Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів ПП [PERSON], ПП [PERSON] після уточнення якого остаточно просить розірвати договір підряду, укладений між позивачем та відповідачами ПП [PERSON] та ПП [PERSON] від 28.11.2013року, стягнути з відповідачів в солідарному порядку матеріальну шкоду в сумі 17500 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., матеріальну шкоду витрачену позивачем на лікування в сумі 797,05 грн., а також пеню в розмірі 525 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 28.11.2013 року уклала договір з ПП [PERSON], на виготовлення та встановлення вікон з ПВХ загальною площею 17,263 кв. метри та металевих дверей. Позивач сплатив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 17500 грн, що підтверджується товарним чеком №1. Згідно п. 4.2. Договору, відповідач ПП [PERSON] зобов"язався виготовити та доставити вироби на протязі 30 робочих днів. Проте, здійснення робіт та встановлення конструкцій не розпочалося до теперішнього часу. Після цього, позивач неодноразово звертався до відповідача про виконання договірних обов"язків передбачених укладеним договором, але коли вона приїздила, офіс був закритий, телефон вимкнений. 11.02.2014року позивачем було направлено рекомендованим листом претензійний лист ПП [PERSON] про розірвання договору та повернення грошей, однак відповіді позивач не отримала. Тому позивач вважає, що відповідачі порушили умови договору і тому вона має підстави для його розірвання та повернення сплачених коштів, а також пені. Крім того, позивач зазначала, що діями відповідачів їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що в наслідок неправомірних дій відповідачів в неї погіршився стан здоров"я, у зв"язку з чим вона перебувала на лікуванні, тому просить стягнути з відповідачів моральну шкоду та витрати на лікування. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення по справі та розглядати справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Судом встановлено, що 28.11.2013року було укладено договір між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП [PERSON] на виготовлення та встановлення вікон з ПВХ загальною площею 17,263 кв. метри та металевих дверей, вартість вказаних виробів складає 19000грн. Позивач сплатив відповідачам ПП [PERSON] та ПП [PERSON] грошові кошти в сумі 17500 грн., що підтверджується товарним чеком №1, решту грошей в сумі 1500 грн. позивач повинен був сплатити після встановлення вікон та дверей. Строк монтажу - 22.12.2013року. Згідно п. 4.4 договору замовник, тобто позивач, зобов"язується прийняти вироби та забезпечити їх сохранність до моменту установки. Відповідно до п.4.5 договору під час встановлення замовник зобов»язується надати виконавцю доступ до прорізів та енергопостачання для встановлення виробів. П. 7.3. договору передбачено, що виконавець не виконує оздоблювальні роботи (штукатурка, виготовлення откосів) після закінчення встановлення виробів. Позивач сплатила відповідачам ПП [PERSON] та ПП [PERSON] грошові кошти, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір побутового підряду в розумінні ч. 1 ст. 865 ЦК України. Частиною 2 ст.870 ЦК України передбачено, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. Згідно до ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків. Судом встановлено, що всупереч умовам укладеного договору побутового підряду відповідач вироби позивачу не доставив і не встановив до теперішнього часу. Оскільки за договором, укладеним між сторонами, позивач [PERSON] виступала саме як споживач послуги, правовідносини, що виникли, регулюються саме Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. 11.02.2014року позивачем було направлено рекомендованим листом претензійний лист ПП [PERSON] про розірвання договору та повернення грошей, однак відповіді позивач не отримала. Так, відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі жодних доказів на підтвердження належності виконання своїх обов'язків за договором, укладеним 28.11.2013р. з позивачем не надали. Також відповідачами не надано у порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» жодного документу, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), жодного акту виконаних робіт. За таких обставин, суд вважає, що виконавець послуги не підтвердив відповідними доказами факт належного виконання договору, істотно відступив від умов його виконання, що є підставою для розірвання договору, а тому сплачена позивачем грошова сума підлягає поверненню у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. та витрат на лікування в сумі 797 грн.05 коп., суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного. Згідно роз"яснень Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями від 25.05.2001 року «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в розглянутій справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. П. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який також поширюється на спірні правовідносини, передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин. Судом не встановлено, що невиконання відповідачем умов договору могло призвести до ситуації, яка могла стати небезпечною для життя і здоров'я позивача, а тому підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди у відповідності до вимог передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» в даних спірних правовідносинах відсутні. Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на лікування в сумі 797,05 грн., то суд зазначає наступне. Так, з матеріалів справи судом вбачається, що позивачем надані копії квитанцій щодо купівлі медикаментів, але в судовому засіданні не встановлено зв'язку із переліком придбаних медикаментів з хворобою позивача, та факту того, що хвороба виникла у зв'язку з настанням вищевказаних подій. Відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" - у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже сума пені складає 525 грн., яку суд вважає за необхідним стягнути на користь позивача. Згідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial