Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

28.12.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши на обгрунтування своїх позовних вимог наступне. З січня 2020 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом т.в.о. директора від 01.12.2020 року №1608-ос його було звільнено відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Позивач вважає вказаний наказ незаконним з наступних підстав. Норму частини 1 статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13.05.2014 року за №1255-VII. Вказаний Закон набрав чинності 01.06.2014 року. Метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Так, ст. 41 КЗпП України доповнена пунктом 5, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - "припинення повноважень посадових осіб". Відповідно до пункту 6 ст.73 ГК України органами управління державного унітарного підприємства є керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав); наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і регулює діяльність керівника підприємства. Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» (далі ДП «МТП Южний» є державним унітарним підприємством, юридичною особою публічного права (частина 2 ст.167 ЦК України), про що зазначено в Статуті підприємства, отже не є господарським товариством, а заступник директора державного підприємства не є посадовою особою у розумінні пункту 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України та пункту 6 ст.73 ГК України, а тому застосування відповідачем цієї норми для припинення дії трудового договору та звільнення, на думку позивача, є неправомірним. Також звертає увагу, що вказаний наказ було видано неуповноваженою особою, оскільки згідно Розпорядження КМУ №1039-р та Наказу Міністерства інфраструктури України від 21.08.2020р. №66-Ос на [PERSON] було тимчасово покладено обов`язки, а не призначено (обрано) директором підприємства. Позивач вважає, що вказаний факт не наділяє тимчасово виконуючого обов`язки правами видавати вказані накази, відповідно до п.6 ст.73 ГК України. Позивач просив визнати незаконним наказ від 01.12.2020р. №1608-ос, поновити його на посаді заступника директора з правових та майнових питань ДП «МТП «Южний» та стягнути з ДП «МТП «Южний» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.12.2020 року до дня поновлення на роботі. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 31.12.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 9). 04.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ДП «МТП «Южний», згідно якого вважають позов [PERSON] безпідставним та необгрунтованим, виходячи з наступного. Статтею 41 КЗпП України визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Зокрема до таких підстав Закон відносить припинення повноважень посадових осіб (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України). Наказом ДП0 «МТП «Южний» від 01.12.2020 № 1608-ос [PERSON] було звільнено з посади заступника директора з правових та майнових питань ДП «МТП «Южний» з 01.12.2020 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто, у зв`язку із припиненням його повноважень як посадової особи підприємства. Твердження позивача про неправомірність дій відповідача щодо застосування при його звільненні такої норми КЗпП України у зв`язку із тим, що він не був посадовою особою в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, та п. 6 ст. 73 ГК України, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Згідно з розділом 1 Статуту ДП «МТП «Южний», в редакції, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 15.12.2017 № 448 (далі - Статут), ДП «МТП «Южний» є Державним підприємством і діє як комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління). Розділом 11 Статуту, визначено, зокрема, що Уповноважений орган управління приймає рішення про утворення, реорганізацію і ліквідацію підприємства. Тобто в розумінні ст. 73 ГК України та ст. 81 ЦК України, ДП «МТП «Южний» є Державним унітарним підприємством, юридичною особою публічного права. В розділі 15 роз`яснень від 13.02.2020 № 1 щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», наданих Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство, НАЗК) НАЗК зазначило, що під посадовими особами юридичних осіб публічного права, насамперед комунальних та державних установ і підприємств слід розуміти осіб, які мають повноваженнями здійснювати організаційно- розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. У разі визначення посадових осіб на державних підприємствах до уваги слід також брати положення частини 3 статті 65 Господарського кодексу України. Зважаючи на зміст цієї норми, посадовими особами підприємства є керівник, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємств. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. При визначенні того чи є працівник юридичної особи публічного права посадовою особою, враховується обсяг та характер здійснюваних ним функцій. Тому навіть в разі не визначення працівника посадовою особою у статутних чи інших внутрішніх документах підприємства він може бути посадовою особою і бути суб`єктом декларування в розумінні Закону з огляду на здійснювані ним адміністративно- господарські та організаційно-розпорядчі функції. Зміст адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій (обов`язків) наведений у відповіді на запитання 14 цих Роз`яснень. У розділ 14 Роз`яснень Національне агентство, серед іншого зазначило, що адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Крім того, Міністерство юстиції України в своєму листі від 22.02.2013 р. № 1332- 0-26-13/11, висловило думку з цього приводу, де також зазначило, що головним критерієм віднесення особи до посадової є наявність в такої особи організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій. Аналогічні висновки зробила й Державна інспекція України з питань праці у роз`ясненні «Категорія «посадові особи» у трудовому законодавстві» від 24 липня 2014 року. На думку цього органу, терміни «посадова особа» та «службова особа» є синонімічними. До останніх, відповідно до абз. 1 п. 1 примітки до ст. 364 Кримінального кодексу України, зокрема належать: особи, які обіймають постійно або тимчасово на підприємствах, установах або організаціях незалежно від форми власності посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням. При цьому, згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26 квітня 2002 року № 5, до осіб, які здійснюють організаційно-розпорядчі обов`язки, можуть належати керівники вищої та середньої ланки підприємства, що здійснюють керівництво трудовим колективом в цілому або його окремими підрозділами, ділянками роботи тощо (керівники підприємств, філій, начальники цехів, відділів, їх заступники, бригадири, виконроби, майстри тощо). Так, наказом ДП «МТП «Южний» від 10.04.2020 року № 438 «Про зміну штатного розпису та підпорядкування структурних підрозділів», зокрема, в штатному розписі підприємства введено посаду заступника директора з правових та майнових питань, якому відповідно, було підпорядковано такі структурні підрозділи підприємства: служба управління майном; координаційний відділ; юридична служба функціонально. З метою реалізації своїх організаційно-розпорядчих функцій позивач, серед іншого, надавав відповідні розпорядження працівникам структурних підрозділів підприємства, які йому підпорядковувались. Зазначене у своїй сукупності свідчить про наявність у заступника директора з правових та майнових питань організаційно-розпорядчих функцій. Окрім того, приналежність до такої категорії (посадових осіб юридичних осіб публічного права) фактично визнається і самим позивачем. Так, під час перебування на посаді заступника директора ДП «МТП «Южний» позивач, на виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» неодноразово (27.05.2020 - щорічна, 10.12.2020 - перед звільненням) подавав відповідні декларації, в яких власноруч проставляв відмітку про віднесення його посади до посадових осіб юридичних осіб публічного права (розділи 2.1 декларацій). Також, 29.04.2020 ДП «МТП «Южний», було видано наказ від 29.04.2020 № 515 «Про подання декларацій посадовими особами ДП «МТП «Южний», який позивач, в силу свого посадового становища теж погодив. Звертають увагу, що норма Закону (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України), визначаючи таку додаткову підставу для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов - припинення повноважень посадових осіб, не має ознак вибірковості. Тобто не розмежовує посадових осіб на посадових осіб юридичних осіб приватного права та публічного права чи посадових осіб в залежності від форми власності юридичної особи, організаційно-правової форми такої юридичної особи (АТ, ПрАТ, ТОВ, ДП, КП тощо). Визначальним в даному випадку є статус особи саме як посадової. Згідно з розділом 1 Статуту ДП «МТП «Южний» є Державним підприємством і діє як комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління). Пунктом 6.1.7 Статуту встановлено, що кількісний склад та штатний розпис керівництва підприємства погоджується з Уповноваженим органом управління. Пункт 8.1 Статуту, зокрема визначає що: штатний розпис в частині керівного складу підприємства затверджується за погодженням з Уповноваженим органом управління; організаційна структура підприємства затверджується за погодженням з Уповноваженим органом управління; заступники директора призначаються на посаду за погодженням з Уповноваженим органом управління; Аналогічні положення містяться також в розділі 11 Статуту «Уповноважений орган Управління». Так, пунктом 11.1 Статуту визначено, що Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: погоджує призначення заступників директора підприємства; погоджує штатний розпис в частині керівного складу підприємства та організаційну структуру підприємства; затверджує Статут підприємства та зміни до нього, здійснює контроль за додержанням цього Статуту. Таким чином саме Міністерство інфраструктури України є уповноваженим суб 'єктом призначення на посаду заступників директора підприємства, незалежно від напрямку діяльності роботи таких заступників. Також, наведене підтверджує, що заступники директора займають рівне посадове становище на підприємстві, є самостійними та не мають ознак підпорядкованості один одному, що серед іншого підтверджується організаційною структурою ДП «МТП «Южний». Наказом ДП «МТП «Южний» з особового складу від 13.01.2020 року № 37-ос, [PERSON] прийнято на посаду в.о. заступника директора з правових питань на час лікарняного [PERSON] в порядку переведення з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт». Наказом ДП «МТП «Южний» від 10.04.2020 року № 438 в штатному розписі підприємства введено посаду заступника директора з правових та майнових питань. Наказом ДП «МТП «Южний» з особового складу від 10.04.2020 року № 415-ос, [PERSON] переведено на посаду в.о. заступника директора з правових та майнових питань з 10.04.2020 року. 07 травня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено організаційну структуру ДП «МТП «Южний», якої було передбачена, зокрема і наявність посади в штатному розписі підприємства - заступника директора з правових та майнових питань. 18 травня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено структуру керівництва ДП «МТП «Южний», до складу якої також було включено посаду - заступника директора з правових та майнових питань. 21 травня 2020 року на адресу підприємства надійшов лист Міністерства інфраструктури України про погодження призначення [PERSON] на посаду заступника директора з правових та майнових питань. Наказом ДП «МТП «Южний» від 21.05.2020 року № 601-ос [PERSON] призначено на посаду заступника директора з правових та майнових питань. 12 жовтня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено нову організаційну структуру ДП «МТП «Южний» та структуру керівництва ДП «МТП «Южний» (тобто штатний розпис в частині керівного складу) в яких, зокрема, посада заступника директора з правових та майнових питань відсутня. Наведене свідчить про фактичне прийняття Уповноваженим органом управління рішення про припинення повноважень [PERSON] , як посадової особи ДП «МТП «Южний». Наказом ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 року № 1483 введено в дію нову, погоджену Міністерством інфраструктури України, організаційну структуру ДП «МТП «Южний». Таким чином, з урахуванням викладеного вище, повноваження [PERSON] , як посадової особи підприємства (заступника директора з правових та майнових питань) припинилися з 01.12.2020, тобто з моменту введення в дію нової погодженої Міністерством інфраструктури України організаційної структури ДП «МТП «Южний». З викладеного вбачається, що законних підстав, для подальшого продовження трудових відносин з [PERSON] , як з заступником директором з правових та майнових питань, у підприємства не було, у зв`язку із чим, позивача цілком правомірно було звільнено з посади заступника директора з правових та майнових питань Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» з 01.12.2020 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто, у зв`язку із припиненням його повноважень як посадової особи підприємства. Крім того зазначають, що при звільнені, на виконання вимог ст. 44 КЗпП України, відповідач виплатив позивачу вихідну допомогу, що підтверджується відповідними розрахунковими листами, яку останній прийняв без будь-яких заперечень та зауважень, та незважаючи на позицію щодо свого нібито незаконного, підприємству не повернув, чим фактично, на переконання відповідача, визнав підстави для свого звільнення законними. Також, в своєму позові [PERSON] звертає увагу на те, що наказ про його звільнення було видано тимчасово виконуючим обов`язки директора, а не призначеним (обраним) директором підприємства, що на думку позивача свідчить про те, що наказ видано неуповноваженою особою. При цьому свою позицію з цього приводу, позивач не доводить жодними належними, допустимими та достовірними доказами, що в свою чергу, в силу приписів положень ст.ст. 76-81 ЦПК України не заслуговує на увагу. Наказом Міністерства інфраструктури України «Про виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» від 21.08.2020 № 66-ос покладено на [PERSON] виконання обов`язків директора цього підприємства на період до прийняття уповноваженим органом відповідного рішення. У відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», зазначений наказ було зареєстровано у реєстратора та відповідно, останнім було внесені зміни до відомостей про юридичну особу. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, [PERSON] є виконуючим обов`язки директора ДП «МТП «Южний», а не тимчасово виконуючим обов`язки директора цього підприємства, як стверджує позивач. Будь-яких законодавчих обмежень, щодо видання наказів про прийняття на роботу чи звільнення з роботи працівників, особою, яка виконує обов`язки керівника підприємства, не має, а відтак твердження позивача з цього приводу є лише припущенням, та не підтверджуються жодними доказами. Серед іншого, враховуючи правову позицію та підхід позивача до обсягу повноважень суб`єкта його звільнення, доречно зазначити, що накази про приймання позивача на посаду в.о. заступника директора з правових питань, про переведення позивача на посаду в.о. заступника директора з правових та майнових питань, про призначення позивача на посаду заступника директора з правових та майнових питань було також видано в.о. директора, а не призначеним (обраним) директором підприємства. З урахуванням викладених вище обставин, вважають позов [PERSON] безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню (а.с. 67-75). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши в судовому засіданні позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 2 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Частиною 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалено на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з розділом 1 Статуту ДП «МТП «Южний», в редакції, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 15.12.2017 № 448 (далі - Статут), ДП «МТП «Южний» є Державним підприємством і діє як комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління). Пунктом 6.1.7 Статуту встановлено, що кількісний склад та штатний розпис керівництва підприємства погоджується з Уповноваженим органом управління. Пункт 8.1 Статуту визначає, що штатний розпис в частині керівного складу підприємства затверджується за погодженням з Уповноваженим органом управління; організаційна структура підприємства затверджується за погодженням з Уповноваженим органом управління; заступники директора призначаються на посаду за погодженням з Уповноваженим органом управління; Аналогічні положення містяться також в розділі 11 Статуту «Уповноважений орган Управління». Так, пунктом 11.1 Статуту визначено, що Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: погоджує призначення заступників директора підприємства; погоджує штатний розпис в частині керівного складу підприємства та організаційну структуру підприємства; затверджує Статут підприємства та зміни до нього, здійснює контроль за додержанням цього Статуту (а.с. 32-53, 78-93). Наказом ДП «МТП «Южний» з особового складу від 13.01.2020 року № 37-ос, [PERSON] прийнято на посаду в.о. заступника директора з правових питань з 14.01.2020 року на час лікарняного [PERSON] в порядку переведення з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» (а.с. 125). Наказом ДП «МТП «Южний» від 10.04.2020 року № 438 «Про зміну штатного розпису та підпорядкування структурних підрозділів» в штатному розписі підприємства введено посаду заступника директора з правових та майнових питань (а.с. 126-127). Наказом директора ДП «МТП «Южний» з особового складу від 10.04.2020 року № 415-ос, [PERSON] переведено на посаду в.о. заступника директора з правових та майнових питань з 10.04.2020 року (а.с. 132). 07 травня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено організаційну структуру ДП «МТП «Южний», якої було передбачена, зокрема і наявність посади в штатному розписі підприємства - заступника директора з правових та майнових питань (а.с. 133-134). 18 травня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено структуру керівництва ДП «МТП «Южний», до складу якої також було включено посаду - заступника директора з правових та майнових питань (а.с. 135-136). 21 травня 2020 року на адресу підприємства надійшов лист Міністерства інфраструктури України про погодження призначення [PERSON] на посаду заступника директора з правових та майнових питань (а.с. 137). Наказом ДП «МТП «Южний» від 21.05.2020 року № 601-ос [PERSON] призначено на посаду заступника директора з правових та майнових питань (а.с. 138). Наказом Міністерством інфраструктури України від 21.08.2020 року № 66-ос «Про виконуючого обов`язки директора ДП «МТП «Южний» на [PERSON] покладено виконання обов`язків директора ДП «МТП «Южний» з 22.08.2020 року (а.с.76). 12 жовтня 2020 року Міністерством інфраструктури України було погоджено нову організаційну структуру ДП «МТП «Южний» та структуру керівництва ДП «МТП «Южний», в яких посада заступника директора з правових та майнових питань відсутня (а.с. 139-141). Наказом ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 року № 1483 «Про введення в дію організаційної структуру ДП «МТП «Южний» організаційна структура ДП «МТП «Южний», погоджена 12.10.2020 року Міністерством інфраструктури України, введена в дію (а.с. 142). Наказом в.о. директора [PERSON] ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 року № 1608-ос [PERSON] звільнено з посади заступника директора з правових та майнових питань ДП «МТП «Южний» з 01.12.2020 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с. 143). Згідно розрахункових листів від 01.12.2020 року [PERSON] виплачена вихідна допомога при звільнені у розмірі шестимісячного середнього заробітку (а.с. 144-145). На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 року № 1255-VII (далі Закон № 1255-VII ) норму частини 1 статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5, яким визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. З цього часу судова практика збагатилася низкою справ, у яких детально аналізуються перелік осіб, які можуть вважатися посадовими особами в розумінні пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, а також інші питання, пов`язанні із застосуванням цього положення. У вищих судів є чітка правова позиція стосовно того, які категорії працівників підпадають під визначення «посадова особа». В ухвалі від 11.09.2017 року у справі № 758/13705/15-ц ВССУ зазначає, що під поняття «посадові особи» в розумінні пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України підлягають особи, визначені у частині 2 статті 89 Господарського Кодексу України (голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а в разі створення ради товариств (спостережної ради) - голова та члени цієї ради), а також визначені у статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року № 514-VI (фізичні особи-голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства). Суд аргументує свої позиції тим, що Законом № 1255-VII було внесено зміни в тому числі до Господарського Кодексу України і Закону України «Про акціонерні товариства». Аналогічну позицію ВССУ зайняв у справі № 199/89/16-ц (ухвала від 25.10.2017 року). Зокрема, суд зазначив стосовно Закону № 1255-VII, що «метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств право звільняти посадових осіб (керівників) членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги у розмірі не менше як шестимісячний середній заробіток». У вищезазначених справах ВССУ не застосовує положення пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України до працівників комунальних підприємств або державних органів, таким чином обмежуючи коло осіб, які можуть бути звільненні за цією підставою. Аналогічно у справі № 760/13609/15-ц ВССУ виніс ухвалу від 31.05.2017 року, якою підтвердив незаконність звільнення головного інженера на підставі припинення повноважень посадової особи. Крім цього, у справі № 925/1984/15 ВГСУ у постанові від 18.04.2017 року визначив, що припинення повноважень посадової особи є самостійною підставою для звільнення працівника і не пов`язане зі строковістю/безстроковістю трудового контракту та не передбачає необхідності з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення тощо. Суд зазначає, що «за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України підставою для розірвання договору є рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників». Отже, судова практика чітко визначає коло осіб, а також специфіку їх звільнення (з виплатою вихідної допомоги у фіксованому розмірі) на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Згідно з частиною другою статті 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. При цьому ЦК України передбачає, що ним (цим Кодексом) встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом (частина третя статті 81 ЦК України). Державне підприємство - це юридична особа публічного права (частина друга статті 167 ЦК України). Як встановлено Законом (частини перша, друга та дев`ята статті 73 ГК України), державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства. Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу (пункт 1 ст.74 ГК України). Разом з тим, нормами статті 65 ГК України передбачено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна й участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. З огляду на наведене, Закон установлює особливості правового статусу державного підприємства як юридичної особи публічного права та чітко визначає, що Статут є основним документом, на основі якого діє підприємство, визначає коло посадових осіб цього підприємства, особливості формування органів управління підприємства та інше. Пунктом 7.1 Статуту ДП «МТП «Южний» визначено, що органами управляння є директор та наглядова рада. А пунктом 10.14 передбачені випадки дострокового припинення повноважень члена наглядової ради. В зв`язку з чим суд приходить до висновку, що посада заступника директора з правових та майнових питань не відноситься до органів управління та відповідно посадових осіб, в розумінні цивільного законодавства та установчих документів ДМ «МТП «Южний». При цьому, суд не приймає доводи відповідача щодо посилання на ЗУ «Про запобігання корупції» оскільки вказаний Закон є спеціальним, та відповідно до преамбули визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. А також враховуючи чітке визначення Цивільним, Господарським кодексами України та Статутом відповідача переліку посадових осіб та не можливість застосування до цивільних відносин норм інших галузей за аналогією (стаття 8 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. При цьому, згідно ч.2 та 10 ст.65 власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Особливості управління підприємствами окремих видів (організаційних форм підприємств) встановлюються цим Кодексом та законами про такі підприємства. З огляду на наведене, характерною особливістю правового статусу державного підприємства є обмеження його правомочності, щодо окремих питань, в тому числі розпорядження майном, необхідності відповідного погодження призначення/звільнення деяких категорій спеціалістів, необхідність погодження штатного розпису в частині керівного складу підприємства та організаційної структури. До матеріалів справи долучені документи, в тому числі Наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора від 01.12.2020р. №1608-ос, Наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора від 01.12.2020р. №1483 та інші, які вказують на відповідне погодження та введення в дію організаційної структури відповідача. Згідно п.8.1 та 11.1 Статуту відповідача зазначено, що Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань погоджує штатний розпис в частині керівного складу підприємства та організаційну структуру. Відтак існує спеціальна норма законодавства, що встановлює особливості порядку погодження та затвердження штатного розпису керівного складу відповідача. Погодження, затвердження або внесення змін до штатного розпису на підприємстві відіграє значну роль при управлінні підприємством і слугує певним "гарантом" прав працівників, оскільки прийняття працівників відбувається згідно зі штатним розписом підприємства, з окладом, визначеним згідно з штатним розписом та інше. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43-1 КЗпП допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за положеннями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він надсилав, погоджував та/чи затверджував новий штатний розпис в частині керівного складу підприємства, в якому відсутня посада заступника директора з правових та майнових питань, як того вимагає Статут підприємства. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримано вимог чинного цивільного (трудового) законодавства й установчих документів юридичної особи процедури ухвалення рішення в цій частині, чим, на думку суду, порушені права позивача. Як було встановлено судом, ДП «МТП «Южний» є державним унітарним підприємством, юридичною особою публічного права (частина 2 ст.167 ЦК України), про що зазначено в Статуті підприємства, отже не є господарським товариством, а заступник директора державного підприємства не є посадовою особою у розумінні пункту 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України та пункту 6 ст.73 ГК України, а тому застосування відповідачем цієї норми для припинення дії трудового договору та звільнення позивача, на думку суду, з огляду на вищенаведену судову практику вищих судів, є неправомірним. Враховуючи викладене суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що норма пункту 5 часини 1 ст. 41 КЗпП України не розмежовує посадових осіб на посадових осіб юридичних осіб приватного права та публічного права чи посадових осіб в залежності від форми власності юридичної особи, організаційно-правової форми такої юридичної особи, а визначальним в даному випадку є статус особи саме як посадової. Крім того слід враховувати спрямованість Закону № 1255-VII, яким і була додано підставу для звільнення до ч. 1 ст. 41 КЗпП. Так, аналіз вказаних змін, внесених цим Законом (зокрема до ч. 3 ст. 99 ГКУ), свідчить про те, що п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП повинен поширюватися лише на членів виконавчого органу господарського товариства. Тобто лише на директора, членів правління тощо. Про що також свідчить пояснювальна записка, яка додавалася до проекту цього Закон, і висновок Головного наукового експертного управління при ВРУ. Також не заслуговують на увагу доводи відповідача в тій частині, що погодження 12.10.2020 року Міністерством інфраструктури України нової організаційної структуру ДП «МТП «Южний» та структуру керівництва ДП «МТП «Южний» в яких, зокрема, посада заступника директора з правових та майнових питань відсутня, свідчить про фактичне прийняття Уповноваженим органом управління рішення про припинення повноважень [PERSON] , як посадової особи ДП «МТП «Южний». Оскільки, на думку суду, таким погодженням фактично відбулися зміни в організації виробництва і праці ДП «МТП «Южний», що не можна ототожнювати з припиненням повноважень посадових осіб і не є самостійною підставою для звільнення за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Підсумовуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги позивача про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на попередній роботі підлягаючими задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд доходить наступних висновків. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місця роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за це період). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки про доходи, виданої ДП «МТП «Южний» від 01.12.2020 року за № 657 (а.с. 137), розмір доходів позивача [PERSON] за два відпрацьованих місяці, що передували дню звільнення становить 125667, 30 гривень (266 годин), з яких за жовтень 2020 року 50768,67 гривень (108 годин), за листопад 74898, 63 гривні (158 годин), а в середньому за місця становить 78801, 32 гривні. Таким чином середньогодинна заробітна плата складає 472, 43 гривні (125667, 30 гривень : 266 годин). Кількість робочих днів починаючи з дня звільнення, тобто з 01.12.2020 року по день ухвалення судового рішення складає 93 дні/916 годин (грудень 2020 року - 22 дні/174 години; січень 2021 року - 19 днів/151/; лютий 2021 року - 20 днів/160 годин; березень 2021 року - 22 дні/176 годин; квітень 2021 року - 22 дні/175 годин; травень 2021 року 10 днів/80 годин). Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення, тобто з 01.12.2020 року по 19.05.2021 року, тобто за 93 відпрацьованих робочих дні/ 916 годин, що становить 432745, 88 гривень ( 472,43 х 916 годин) з послідуючим утриманням всіх обов`язкових податків та платежів. На підставі викладеного,

Outcome: approved