Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , "Тульчин.Інфо"-інформаційно-довідковий сайт міста Тульчина і Тульчинського району, Інформаційного довідкового інтернет видання "Підслухано Тульчин Вінниця", Інтернет газети "Успіх" про захист честі, гідності, ділової репутації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працює головою Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. 23.06.2018 [PERSON] написав статтю під назвою "Народні обранці Тульчинщини чи "клуб по інтересах", яку 24.06.2018 о 10:50 год. опублікував в інтернет виданні "Підслухано Тульчин Вінниця". Цю ж статтю було опубліковано 24.06.2018 о 21:23 год. в інтернет виданні "Тульчин.Інфо" та 25.06.2018 о 09:56 год. в інтернет виданні "Газета Успіх". Зі змісту даної статті слідує, що [PERSON] привселюдно стверджує, що нею вчинено наступні злочини: зловживання службовим становищем, підроблення документів, комунальні махінації, винесення незаконних рішень, корупційні злочини та хабарництво. Однак, розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію. Вона являється законно слухняним громадянином, закони України не порушувала, за період перебування на посаді голови Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області жодних порушень чи стягнень не допускала, а навпаки, отримувала грамоти та подяки, як самостійно, так і в складі колективу сільської ради, чим заслужила повагу серед колег та односельчан. Відтак, поширення зазначеної інформації мало на меті опорочення її честі, гідності та ділової репутації, як сільського голови. Застосовуючи обман, [PERSON] намагався переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах її діяльності, зокрема в тому, що вона порушує закон, підробляючи підписи, виносить незаконні рішення, бере хабарі та є корупціонером. Наслідком опублікування статті в мережі інтернет стало те, що люди з якими вона зустрічається, виконуючи обов`язки сільського голови, а також односельчани, цікавляться її реакцією на статтю, перепитують, що мається на увазі, а також цікавляться чи буде вона опубліковувати відповідь автору. Дані дії призвели до того, що вона має виправдовуватись за те, чого ніколи не робила. Таким чином, автор статті [PERSON] поширив в інтернет виданнях інформацію, яка є недостовірною, тим самим порушив недоторканість її честі і гідністі та наніс шкоди її діловій репутації. Недостовірна інформація, яка порушує її права на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, формує негативну суспільну думку про неї як Кинашівського сільського голови, підриває авторитет серед територіальної громади та депутатського корпусу. Її ділова репутація має велике значення в роботі, оскільки їй постійно доводиться контактувати та спілкуватись з людьми. Її усі знають як порядну людину, яка стоїть на захисті прав жителів сіл і її ділова репутація і особисті переконання не дозволяють їй порушувати закони та норми суспільства. Жодна особа не має права наносити шкоди її діловій репутації своїми діями, використовуючи з цією метою засоби масової інформації, а отже і поширена відповідачем [PERSON] інформація у популярних інтернет виданнях підлягає спростуванню останнім у такий же спосіб у який вона була поширена. Через дані обставини вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Просить визнати недостовірною, такою що ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію та зобов`язати відповідачів у такий же спосіб у який вона була поширена спростувати недостовірну, таку що ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, розповсюджену [PERSON] , яка була розміщена 24.06.2018 о 10:50 год. в інтернет виданні "Підслухано Тульчин Вінниця", 24.06.2018 о 21:23 год. в інтернет виданні "Тульчин.Інфо" та 25.06.2018 о 09:56 год. в інтернет виданні "Газета Успіх" шляхом публікації спростування в інтернет виданнях "Підслухано Тульчин Вінниця", "Тульчин.Інфо" та "Газета Успіх", а саме: " зловживаючи службовим становище; підробляє підписи; земельку продасть; получе долю з ставка чи з поля; комунальними махінаціями теж [PERSON] не гребує; продовжує виносити незаконне рішення; Баленко - корупціонерка, хабарниця." Також просить стягнути з [PERSON] всі понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Також додав, що на даний час стаття вже видалена. Вважає, що власником інтернет видань є [PERSON] . Відповідач [PERSON] цікавився питанням оренди ставків Неплюєвим та був присутнім на сесії районної ради. Стаття була підписана [PERSON] , тому позов пред`явлений до [PERSON] . В ході розгляуду справи після закінчення перерви, представник позивача в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечує проти їх задоволення, посилаючись на обставини викладені ним у відзиві на позовну заяву. Також вказав, що відповідач не писав та не розміщував статтю в інтернеті. Позивачем не вказано хто є власником чи засновником інтернет-видань. Вважає, що критика сільського голови може бути зі сторони суспільства. Згідно наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву представник відповідача вказав, що позовна заява є надуманою та безпідставною. Позивач не наводить доказів причетності [PERSON] до викладених нею подій. Останній не причетний до даних подій, а тому є неналежним відповідачем по справі. Позивач вказує, що автором статті є [PERSON] , однак у соціальній мережі "facebook" користувачів з ім`ям [PERSON] наявно 17 осіб. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачі - представники "Тульчин.Інфо"- інформаційно-довідковий сайт міста Тульчина і Тульчинського району, Інформаційного довідкового інтернет видання "Підслухано Тульчин Вінниця", Інтернет газети "Успіх" в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відомостей про причину своєї неявки до суду не надали, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подали. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність нез`явившихся учасників справи. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Позивач стверджує, що [PERSON] написав статтю під назвою "Народні обранці Тульчинщини чи "клуб по інтересах", яку 24.06.2018 о 10:50 год. опублікував в інтернет виданні "Підслухано Тульчин Вінниця", о 21:23 год. - в інтернет виданні "Тульчин.Інфо", а 25.06.2018 о 09:56 год. - в інтернет виданні "Газета Успіх". При цьому, позивач пред`являє позовні вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації до [PERSON] , "Тульчин.Інфо"-інформаційно-довідковий сайт міста Тульчина і Тульчинського району, Інформаційного довідкового інтернет видання "Підслухано Тульчин Вінниця" та Інтернет газети "Успіх", зазначаючи, що розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію. Також вказує, що зі змісту даної статті слідує, що [PERSON] привселюдно стверджує, що нею вчинено наступні злочини: зловживання службовим становищем, підроблення документів, комунальні махінації, винесення незаконних рішень, корупційні злочини та хабарництво. На підтвердження позовних вимог позивач надала наступні докази: - копію статті "Народні обранці Тульчинщини чи "клуб по інтересах" (а.с.7-11 т.1); - копії роздруківки сторінок з мережі Інтернет з розміщеною статтею (а.с.12 т.1); - копію повідомлення Тульчинського РВ з питань пробації філії ДУ "Центр Пробації" у Вінницькій області від 10.07.2018 №1172 (а.с.18 т.1), згідно якого [PERSON] з 25.05.2014 по даний час по обліках Тульчинського районного відділу з питань пробації філії Державної установи "Центр Пробації" у Вінницькій області не проходила; - копію повідомлення Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 10.07.2018 №4424/230-01-2018 (а.с.19 т.1), згідно якого [PERSON] до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась; - копія повідомлення Тульчинського рйаонного суду Вінницької області від 13.07.2018 вих.№01-08/177/2018 (а.с.20), згідно якого за період з 25.05.2014 по 12.07.2018 до суду не надходили справи (провадження, матеріали) у відношенні [PERSON] про притягнення її до адміністративної та кримінальної відповідальності; - копію повідомлення Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 11.07.2018 вих.№552 (а.с.17 т.1), згідно якого вбачається, що до сільского голови [PERSON] дисциплінарні стягнення за період перебування її на посаді не застосовувались. Подані позивачем грамота (а.с.21 т.1), подяки (а.с.22,23 т.1) та сертифікати (а.с.24, 25) суд до уваги не бере, так як вони не стосуються предмету спору. Також за клопотанням позивача у даній справі згідно ухвали суду від 12.09.2020 була призначена судово-лінгвістична експертиза. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи писемного мовлення №6464 від 30.06.2020 (а.с.9-20 т.2) судовий експерт Ковкіна Є.В прийшла до наступних висновків: У тексті статі, що була розміщена, згідно з ухвалою від 20.02.2020, 24.06.2018 о 10 год. 58 хв. в Інтернет-виданні «Підслухано Тульчин Вінниця», 24.06.2018 о 21 год. 32 хв. в Інтернет-виданні «Тульчин.Інфо» та 25.06.2018 о 09 год. 56 хв. в Інтернет-виданні «Газета Успіх» (матеріали цивільної справи № 148/1418/18, т. 1, а.с. 7-12) міститься: - негативна інформація про [PERSON] , яка полягає в наданні відомостей про те, що чотири роки поспіль ведуться активні суперечки за "ці невеличкі ставочки" між орендарем ставків та головою "сільради [PERSON] ", яка користуючись перевагами займаної посади, з 2014 року постійно намагається примусово заволодіти зазначеними ставками. Негативну інформацію адресант передає за допомогою слів і словосполучень, з негативною конотацією, тобто із семантикою осуду, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по відношенню до зазначеної особи, у тому числі шляхом навішування лексичних ярликів (а саме: "прикриваючись інтересами громади", "зловживаючи службовим становишем", "створює орендарю проблеми різного характеру", "в подальшому захоплення об`єкту самими."). Висловлювання, що мають образливий характер стосовно [PERSON] , - відсутні. Вона виражена наступними лексичними засобами: "Вже четвертий рік за ці невеличкі ставочки продовжується боротьба між орендарем та головою сільради [PERSON] . З 2014 року прикриваючись інтересами громади та зловживаючи службовим становищем створює орендарю проблеми різного характеру з метою розірвання договору оренди даного об 'єкту і в подальшому захоплення об`єкту самими» (матеріали цивільної справи № 148/1418/18, т. 1, а.с. 7); - негативна інформація про [PERSON] , яка полягає в наданні відомостей про те, що [PERSON] постійно надсилає скарги на дії орендаря в різні установи, збирає та підробляє підписи членів громади проти орендаря, з метою розірвання з ним договору, а також спонукає проти орендаря "жителів та чиновників". Негативну інформацію адресант передає за допомогою слів і словосполучень, з негативною конотацією, тобто із семантикою осуду, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по відношенню до зазначеної особи, у тому числі шляхом навішування лексичних ярликів (а саме: "в громаді збирає та підробляє підписи проти нього», «підбурює проти орендаря місцевих жителів та чиновників"). Висловлювання, що мають образливий характер стосовно [PERSON] , - відсутні. Вона виражена наступними лексичними засобами: "А саме: пише необгрунтовані скарги в різні інстанції, в громаді збирає та підробляє підписи проти нього щодо розірвання договору, підбурює проти орендаря місцевих жителів та чиновників, вище зазначеними факторами створюють соціальну напругу" (матеріали цивільної справи № 148/1418/18, т.1, а.с.8); - негативна інформація про [PERSON] , яка полягає в наданні відомостей про те, що вона діє собі на користь, а саме: то "земельку" продає, то термін договору продовжує безпідставно, а також з деяких осіб отримує частину прибутку «з ставка чи з поля», не звертає увагу свою на самовільне зайняття земельної ділянки, крім того займається [PERSON] і "комунальними махінаціями". Негативну інформацію адресант передає за допомогою слів та словосполучень, з негативною конотацією, тобто із семантикою осуду, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по відношенню до зазначеної особи, у тому числі шляхом навішування лексичних ярликів (а саме: "кому земельку продасть", "кому договір пролонгує", "з когось просто получе долю з ставка чи з поля", "десь на самозахват очі закриє", " комунальними махінаціями теж [PERSON] не гребує!"). Висловлювання, що мають образливий характер, стосовно [PERSON] , - відсутні. Вона виражена наступними лексичними засобами: "Відчувши силу влади вона почала наводити свій порядок по новому: кому земельку продасть, кому договір пролонгує, з когось просто получе долю з ставка чи з поля, а десь на самозахват очі закриє, доречі комунальними махінаиіями теж [PERSON] не гребує!" (матеріали цивільної справи № 148/1418/18, т.1, а.с.8); - негативна інформація про [PERSON] , яка полягає в наданні відомостей про те, що вона разом із своєю командою і кількома депутатами Тульчинського району продовжують виносити "незаконне рішення", для того щоб повністю усе забрати у родини орендаря. Негативну інформацію адресант передає за допомогою слів і словосполучень, з негативною конотацією, тобто із семантикою осуду, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по відношенню до зазначеної особи, у тому числі шляхом навішування лексичних ярликів (а саме: "продовжують виносити незаконне рішення", "забрати останній кусок хліба в цій сім`ї"). Висловлювання, що мають образливий характер, стосовно [PERSON] , - відсутні. Вона виражена наступними лексичними засобами: "<...> - [PERSON] , її команда та жменя жалюгідних депутатів тульчинського району продовжують виносити незаконне рішення, намагаючись забрати останній кусок хліба в цій сім`ї "(матеріали цивільної справи № 148/1418/18, т.1, а.с.10); - негативна, образлива інформація про [PERSON] , що виражає ставлення адресанта до повідомлюваного і передається за допомогою оцінних слів і словосполучень "коропціонерка", "хабарниця", "безбожна головиха" із семантикою осуду, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по відношенню до зазначеної особи, у тому числі шляхом навішування лексичних ярликів. Вона виражена наступними лексичними засобами:: «А те, що Баленко коропиіонерка, хабарниця , та просто безбожна головиха це й до гадалки не ходи!!!" (матеріали цивільної справи № 148/1418/18, т.1, а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова ПВСУ), чинне законодавство не містить визначення понять честі, гідності чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до п.15 постанови ПВСУ при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відтак, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову. Під поширенням інформації розуміється, зокрема й поширення її в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Відповідно до п.19 постанови ПВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Проаналізувавши інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, суд приходить до висновку, що з урахуванням мовностилістичного аналізу зазначена у позовних вимогах інформація, яка стосується саме позивача, не містять фактичних даних, а є критикою та суб`єктивною оцінкою дій позивача з приводу виконання (невиконання) нею її посадових обов`язків та є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню. Спірне висловлювання не може бути визнано таким, що містить фактичне твердження про винуватість особи у вчиненні кримінальних правопорушень та спрямоване на приниження честі, гідності і ділової репутації позивача. У разі, якщо позивач вважає, що оціночні судження, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Проте, з встановлених судом обставин справи та її матеріалів не випливає, що позивач намагалась скористатись таким правом. Окрім того, для виникнення права вимоги щодо спростування недостовірної інформації, необхідно встановити факт її поширення. Відповідно до п.12 постанови ПВСУ у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Пунктом 18 постанови ПВСУ роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер і саме на позивача покладено обов`язок доведення факту поширення відповідачами інформації, про яку йдеться в позовній заяві. В свою чергу, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] категорично заперечує причетність [PERSON] до написання статті "Народні обранці Тульчинщини чи "клуб по інтересах" й відповідно розповсюдження її у відповідних інтернет виданнях. Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом. У спірних правовідносинах поширена щодо позивача інформація стосується її честі та ділової репутації, як очільника органу місцевого самоврядування, тобто публічної особи, оскільки формує її морально-етичний портрет в очах громадськості. Фактично позивач просить спростувати інформацію, яка по суті є громадською критикою у той же спосіб, у який вона була поширена з приводу того, як вона виконувала службові обов`язки як голова сільської ради. Слід відмітити, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян і публічні особи мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Дослідивши наявну в матеріалах справи публікацію під назвою "Народні обранці Тульчинщини чи "клуб по інтересах" судом встановлено, що її автором зазначено [PERSON] . Як вбачається з доданих позивачем до позову роздруківок сторінок з мережі Інтернет з розміщеною статтею (а.с.12), 24.06.2018 на сторінках з назвою користувача "Підслухано Тульчин Вінниця" та "Тульчин.Інфо" розміщено публікацію під назвою "Народні обранці Тульчинщини чи "клуб по інтересах", 25.06.2018 даною публікацією поділився користувач під назвою " [INFO] ". Водночас, надані позивачем роздруківки зображення екрану мобільного телефону, що представлені у вигляді скріншотів Інтернет-сторінки, не дають можливості ідентифікувати особу, що таку інформацію розмістила. Також дані зображення не містять даних про назви інтернетресурсу, назви соціальної мережі, в якій розміщена інформація. Відтак, враховуючи, що по батькові даної особи, а також інших відомостей, відповідно до яких можна ідентифікувати дану особу саме з відповідачем [PERSON] публікація під назвою "Народні обранці Тульчинщини чи "клуб по інтересах" не містить, беручи до уваги той факт, що представник позивача в судовому засіданні зазначив, що на даний час дана публікація вже видалена, інших належних та допустимих доказів, які б підтверджувала, що автором зазначеної публікації є саме відповідач [PERSON] матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що позивачем та її представником в судовому засіданні не доведено, що [PERSON] є автором оспорюваної публікації під назвою "Народні обранці Тульчинщини чи "клуб по інтересах". Проведений самим позивачем аналіз сторінки у мережі "Facebook" не є підтвердженням ідентифікації авторства особи відповідача, а пояснення представника позивача, що саме [PERSON] було розміщено таку інформацію є лише припущенням, яке, за відсутності доказів, не може прийматись судом до уваги. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, визначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. З урахування вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі. Також судом враховано, що ні позивачем, ні його представником не встановлено власника веб-сайта на якому розміщено інформаційний матеріал про позивача. Відтак, не є належними відповідачами і "Тульчин.Інфо"- інформаційно-довідковий сайт міста Тульчина і Тульчинського району, Інформаційно довідкове інтернет видання "Підслухано Тульчин Вінниця"та Інтернет газета "Успіх". При цьому судом враховано, що офіційний інтернет - сайт «Facebook» є соціальною мережею, де кожен користувач, без ідентифікації може створити будь - яку сторінку та публікувати тексти, коментарі тощо під вигаданим ім`ям. Доступ до мережі Facebook є необмеженим для значної кількості осіб. За таких обставин, враховуючи, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Водночас суд звертає увагу на те, що предмет спору на час розгляду справи відсутній, оскільки представником позивача в судовому засіданні визнано, що публікація відсутня. Суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, щоякщо ні автора, ні власника веб-сайта встановити неможливо, факт недостовірності поширеної інформації може бути встановлений судом у порядку окремого провадження. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються, а витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, понесені відповідачем [PERSON] , підлягають стягненню з позивача, оскільки їх розмір документально підтверджений, зокрема: копією договору №24118-ц про надання правової допомоги від 27.09.2018 (а.с.48-49 т.1), копією Додатку №1 до договору про надання правової допомоги №24118-ц від 27.09.2018 (а.с.50 т.1), копією квітанції №24/18-ц від 27.09.2018 (а.с.51), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВН №000114 від 18.01.2017 (а.с.52 т.1), ордером серія ВН №078319 (а.с.55 т.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved