0,04 га по [ADDRESS], на підставі рішення № 2 від 02.10.2003р.. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 14.08.2014р. по справі №310/1515/14-ц, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізькій області, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], ПП «Азовгеопроект» про визнання невизначеними та не погодженими межі земельної ділянки та визнання акту визначення меж земельної ділянки в натурі протиправними було відмовлено, тобто, залишилася межа, встановлена згідно Акту визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 25.02.2013р.. На підставі вищезазначеного рішення суду, яке набрало законної сили 02.10.2014р., [PERSON] вернулася з заявою до Луначарської сільської ради про внесення змін до рішення тридцять шостої сесії Луначарської сільської ради від 25.12.201Зр. № 12 «Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр.[PERSON] та [PERSON] площею 0,15га» тому, що станом на 25.02.2013р. (тобто за 10 місяців до прийнятого рішення) межа земельної ділянки була встановлена та погоджена, межові знаки передані на зберігання, але рішенням Луначарської сільської ради № 12 від 10 грудня 2015 року їй було відмовлено у задоволенні цієї заяви. Підставами прийняття такого рішення Луначарська (Азовська) сільська рада зазначила, що гр. [PERSON] та [PERSON] не використали своє право безоплатної приватизації. Але Земельний кодекс України не ставить в залежність визначення меж земельних ділянок від наявності права на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Для встановлення/відновлення меж використовуються виключно дані земельно-кадастрової документації. У Державному земельному кадастрі містяться данні про реєстрацію за [PERSON], земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS]. Дата реєстрації земельної ділянки 23.12.2013р, площа 0,1600 га. Такі ж самі дані містяться у Технічній документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] на цю земельну ділянку. При наявності розробленого, погодженого проекту землеустрою з підписанням Акту встановлення меж земельної ділянки не має жодних підстав для зміни цих меж в бік зменшення земельної ділянки [PERSON]. Рішенням, що оскаржується, Азовська сільська рада зменшила площу земельної ділянки [PERSON] до 0,1142 га (відрахування з загальної площі площу земельної ділянки під будинок [ADDRESS]: 0,2642 га - 0,1500 га). Прийнявши рішення № 12 від 10 грудня 2015 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON]», яким залишено без змін рішення тридцять шостої сесії Луначарської сільської ради № 12 «Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр.[PERSON] та [PERSON]» від 25.12.2013 року, Луначарська (Азовська) сільська рада в односторонньому порядку скасувала погоджені межі земельної ділянки та зменшила площу земельної ділянки [PERSON] з 0,16 га до 0,11 га, в чому і полягає порушення права на землю позивача. Просила суд скасувати рішення Луначарської (Азовської) сільської ради «Про розгляд заяви гр. [PERSON]» № 12 від 10 грудня 2015 року, яким залишено без змін рішення тридцять шостої сесії Луначарської сільської ради № 12 «Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] та [PERSON]» від 25.12.2013 року та зобов'язати Азовську сільську раду внести зміни до рішення тридцять шостої сесії Луначарської сільської ради від 25.12.201Зр №12 «Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] та [PERSON] площею 0,15га» в частині: замість слів «площею 0,15 га» читати «площею 0,04 га». Представник позивача - адвокат Кісь Л.С. (довіреність НМА № 849711 від 24.03.2017р., договір № 18-1/001 від 10.08.2017р.) - у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Азовської сільської ради Бердянського району Запорізької області - у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала письмові заперечення, в яких зазначила, що вона не згодна з цим позовом через явне перекручування фактів, які вже встановлені рішенням суду апеляційної інстанції від 10.04.2017р. по справі № 310/4559/16-ц. [PERSON] постійно ігноруються докази наявності земельної ділянки у неї та [PERSON], батькам яких, правлінням колгоспу «Зоря комунізму» ще у 60-х роках XX сторіччя було виділено земельні ділянки, загальною площею 0,15 га, саме із земельної ділянки, орієнтовною площею 0,24 га, якою без правовстановлюючих документів користувався [PERSON]. При цьому, зменшення земельної ділянки [PERSON] не було відображено у земельно-кадастровій книзі, а збільшення земельної ділянки до 0,15 га., яка обліковувалась за вітчимом та їх з відповідачкою мамою було зафіксовано у тій самій земельно-кадастровій книзі колгоспу «Зоря комунізму». На теперішній час, враховуючи розроблену на замовлення [PERSON], технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: [ADDRESS], просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник - [PERSON] (довіреність № 15 від 24.03.2017р.) - у судовому засіданні позов не визнали та також надали письмові заперечення, в яких зазначили, що питання зазначені у позовній заяві раніше вже розглядались в судовому порядку. Так, рішенням суду апеляційної інстанції від 10.04.2017р. по справі № 310/4559/16-ц було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 жовтня 2006 року, до [PERSON] не перейшло похідне право користування земельною ділянкою, площею 2100 кв.м. (0,21 га) по [ADDRESS], а перейшло тільки право власності на будинок, розташований за цією адресою. При цьому, цей Договір містить посилання, що ця земельна ділянка, площею 0,21 га, знаходиться у віданні Луначарської сільської ради, позивачем не враховано, що раніше земельна ділянка площею 0,21га не була виділена в натурі (на місцевості), не була приватизована, перебуває у комунальній власності, тому знаходиться у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а не в особистому користуванні позивачки. Ці обставини також підтверджуються технічним паспортом за адресою: [ADDRESS], на другій сторінці якого зазначений план земельної ділянки, на якому відсутні межі та площа, яку має право фактично використовувати [PERSON]. Крім того, згідно протоколу №1 загальних зборів колгоспу «Зоря комунізму» Бердянського району Запорізької області від 22 січня 1983 року [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,10 га. Інших рішень щодо виділення додаткових земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] або [PERSON] матеріали справи № 310/2738/17, а також справи 310/4559/16-ц, не містять. [PERSON] був власником будівлі по [ADDRESS], право власності на який в подальшому перейшло до [PERSON], тому до неї від [PERSON] перейшло не виділене в натурі на місцевості право користування земельної ділянкою, площею 0,10га, а не 0,21 га. Крім того, відповідно до рішень Луначарської сільської ради від 27 листопада № 1 «Про встановлення меж земельних ділянок» та від 25 грудня 2013 року № 13 «Про внесення змін до рішення сесії Луначарської сільської ради від 21 листопада 2012 року №07 «Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка буде передаватись у власність» [PERSON] має право на приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], площею, 0,1142 га, тобто Азовська сільська рада на підставі цих рішень надала додатково [PERSON] 0,0142 га землі до раніше наданої [PERSON], у 1983 році земельної ділянки, площею 0,10 га. А [PERSON] та [PERSON] на підставі цих рішень було підтверджено площу раніше виділеної земельної ділянки, площею 0,15 га, за адресою: [ADDRESS]. Попередній власник будинку позивачки - [PERSON] - користувався земельно ділянкою (без правовстаонвлюючих документів), площею 0,24 га. до купівлі-продажу будинку по [ADDRESS] ще батькам [PERSON] та [PERSON] (нині померлим - [PERSON] та [PERSON]) у 1962 році. В подальшому батькам [PERSON] та [PERSON], а саме, вітчиму [PERSON], для обслуговування будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS], ще у 60-х роках XX сторіччя було виділено у користування земельну ділянку площею 0,15 га (а точніше 0,155 га), із земельної ділянки, площею 0,24 га, якою користувався без правовстановлюючих документів [PERSON], розташованої по [ADDRESS],, що підтверджується архівними витягами із протоколів колгоспу «Зоря комунізму». Представник позивача Кісь Л.С. у позовній заяві скористалась помилкою землевпорядника колгоспу «Зоря комунізму», яким ще у 1964 році не було відображено зменшення земельної ділянки, площею 0.24 га, яка обліковувалась за [PERSON] у земельно-кадастровій книзі колгоспу «Зоря комунізму». Навіть після передання, відповідно до рішень правління колгоспу «Зоря комунізму» земельної ділянки 0,15 га у користування вітчиму [PERSON] та [PERSON] із земель 0,24 га, якими раніше користувався [PERSON] у земельно-кадастровій книзі колгоспу «Зоря комунізму» не було внесено зміни, тому за [PERSON], а в подальшому за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] помилково обліковувалась земельна ділянка, площею 0,24 га. згідно листа комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 24.11.2015 року № 579. При цьому збільшення земельної ділянки до 0,15 га, яка обліковувалась за вітчимом та мамою [PERSON] та [PERSON], було зафіксовано у тій самій земельно-кадастровій книзі колгоспу «Зоря комунізму» згідно листа Луначарської сільської ради від 02.08.2013 р. № П-47/01-31. Після останніх обмірів загальна площа замкненої, розташованої в центрі села земельної ділянки під будівлею [PERSON] по [ADDRESS], та під будівлею, що належить [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS], складає 0,2642 га. Згідно розробленої на замовлення [PERSON] та [PERSON] технічної документації щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,15га, їх будівля знаходиться на земельній ділянці, площею 0,21 га, яка як вважає [PERSON] належить їй по праву користування. Цього не може бути ні фактично, ні юридично (у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, площею 0.21 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]). До того ж, ця земельна ділянка, площею 0,21 га, не виділена в натурі (на місцевості), тому не може вважатися земельною ділянкою відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України. Оскільки до 1970 року земельним законодавством не передбачалось розробку документації із землеустрою на земельні ділянки та отримання державних актів на право користування, тому [PERSON] фізично та юридично не міг отримати у 1964 році правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,155 га, яка на теперішній час розташована: [ADDRESS]. На відміну від нього [PERSON], який помер у 1996 р., отримав рішення на земельну ділянку, площею 0,10 га, під будівництво житла за адресою [ADDRESS], у 1983 році. Всупереч ст.22 Земельного кодексу (1970 року) та ст. 23 Земельного кодексу УРСР (1990 року), [PERSON] не виділив в натурі (на місцевості) земельну ділянку, площею 0,10 га, а його племінник (який отримав у спадщину будинок) продав у спільну власність цей будинок по [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON], які в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2006р. перепродали його [PERSON], тому вони ніяким чином не могли та не можуть мати у користуванні земельну ділянку площею 0,24 або 0.21 га відповідно, за адресою: [ADDRESS]. На відміну від [PERSON], [PERSON] та [PERSON] навпаки мають у користуванні земельну ділянку площею 0,15 га, під будівлею, розташованою за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом на цю будівлю від своєї матері - [PERSON] (від 10.08.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1155). Зазначені у позові довідки Луначарської сільської ради №31 від 16.04.2015р., а також КП з технічної інвентарізації Бердянської міської ради від 24.11.2015р. № 549, щодо площі земельної ділянки - 0,16 га та 0,24 га, розташованої по [ADDRESS], без виділення в натурі (на місцевості) та державної реєстрації, відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України 2001 року та ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року, не можуть бути допустимими письмовими доказами наявності у [PERSON] права користування вищезазначеною земельною ділянкою, площею 0,21 га, без відповідного рішення компетентного органу про передачу у власність або у користування земельної ділянки. Просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно із частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 3. ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Судом встановлено, що 10 грудня 2015 року рішенням № 12 другої сесії сьомого скликання Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області залишено без змін рішення тридцять шостої сесії Луначарської сільської ради № 12 «Про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] та [PERSON]» від 25.12.2013р. у зв'язку з тим, що гр. [PERSON] та [PERSON] не використали своє право безоплатної приватизації (а.с.6). Рішенням тридцять шостої сесії шостого скликання Луначарської сільської ради № 12 від 25.12.2013р. надано гр. [PERSON] та [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,15га для будівництва та обслуговування жилого будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - спільно частково (а.с.9). Також судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 12.10.2006р. (а.с.10-11) [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 2100 кв.м., яка знаходиться в віданні Луначарської сільської ради Бердянського району (п. 1 цього договору). Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як роз'яснено у п. п. "г" п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27 квітня 2007 року - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Враховуючи, що згідно п.1 договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2006 року [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 2100 кв.м., яка знаходиться у віданні Луначарської (після перейменування - Азовської) сільської ради Бердянського району, тому саме між цими суб'єктами цивільних правовідносин виникли права та обов'язки, і саме від [PERSON] та [PERSON] мало перейти до [PERSON] наявне у них право користування земельною ділянкою у порядку статті 120 ЗК України. Крім того, саме з моменту укладення договору купівлі-продажу та реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку. За матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка площею 0,21 га не була виділена в натурі (на місцевості), не була приватизована, перебуває у комунальній власності Азовської (до перейменування - Луначарської) сільської ради Бердянського району, а тому знаходиться у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а не в особистому користуванні [PERSON]. Таким чином, земельна ділянка, площею 0,21 га під будівлею, розташованою за адресою: [ADDRESS], в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства не виділялась, межі не встановлювались, а по договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 жовтня 2006 року до [PERSON] перейшло тільки право власності на цей житловий будинок. Аналогічна правова позиція містить постанова Верховного суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1003цс15, постанова Верховного суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, де зазначено, що автоматично, за наявності іншого власника земельної ділянки, право користування при купівлі будівлі іншим власником, не переходить. Також суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача про наявність у [PERSON] розробленого, погодженого проекту землеустрою з підписанням Акту встановлення меж земельної ділянки площею 0,16га, оскільки не можна брати до уваги те, що ПП «Азовгеопроект» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,16 га (а.с.25-31), та до Державного земельного кадастру про земельну ділянку 23.12.2013р. внесені відповідні відомості про державну реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-18), оскільки сформована ця земельна ділянка з порушенням вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр», тобто без узгодження меж всіх суміжних власників або землекористувачів, так як [PERSON] та [PERSON], як суміжні землекористувачі, відмовились погоджувати з [PERSON] межі та площу 0,16га земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Тому 12 червня 2013 року Луначарською сільською радою було прийнято рішення №18 «Про розгляд технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки гр. [PERSON]», згідно якого відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок житлової та громадської забудови у зв'язку з відсутністю погодження в «Акті визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі» землевласників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с.90). За таких підстав суд вважає, що оскаржуване рішення сільської ради є обґрунтованим, прийнятим в межах компетенції, тому немає підстав для задоволення позову про його скасування та зобов'язання внесення до нього змін. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed