Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

В січні 2019 року ТзОВ «Зарічанка» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказав, що 23.11.2018 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Зарічанка» [PERSON] із заявою про надання споживчої позики на ремонт і впорядкування житла в сумі 120000 грн., з терміном повернення - 14.12.2018 року. В той самий день відбулись збори трудового колективу ТОВ «Зарічанка», на яких було розглянуто заяву відповідача і вирішено видати йому вищезазначену позику, та укладено з ним договір позики. Відповідно до п.2.1 договору, сума споживчої позики за договором складає 120000 грн.. Згідно п.3.1-4.1 договору підприємство видає суму позики готівкою з каси підприємства, не пізніше 30.11.2018 року. Договір набирає чинності з моменту його укладення й до повного виконання своїх зобов`язань сторонами. Датою повернення позики є 14.12.2018 року. [PERSON] було отримано з каси підприємства 23.11.2018 року та 26.11.2018 року по 50000 грн., що в сумі складає 100000 грн.. В подальшому відповідач перестав з`являтись на робочому місці, на телефонні дзвінки не реагує, а 20.12.2018 року його було звільнено за прогул. Станом на момент подачі позову відповідач не здійснив жодних дій з метою повернення отриманої суми позики. Тому позивач просить стягнути з відповідача 100000 грн. - несплачену суму боргу та 2881,50 грн. - судових витрат. 25.01.2019 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до ТзОВ «Зарічанка» про визнання недійсним договору позики (між підприємством та його представником) укладеного 23.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зарічанка» в особі директора [PERSON]., що діяла на підставі статуту та ним. В обгрунтування позову позивач вказав, що він з 18.05.2016 року по 20.12.2018 року працював на посаді торгового агента в ТОВ «Зарічанка» та відповідно перебував у трудових відносинах із відповідачем. 23.11.2018 року між ним та ТОВ «Зарічанка», в особі директора [PERSON]. був укладений договір позики (між підприємством та його працівником), згідно до змісту якого він отримав грошові кошти в сумі 120000 грн. та зобов`язується повернути зазначені кошти відповідачу до 14.12.2018 року. Дійсно такий договір був підписаний ним, але він не отримував жодних коштів по даному договору позики, він підписав даний договір позики проти своєї волі, внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку відповідача. Так, 23.11.2018 року в кабінеті директора ТОВ «Зарічанка» під тиском його змусили написати заяву на ім`я директора ТОВ «Зарічанка» про начебто необхідність надання йому безпроцентної поворотної споживчої позики на видуманий ремонт і впорядкування житла, на суму 120000 грн. з терміном повернення до 14.12.2018 року. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки його житло не потребує будь-якого ремонту та відповідного впорядкування. Психологічна обстановка при укладанні правочину була дуже напружена, та пов`язана з сильним і тривалим психологічним тиском на нього з боку директора ТОВ «Зарічанка» щодо підписання оскаржуваного договору позики. 23.11.2018 року в кабінеті директора ТОВ «Зарічанка» під психологічним тиском шляхом залякування його, погрозами йому та сім`ї щодо кримінального переслідування його по факту начебто присвоєння ним грошових коштів відповідача, його змусили підписати вищевказаний договір з ТОВ «Зарічанка» в особі директора [PERSON] .. За відсутності зазначених обставин ним би ніколи не було б підписано зазначену заяву та оскаржуваний договір позики. 26.11.2018року у зв`язку із тиском дирекції ТОВ «Зарічанка» на нього, він прибув до директора ТОВ «Зарічанка», де в кабінеті вищевказаного директора його змусили підписати два видаткові касові ордери від 23.11.2018 року та від 26.11.2018 року про надання йому начебто безпроцентної поворотної споживчої позики по 50000 грн. у відповідності до кожного видаткового касового ордеру на загальну суму 100000 грн. в присутності лише директора Товариства [PERSON] (інших свідків не було). Однак, будь-яких грошових коштів в розмірі 100000 грн. від відповідача він ніколи та за жодних обставин не отримував. Таким чином, враховуючи те, що ним було підписано заяву про необхідність надання йому позики від 23.11.2018 року та договір позики від 23.11.2018 року всупереч його волі, під психологічним тиском та шантажем його з боку дирекції ТОВ «Зарічанка» щодо звернення відповідача до правоохоронних органів, з метою притягнення його до кримінальної відповідальності, а без зазначених обставин правочин не був би укладений, тому є всі підстави, щоб визнати договір позики від 23.11.2018 року недійсним. Також, як вбачається із п. 6.4. Договору позики від 23.11.2018 року даний договір складено в двох примірниках по одному для кожної сторони. Обидва примірники мають однакову юридичну салу. Однак, відповідач всупереч п. 6.4. Договору позики від 23.11.2018 року не надав йому його примірник зазначеного договору, у зв`язку з чим він не підписував та ним не було отримано другий примірник договору. Копію зазначеного договору позики від 23.11.2018 року було отримано ним лише на запит його представника в січні 2019 року. Тому позивач просить позов задоволити. Ухвалою суду від 26.02.2019 року об`єднано в одне провадження: цивільну справу №686/1838/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарічанка» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, та цивільну справу №686/2186/19 за позовом [PERSON] до ТзОВ "Зарічанка" про визнання недійсним договору позики від 23.11.2018 року, та присвоєно цивільній справі з об`єднаними позовними вимогами обліково-статистичний номер №686/1838/19. Представник позивача-відповідача ТОВ «Зарічанка» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснив, що відповідач отриману позику не повернув. Проти задоволення позову [PERSON] заперечив, оскільки позовні вимоги не обґрунтовані, його доводи спростовуються доказами наданими позивачем. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ТОВ «Зарічанка» заперечив, оскільки коштів [PERSON] не отримував, договір позики та касові ордера було підписано ним під психологічним тиском, який полягав у залякуванні майбутнім кримінальним переслідуванням щодо начебто присвоєння ним грошових коштів. Позовні вимоги [PERSON] просив задоволити. Суд, заслухавши пояснення представників сторів, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарічанка» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, слід задовольнити, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТзОВ "Зарічанка" про визнання недійсним договору позики, слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.11.2018 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Зарічанка» із заявою про надання йому безпроцентної поворотної споживчої позики на ремонт і впорядкування житла в сумі 120000 грн., з терміном повернення 14 грудня 2018 року. Згідно протоколу зборів трудового колективу ТОВ «Зарічанка» №1 від 23.11.2018 року, збори вирішили видати [PERSON] безпроцентну поворотну споживчу позику на ремонт і впорядкування житла в сумі 120000 грн. з терміном повернення 14 грудня 2018 року. 23.11.2018 року між ТОВ «Зарічанка» та [PERSON] було укладено договір позики (між підприємством та його працівником), згідно п.п.1.1, 2.1, 4.1 якого підприємство надає позичальнику безпроцентну поворотну позику на ремонт і благоустрій житла в розмірі встановленому п.2.1 даного договору, а позичальник зобов`язується повернути позику Підприємству. Сума споживчої позики за договором становить 120000грн. Договір набирає чинності з моменту укладення й до повного виконання своїх зобов`язань сторонами. Датою повернення позики є 14.12.2018 року. В порядку та на умовах, визначених цим договором, [PERSON] згідно видаткових касових ордерів отримав безпроцентну поворотну споживчу позику на ремонт і благоустрій житла в розмірі 100000грн. (23.11.2018р. - 50000грн., 26.11.2018р. - 50000грн.). Наказом директора ТзОВ «Зарічанка» № 104-к від 20.12.2018 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з 20.12.2018 року за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України. ТзОВ «Зарічанка» направило [PERSON] претензію вих.№3 від 03.01.2019 року про повернення коштів за договором позики від 23.11.2018 року та повідомило останнього, що у випадку несплати заборгованості ТОВ «Зарічанка» буде змушене звернутися до суду із позовом про примусове стягнення з нього цієї суми заборгованості, так і штрафних санкцій, передбачених ЦК України за невиконання грошових зобов`язань. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики від 23.11.2018 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів в січні 2019 року, [PERSON] не повернув ТзОВ «Зарічанка» кошти. Вказані обставини підтверджуються: заявою [PERSON] від 23.11.2018 року; протоколом зборів трудового колективу ТОВ «Зарічанка» №1 від 23.11.2018 року; договором позики (між підприємством та його працівником) від 23.11.2018 року; видатковими касовими ордерами від 23.11.2018 року, від 26.11.2018 року; претензією ТзОВ «Зарічанка» про повернення коштів за договором позики від 23.11.2018 року вих.№3 від 03.01.2019 року; наказом директора ТзОВ «Зарічанка» № 104-к від 20.12.2018 року. Згідно ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За положеннями частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем-позивачем [PERSON] та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним вимог. Заява [PERSON] про вчинення злочину до Хмельницького відділу поліцій ГУ НП в Хмельницькій області від 16.01.2019 року обставин на які він посилається у своїй позовній заяві не підтверджує. Відомостей про прийняття будь-якого рішення за вказаною заявою суду не надано. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] був працівником підприємства і попросив надати допомогу, вона йому сказала написати заяву про надання матеріальної допомоги. Вони зібралися на зборах, де він звернувся усно і ніхто з присутніх не був проти. Склали договір, підписали і по частинах видали гроші, які він не повернув. [PERSON] написав заяву на 120000 грн., проте так як в касі є норма ліміта на видачу готівки з каси, то йому було надано 100000 грн., за останньою частиною коштів він не прийшов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] взяв позику на підприємстві і не повернув. Вона підтверджує, що він виступав і просив надати позику в присутності колективу в кабінеті директора. Вона готувала договір позики та підписувала видатковий касовий ордер. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що [PERSON] на зборах в кабінеті директора просив надати йому допомогу. Були присутні [PERSON] , [PERSON] , інших хто був присутній не пам`ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була членом комісії коли [PERSON] просив позику для покращення житлових умов, вони засідали і вирішили надати позику. На підприємстві дружня обстановка, про будь-який тиск їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона працює бухгалтером ТОВ «Зарічанка», грошові кошти видавались [PERSON] 23.11. та 26.11. по 50 000 грн., передача коштів відбувалось в кабінеті директора, вона приносила видатковий касовий ордер і гроші, нічого незвичайного вона не помітила. Отже, показання свідків спростовують доводи відповідача-позивача [PERSON] , що договір позики (між підприємством та його працівником) від 23.11.2018 року та видаткові касові ордери від 23.11.2018 року та 26.11.2018 року були підписані внаслідок психологічного тиску, та що коштів згідно договору позики він не отримував. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів відповідачем-позивачем [PERSON] та його представником суду не надано. Враховуючи, що у передбачений договором позики від 23.11.2018 року строк (14.12.2018 року) [PERSON] кошти не повернув, то з нього підлягають стягненню 100000 грн. - заборгованість за договором позики від 23.11.2018 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарічанка» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, слід задовольнити, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТзОВ "Зарічанка" про визнання недійсним договору позики, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Зарічанка» в сумі 1921 грн.. Також відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», слід повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Зарічанка»(код ЄДРПОУ: 14164024, адреса: 29000, м.Хмельницький, вул. Зарічанська,40) 960,50 грн. судового збору внесеного у більшому розмірі, сплаченого згідно квитанцій АТ КБ "ПриватБанк" від 18.01.2019 року № 0.0.1242551635.1. На підставі викладеного та

Outcome: approved