Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Рівненського міського суду, згідно якого просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], який зареєстрований 04 травня 2012 року, актовий запис №325. Вказує, що на протязі останнього року відносини між ними погіршувались, в результаті чого вони стали чужими людьми, не проживають разом близько півтора року, шлюбні відносини не підтримують та спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення між ним та відповідачкою неможливе, а формальне перебування у шлюбі небажане та недоцільне. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, згідно якого просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення нею повноліття. Вказує, що на момент пред»явлення позову до суду, з відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання їх спільної малолітньої дитини. В судове засідання позивач-відповідач не з»явився, згідно поданої до суду заяви не заперечив проти розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти задоволення зустрічного позову. Відповідач-позивач в судове засідання не з»явилася, в поданій до суду заяві, просила справу розглянути у її відсутність, не заперечила проти розірвання шлюбу та просила задоволити зустрічний позов. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 травня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 325, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1500 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Крім того, приймаючи до уваги, що позивачка при пред"явленні позову звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved