Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, неодноразово уточнюючи свої вимоги, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 782 550 грн. 89 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1996 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У червні 2014 року припинили з відповідачем шлюбні відносини. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 3 вересня 2015 року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею та знаходяться на її утриманні. У зв'язку з навчанням з вересня 2014 року син проживає за кордоном. За час окремого проживання з відповідачем нею понесені додаткові витрати на утримання дітей, а саме на оплату навчання сина в навчальному закладі Нідерландів «АmsterdamFoundationCampus» в розмірі 13900 євро, вартість якого з вересня 2015 року складатиме 9000 євро на рік, а всього за три роки навчання 27000 євро; проживання сина в місті Амстердамі вартістю 591,78 євро на місяць, придбання для сина додаткової літератури та користування технічними засобами, необхідними для отримання інформації в процесі навчання; перебування сина в іноземній країні, його розміщення та підготовку до навчання у вересні 2014 року, благоустрій в новій оселі, витрати на придбання транспортних квитків, візи. Також нею понесені додаткові витрати на навчання дочки в ТОВ «Європейська гімназія», вартість якого з вересня 2014 року по лютий 2015 року складала 7500 грн. на місяць, а з лютого 2015 року - 9500 грн. на місяць, її навчання в ліцеї № 100 у травні 2015 року в сумі 122 грн., у театрі-школі сучасного танцю "Потоки" при Молодіжно-дитячій громадській організації Творча асоціація «Аз Данс» в розмірі 500 грн. на місяць, придбання для дочки коня вартістю 7000 доларів США та його утримання, що становить 5000 грн. на місяць, тренування дочки в конюшні «Анастасія» вартістю в жовтні та листопаді 2014 року 2000 грн. на місяць, а з грудня 2014 року - 3000 грн. на місяць, витрати на харчування, лікування дочки, поповнення рахунку телефону, придбання одягу, необхідних підручників, зошитів, флешки, матеріалів для розвитку, засобів по утриманню домашньої тварини дитини, організацію дня народження дочки вартістю 6400 грн., перебування дочки в кінному таборі в період з 04.06.2015 року по 14.06.2015 року вартістю 3000 грн. Також нею понесені витрати у зв'язку з зимовим відпочинком дітей на турбазі «Буковель», придбанням пакетів для катання на лижах, квитків для проїзду на гору, зимового одягу та взуття, проїзних документів, харчуванням та розвагами в загальній сумі 59245,96 грн. та отриманням дітьми консультацій психологів на суму 8000 грн. Позивач вказує, що всього додаткові витрати на дітей складають 1 716 121 грн. 79 коп., тому відповідач повинен відшкодувати їй половину цих витрат з урахуванням добровільно сплачених ним коштів у сумі 75000 грн., а саме в розмірі 782 550 грн. 89 коп. У судовому засіданні позивач та її представники [PERSON] та [PERSON], а в наступному - [PERSON] позов підтримали на наполягали на його задоволенні з урахуванням уточнених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що відповідач з часу розірвання шлюбу приймає участь в утриманні та додаткових витратах на дітей з урахуванням своїх матеріальних можливостей. Вказує, що у зв'язку з навчанням сина за кордоном відповідачем був оплачений страховий поліс у розмірі 24600 грн., послуги щодо обрання для сина навчального закладу в розмірі 10000 грн., оплачено проживання сина в м. Амстердамі за вересень-листопад 2014 року, витрачено на поїздку сина і спільний відпочинок у Барселоні та Амстердамі в період з 21 по 29 березня 2015 року 130000 грн. і додатково під час відпочинку приблизно 70000 грн. Всього на утримання, навчання та додаткові витрати на сина ним витрачено 313607,04 грн. На час подання даного позову син досяг повноліття, а законом не передбачено стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину. Крім того, після розірвання шлюбу на утримання дочки відповідачем витрачено 47000 грн. Зокрема, на оплату навчання дочки в ТОВ "Європейська гімназія" у жовтні 2014 року 7500 грн., на утримання коня і тренера 6000 грн., на день народження приблизно 13000 грн., подарунки з Амстердаму приблизно 12000 грн., на одяг і взуття 7000 грн. тощо. Зазначила, що придбання позивачем коня не було узгоджено з відповідачем, а тому вважає несправедливим стягувати з відповідача його вартість, а також витрати по утриманню коня та оплаті послуг тренера. Зимовий відпочинок дітей у Буковелі також не був з ним погоджений. Вважала, що витрати, які просить відшкодувати позивач, не викликані особливими обставинами та не підтверджені належними доказами. Крім того, після розірвання шлюбу позивач отримала грошові кошти в сумі 70000 доларів США та 45000 євро, які належали їх сім'ї. На час розірвання шлюбу на її рахунках знаходилися грошові кошти в сумі 1 100 000 грн., яких достатньо для здійснення витрат на утримання дітей. Просила в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 1996 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 3 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірваний. Вказаним рішенням встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені в квітні 2014 року. Після розірвання шлюбі діти проживають з матір'ю, але у зв'язку з навчанням син [PERSON] з вересня 2014 року проживає за кордоном. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 травня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 вересня 2014 року до 14 лютого 2015 року, а з [INFO] року - на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За змістом наведеної статті батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Питання про те, які витрати підлягають компенсації батьками та у якому розмірі, вирішується за домовленістю сторін. Батьки, зокрема, мають право домовитись (укласти договір) про сплату витрат на навчання дитини, зайняття спортом, відпочинок тощо. У разі спору розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину визначається за рішенням суду. Між сторонами виник спір щодо додаткових витрат на дітей, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач зазначає щодо додаткові витрати на дітей полягають в оплаті навчання сина в навчальному закладі Нідерландів «АmsterdamFoundationCampus», оплаті проживання сина за кордоном у зв'язку з навчанням, придбанні для сина додаткової літератури, користуванні технічними засобами, необхідними для отримання інформації в процесі навчання; витратах на підготовку сина до навчання, його перебування за кордоном, благоустрій в новій оселі, придбання транспортних квитків, отримання візи; витратах на навчання дочки в ТОВ «Європейська гімназія» та ліцеї № 100, заняттях дочки у театрі-школі сучасного танцю "Потоки" при Молодіжно-дитячій громадській організації Творча асоціація «Аз Данс», придбанні дочці коня, його утриманні та оплаті послуг тренера, витратах на харчування, лікування дочки, поповнення рахунку телефону, придбання одягу, необхідних підручників, зошитів, флешки, матеріалів для розвитку, засобів по утриманню домашньої тварини дитини, організації дня народження дочки, її перебування в кінному таборі в період з 04.06.2015 року по 14.06.2015 року, а також оплаті зимового відпочинку дітей на турбазі «Буковель», консультацій психологів. Як встановлено судом, син сторін [PERSON] з вересня 2014 року навчається за кордоном у навчальному закладі «АmsterdamFoundationCampus» (місто Амстердам Королівства Нідерланди), річна вартість навчання в якому складає 13900 євро. Крім того, вартість проживання [PERSON] за кордоном у зв'язку з його навчанням складає 591,78 євро на місяць. З матеріалів справи вбачається, що питання щодо обрання іноземного навчального закладу для сина вирішувалося сторонами спільно під час подружнього життя. Зазначене підтверджується, зокрема, укладенням відповідачем договору про надання послуг № 15 від 23 квітня 2014 року щодо вибору навчального закладу для навчання сина за кордоном (т. 1 а.с. 166-167). Зважаючи на це, суд вважає, що відповідач повинен нести половину витрат, пов'язаних з навчанням та проживанням сина за кордоном, оскільки обрання відповідачем для навчання сина іноземного платного навчального закладу свідчить про його спроможність нести такі фінансові затрати. При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат за навчання та проживання сина за кордоном, суд враховує, що [PERSON] [INFO] року досяг повноліття, а правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, встановлені ст. 185 СК України, поширюється на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей, а тому правила цієї статті не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між сторонами щодо утримання повнолітньої дитини. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання врегульовано у главі 16 Сімейного кодексу. Так, статтею 199 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, главою 16 Сімейного кодексу прямо не передбачено можливість стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, і так само не передбачено застосування ст. 185 цього Кодексу до цих відносин, а позов про стягнення з відповідача аліментів на підставі ст. 199 СК України позивачем не заявлено. З урахуванням наведеного відшкодуванню відповідачем підлягають лише витрати на навчання та проживання сина за кордоном у період з вересня 2014 року до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] року. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем були понесені витрати на оплату навчання сина за кордоном з вересня 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 11700 євро (а.с. 18), а саме: у вересні 2014 року - 2500 євро (а.с. 23-24), що еквівалентно 43483,65 грн.; 03 жовтня 2014 року - 4600 євро (а.с. 26), що еквівалентно 75907,59 грн.; 22 грудня 2014 року - 4600 євро (а.с.22), що еквівалентно 89551,02 грн., а всього 208942 грн. 26 коп. Також на проживання сина за кордоном позивачем сплачено у вересні 2014 року - 324,52 євро (а.с. 20), а також за листопад, грудень 2014 року та січень 2015 року 1775,34 євро (591,78 євро на місяць), а всього 2099,86 євро. В свою чергу відповідач сплатив за проживання сина за кордоном у жовтні 2014 року 591,78 євро, що підтвердила у судовому засіданні позивач. Отже суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину понесених витрат на навчання сина в розмірі 104471,13 грн. та половину витрат на його проживання за кордоном у розмірі 754,04 євро, що на момент оплати було еквівалентно 14528,30 грн., а всього 118999 грн. 43 коп. В задоволенні вимог про стягнення витрат на навчання та проживання сина за кордоном, оплату транспортних квитків після досягнення ним повноліття слід відмовити за вищенаведених судом підстав, але суд звертає увагу, що як позивач або і сама повнолітня дитина не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів відповідно до ст. 199 СК України. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат на придбання для сина додаткової літератури, користування технічними засобами, необхідними для отримання інформації в процесі навчання, перебування сина в іноземній країні, його розміщення та підготовку до навчання у вересні 2014 року, благоустрій в новій оселі, витрати на придбання транспортних квитків, отримання візи, також не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені позивачем належними доказами. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у вересні та жовтні 2014 року відповідачем надавалася сину матеріальна допомога шляхом перерахування грошових коштів, зокрема, на суму 38500 грн. (т. 1 а.с. 169-170) та факт часткової участі відповідача в додаткових витратах на дітей вбачається й з самої позовної заяви позивача. Крім того, суд вважає, що також не підлягають задоволенню й позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на зимовий відпочинок дітей у Буковелі в загальній сумі 59245,96 грн. При цьому суд виходить з того, що такий відпочинок дітей є коштовним, а тому позивач повинна була погодити ці витрати на відпочинок дітей з відповідачем, але вона цього не зробила. Відповідач не надавав позивачу свою згоду на сплату вартості половини цих витрат, а тому вони не підлягають стягненню з відповідача. Доказів необхідності даного зимового відпочинку дітей матеріали справи не містять. Такий зимовий відпочинок дітям був організований за особистим волевиявленням позивача з урахуванням її матеріальних можливостей, а тому й витрати за це вона повинна нести самостійно. Щодо додаткових витрат на утримання дочки [PERSON], то судом встановлено, що позивачем були понесені витрати на навчання дочки з вересня 2014 року по березень 2015 року включно у навчальному закладі ТОВ "Європейська гімназія", вартість якого з вересня 2014 року складала 7500 грн. на місяць, а з лютого 2015 року - 9500 грн. на місяць. Приймаючи до уваги, що платний навчальний заклад для навчання дочки був обраний за домовленістю сторін, про що свідчить навчання [PERSON] в цьому навчальному закладі з 2011 року (т. 1 а.с. 51), тобто коли сторони проживали як подружжя, а отже виходили зі своїх фінансових можливостей здійснювати оплату такої форми навчання дочки, суд вважає, що відповідач також повинен нести половину витрат, пов'язаних з оплатою навчання дочки у цьому закладі. Згідно з наявними у матеріалах справи платіжними документами вартість навчання [PERSON] у ТОВ "Європейська гімназія" за період з вересня 2014 року по березень 2015 року включно склала 56500 грн. Відповідачем оплачена вартість навчання за жовтень 2014 року в розмірі 7500 грн. Таким чином суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача половину витрат на оплату навчання дочки в ТОВ "Європейська гімназія" за вирахуванням сплачених ним коштів, а саме 20750 грн. Також, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] рекомендовано зайняття кінним спортом, у зв'язку з чим вона протягом трьох років займається у кінному клубі "Анастасія". Судом встановлено, що у листопаді 2014 року позивач придбала для дочки коня вартістю 7000 доларів США. Але як ствердила у судовому засіданні представник відповідача відповідач не надавав своєї згоди на придбання коня, а відповідно й на оплату половини його вартості та його утримання. В позовній заяві позивач також вказує, що відповідач заперечував проти цієї покупки. Враховуючи значну вартість тварини, той факт, що відповідач заперечував проти її придбання, а також відсутність між сторонами домовленості щодо оплати відповідачем половини цих витрат, суд вважає, що така покупка зроблена за особистим волевиявленням позивача, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем. Крім того,суд вважає, що, придбавши коня, позивач повинна була, крім іншого, й передбачити тягар утримання цієї тварини, що становить 5000 грн. на місяць. Жодних доказів того, що зайняття дитини у кінному клубі "Анастасія" можливе лише за наявності власного коня, позивачем суду не надано. При цьому суд враховує, що й до придбання позивачем коня у листопаді 2014 року дитина протягом трьох років відвідувала цей же кінний клуб. Посилання позивача у судовому засіданні на те, що наявні в кінному клубі коні є маленькими для дочки, ніякими доказами не підтверджено. Оскільки покупка коня зроблена позивачем за її власним бажанням та виходячи з її матеріальних можливостей, суд вважає, що позов у частині стягнення з відповідача половини витрат на придбання коня та витрат на його утримання задоволенню не підлягає. В той же час, приймаючи до уваги, що [PERSON] постійно займається в кінному клубі, такі зайняття їй рекомендовані лікарем, у зв'язку з чим позивач несе витрати на оплату послуг тренера, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу половину цих витрат у частині, що документально підтверджена. Згідно з матеріалами справи позивачем були оплачені послуги тренера у жовтні 2014 року в сумі 2000 грн., листопаді 2014 року - 2000 грн., грудні 2014 року - 3000 грн., січні 2015 року - 3000 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина цих витрат у розмірі 5000 грн., оскільки майновий стан батька дозволяє йому сплатити такі витрати та у судовому засіданні не були підтверджені жодними доказами доводи представника відповідача щодо надання відповідачем у добровільному порядку коштів на оплату послуг тренера для дочки. Вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на зайняття дочки у театрі-школі сучасного танцю "Потоки" при Молодіжно-дитячій громадській організації Творча асоціація «Аз Данс» задоволенню не підлягають, так як згідно з наявними в матеріалах справи квитанціями, кошти в розмірі 500 грн. на місяць є добровільними благодійними внесками. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на перебування дочки в кінному таборі в період з 04.06.2015 року по 14.06.2015 року вартістю 3000 грн. та отримання дітьми консультацій психологів на суму 8000 грн., оскільки вони ніякими доказами не підтверджені. Крім того, не підлягають задоволенню й позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на харчування, лікування дочки, поповнення рахунку телефону, придбання одягу, підручників, зошитів, флешки, матеріалів для розвитку, засобів по утриманню домашньої тварини дитини, організацію дня народження дочки, її навчання в ліцеї № 100 в сумі 122 грн., оскільки на утримання дочки з відповідача стягуються аліменти, а стаття 185 СК України передбачає стягнення додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами, а не додаткове стягнення аліментів. Суд вважає, що у даному випадку витрати на харчування, лікування дочки, організацію дня її народження, поповнення рахунку телефону, придбання одягу є звичайними витратами на утримання дитини та не були зумовлені особливим обставинами. Крім того, суд вважає, що кошти за навчання дочки в ліцей № 100 в сумі 122 грн. (в межах заявлених позовних вимог), а також витрати на придбання для дочки підручнику, зошитів, флешки та інших матеріалів для розвитку, не є значними для позивача з урахуванням її майнового стану, а тому не підлягають відшкодуванню відповідачем, яким сплачуються аліменти на утримання дитини. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню на загальну суму 144 749 грн. 43 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1447 грн. 49 коп.

Outcome: partial