Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості. В заяві вказувалося, що відповідно до укладеного договору № PLXRRС14420154 від 02.05.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 9900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договоромвідповідач станом на 22.07.2013 року має заборгованість - 92 707, 25 грн., яка складається з наступного: *5 984, 20 - заборгованість за кредитом; *1 268, 50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; *2 949, 54 - заборгованість по комісії за користування кредитом; *77 614, 19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; та штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: *500.00 грн. - штраф (фіксована частина). *4 390, 82 грн. - штраф (процентна складова). На підставі наведеного представник позивача прохала стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 92 707, 25 грн. за кредитним договором № PLXRRС14420154 від 02.05.2008 року та судовий збір у розмірі 927, 07 грн. У судове засідання представник ПАТ КБ "Приватбанк" не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та прохав відмовити в задоволенні позову, так як ПАТ КБ "Приватбанк" пропущений строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з"явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та прохала відмовити в задоволенні позову, так як ПАТ КБ "Приватбанк" пропущений строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, з»ясувавши позицію сторін,суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, 02.05.2008 року між відповідачем [PERSON] і ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір № PLXRRС14420154, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З договору вбачається, що кредит у сумі 9900,00 грн. наданий [PERSON] строком з 02.05.2008 року по 02.05.2011 року. Із розрахунків (а.с.38,39, 54,55) та виписки по рахунку (а.с.77), наданих позивачем , вбачається що відповідач останній раз вніс платіж, спрямований на погашення кредиту 07.08.2008 року в розмірі 575, 23 грн., так як наступні проплати не можна вважати здійсненими саме відповідачем, оскільки вони були здійснені за рахунок списання коштів позивачем з картки відповідача та реалізації позивачем заставленого майна Оскільки, [PERSON] належним чином умови договору не виконує, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, яка станом на 22.07.2013 року склала 92 707, 25 грн., і включає в себе: 5 984, 20 - заборгованість за кредитом; 1 268, 50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 949, 54 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 77 614, 19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; та штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 4 390, 82 грн. - штраф (процентна складова). Як передбачено ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення строку позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 261 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13, що у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Частина 3 статті 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідачем в ході розгляду справи в суді ставиться питання про застосування до вимог банку строку позовної давності. Доводи позивача про те, що позовна давність, встановлена законом, була збільшена, що підтверджується умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), не заслуговують на увагу, оскільки договір щодо збільшення позовної давності має укладатися у письмовій формі. Зазначення в заяві позичальника про ознайомлення та згоду відповідача з умовами надання споживчого кредиту не свідчать про укладення між сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не підписані відповідачем, як це вимагає ст. 207 ЦК України. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) приєднані до матеріалів справи неможливо ідентифікувати як саме ті, з якими ознайомлювався [PERSON] Як зазначалося, відповідно до заяви позичальника, обов'язковий мінімальний щомісячний платіж повинен був здійснюватися щомісячно, з 18 по 25 число місяця у розмірі 507, 81 грн. строк виконання договору до 02.05.2011року. Останній платіж було здійснено відповідачем 07.08.2008 року, а до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 14.08.2013 року. За таких підстав, починаючи із 07.08.2008 року розпочався відлік строку позовної давності відносно всього невиконаного зобов'язання за кредитним договором. Отже, оскільки позивачем був пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, і не ставилося питання про поновлення даного строку суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості - слід відмовити.

Outcome: dismissed