Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до "Порше Мобіліті", приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про захист прав споживачів, визнання кредитного договору № 50005171 від 09.07.2012р. та договору застави № 50005171 від 11.07.2012р. недійсним. В позові він вказав, що 09.07.2012р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 50005171, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошті в розмірі 287258 грн. 40 коп., зі сплатою 9,90 % річних, строком на 60 місяців. Кредит за зазначеним договором було надано на споживчі цілі придбання легкового автомобіля. Грошові кошти в національній валюті в вищезазначеній сумі були направлені на рахунок торгуючої організації. Посилається на те, що при укладенні кредитного договору його ніяким чином не було попереджено про можливі валютні ризики, які можуть вплинути на розмір кредиту. Представники відповідача йому неодноразово перед підписанням договору підтверджували, що щомісячний платіж по кредиту не буде перебільшувати 6089,26 грн. на місяць. Згідно інформації про «Вартість послуг, пов`язаних з одержанням та укладанням кредитного договору та орієнтована вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом» сума основного кредиту становить 287258,40 грн., сума процентів за користування кредитом (на рік) 15619,39 грн. Можливості того, що реальна вартість кредиту може змінюватися з часом, він не передбачав, представники відповідача його також про це не попередили. 11.07.2012р. між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50005171, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], який було зареєстровано в реєстрі за № 2820. Згідно п. 1.1, 1.3 договору застави, заставодавець, з метою забезпечення виконання кредитного договору № 50005171 від 09.07.2012р. укладеного між ТОВ «Порше Мобілі» та [PERSON] передає в заставу автомобіль марки : Volkswagen, модель Passat, об`єм двигуна : 1968, рік випуску : 2012, номер шасі , кузова, рами : WVWZZZ3CZP080802, реєстраційний номер : АР 4100 СН, колір : білий. Предмет застави є власністю заставодавця на підставі контракту № 371372 від 06.07.2012 р. укладеного заставодавцем з ТОВ «Автомобільний Дім Соллі Плюс», та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК № 965312 виданого Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 11.07.2012р. Кредитний договір між сторонами складається з кредитного договору, графіку платежів до нього, загальних умов кредитування, які разом складають умови кредитного договору. Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США , відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Курс для обчислення, зазначений вище, становить 8,100 грн./дол. США. Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування, компанія зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. Згідно п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні : при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Додатково позичальник зобов'язується компенсувати компанії витрати, що пов'язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у зв'язку з виникненням у позичальника доходу, пов'язаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятої сторонами у кредитному договорі, по відношенню до української гривні. Позивач посилається на те, що сумлінно виконував умови кредитного договору. Починаючи з січня 2014р. на його адресу почали надходити рахунки ТОВ «Порше Мобіліті», згідно яких розмір щомісячного платежу по кредиту збільшувався в зв'язку із збільшенням курсу долара США. Він звертався до ТОВ «Порше Мобіліті» з вимогою зменшити розмір платежів по кредиту, оскільки при укладенні договору його не попереджали про такі зміни, та він їх не міг передбачити, але відповідач його вимоги залишив без задоволення. Вважає не справедливим нарахування платежів за кредитом у доларах США щодо збільшення щомісячного платежу, а умови кредитного договору щодо розрахунку погашення кредиту на основі обмінного курсу валюти такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Позивач посилається на те, що згідно ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. З метою мінімізації фінансових ризиків споживачів за споживчими кредитами, з 16.10.2011р. ч.1 ст.11 Закон України «Про захист прав споживачів» було заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Зазначення цієї норми саме в Законі України «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що вказаним Законом прямо зазначається несправедливість умов договору, які передбачають зміни в ціні продукції (послуг) в залежності від коливань курсу валют. Ст.11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.3 постанови Національного банку України "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" №168 від 10.05.2007 р. зазначається, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються : - сума кредиту; - детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентом) значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних і одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; Норма про необхідність зазначення сукупної вартості кредиту закріплена в законі з тією метою, щоб споживач міг повністю оцінити свої можливості при укладенні кредитного договору, в тому числі й можливість обслуговувати кредитний договір в майбутньому. Споживач повинен розуміти при укладенні кредитного договору, що і на момент укладення договору і через декілька років його обслуговування, сукупна вартість кредиту та розмір платежів залишаться незмінними, й відповідно - споживач буде можливість обслуговувати вказаний кредит. Умови кредитного договору, які передбачають зміни в розмірах платежів (крім відсоткової ставки) є несправедливими, та такими, що прямо суперечать принципу повідомлення споживача з сукупною вартістю кредиту. В порушення вимог закону, графік погашення кредиту не містить зрозумілої для споживача інформації щодо погашення кредиту та інформації щодо сукупної вартості кредиту. Графік погашення кредиту викладено в тому числі й в доларах США, та саме виходячи з суми платежу в доларах США кредитор розраховує платежі по договору, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 524, 1049, 1054 ЦК України. Інформація про сукупну вартість кредиту зазначена як в гривнях так і в доларах США, що не дозволяє споживачу однозначно тлумачити вартість кредиту для нього. Як встановлено договором, кредитні кошти позичальник отримав в гривні, а тому і порядок погашення боргу повинен розраховуватись в гривні, та за згодою сторін - також із зазначенням відповідних еквівалентів. Згідно п. 3.3 Правил № 168. банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним. вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі / валюті платежу за кредитним договором/. У графіку платежів не зазначено сукупної вартості кредит у валюті платежу, а саме у гривні, що с незаконним. Положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо необхідності надати інформацію споживач) про загальну вартість кредиту, означає, що споживач при у кладенні кредитного договору, повинен повністю усвідомлювати, на яких умовах він отримує кредитні кошти, та який загальний розмір кредиту за весь час його обслуговування він на себе бере. Йому, як позичальнику по кредитному договору, було роз'яснено, що він отримає суму основного кредиту в розмірі 287258,40 грн., щорічно сплачую проценти за користування кредитом в розмірі 15619,39 гри., тобто сукупна вартість кредиту для нього на шість років, становила би не більше 365355,36 грн., щомісячний платіж не більше 6089,26 гри., що було для нього прийнятним. В порушення п. 3.8 постанови Національного банку України від 10.05.2007 р. №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» кредитор не повідомив його про імовірні валютні ризики га про збільшення кредитного навантаження в зв'язку з ростом курсу долару США. Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принцип) добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Зокрема, згідно п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими умовами договору є умови, згідно яких передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено видачу валютних кредитів в доларах США. При цьому вказана заборона була введена з метою усунення споживачів від валютних ризиків, які споживачі не могли передбачити при укладенні договорів. В оспорюваному кредитному договорі в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» кредитор для отримання додаткового прибутку, використовує валюту в доларах США для розрахунку заборгованості по кредиту, отримує більший дохід від збільшення курсу долару США. Той факт, що заборона на видачу валютних кредитів була зазначена в Законі України «Про захист прав споживачів» додатково свідчить про те, що використання іноземної валюти в споживчих кредитах є несправедливим по відношенню до споживача. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» заборонено змінювати розмір платежів за кредитом. Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону забороняється фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом. Фактично, використовуючи для розрахунку заборгованості по споживчому кредиту, графік погашення кредиту в доларах США, та формулу, зазначену в п. 1.3.1 кредитного договору, кредитор ставить позивача, як споживача, в дискримінаційні умови, оскільки крім доходу у вигляді відсотків, кредитор отримує доход у вигляді додаткових платежів в залежності від зміни курсу долара США. Таким чином, умови кредитного договору щодо права кредитора розраховувати платежі по кредиту з врахуванням курсу долара США, є дискримінаційними та несправедливими до нього, як до споживача, оскільки кредитор отримує дохід не лише від процентів по кредиту, але й від валютних коливань, хоча надав кредитні кошти в національній валюті. При виконанні кредитного договору, кредитор користується п. 1.3.1договору, який передбачає незаконне збільшення щомісячних платежів по кредиту. Крім того, що вказаний пункт договору є незаконним, він є таким, що вводить споживача в оману щодо реальної ціни кредитного договору, та свідчить по використання відповідачем нечесної підприємницької практики як на момент укладення договору, так і на стадії його виконання. В зв'язку з цим, кредитний договір є незаконним. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Таким чином, визнання недійсним кредитного договору укладеним між ТОВ «Порше мобіліті» та ним є підставою для визнання недійсним договору застави від 11.07.2012р. Просить визнати недійсними кредитний договір № 50005171 від 09.07.2012р. укладеного між ним та ТОВ "Порше Мобіліті" та договір застави № 50005171 від 11.07.2012р., укладений між ним та ТОВ "Порше Мобіліті", посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за № 2820, а також зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження реєстраційний номер 12760128, контрольна сума : 0Б3Е82Г763 укладений між ним та ТОВ "Порше Мобіліті", посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 2820, щодо заборони відчуження автомобіля легкового Volkswagen, модель Passat, об`єм двигуна : 1968, рік випуску : 2012, номер шасі , кузова, рами : WVWZZZ3CZP080802, реєстраційний номер : АР 4100 СН, колір : білий, який належить йому на праві власності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на зазначені вище обставини. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, суду пояснив, що згідно п. 1.3.1 Кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладання кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні : при цьому платіж розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунків обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобовязання має виконуватися в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція також підтверджується чисельною судовою практикою. Висновки позивача про те, що положення кредитного договору, відповідно до яких платежі у погашення кредиту розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті та підлягають сплаті у гривні є незаконним, оскільки порушують норми чинного законодавства України, зокрема Цивільного кодексу України та Закону України "Про захист прав споживачів", не відповідають дійсності та вводять суд в оману. Відповідач зазначає, що волевиявлення позивача щодо укладення кредитного договору було вільним, що підтверджується матеріалами справи. Позивач за власної ініціативи звернувся до відповідача з проханням щодо надання кредиту. Отже, кредитний договір було укладено між сторонами без застосування насильства, обману чи зловживання довірою. Отже, погодившись з усіма умовами кредитного договору шляхом їх підписання, позивач взяв на себе усі валютні ризики, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. При цьому, ще при підписанні договору, позивач був попереджений про дані ризики. Так, відповідно до п. 9.5. Загальних умов кредитування, підписанням Загальних умов кредитування позивач підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив позивача із інформацією, передбаченою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позивач ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем. Крім того, у п. 9.6. кредитного договору зазначено, що додаткового до положень п. 9.5. Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про : - умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; - умови надання додаткових фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); - розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; - реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо). Таким чином, позивач своїм підписом на кожному аркуші кредитного договору підтвердив той факт, що йому були розяснені усі умови кредитування. Також, згідно п. 16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому, суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Таким чином, застосування еквіваленту в доларах США при сплаті платежів у повернення кредиту ніяким чином не порушує чинне законодавство, в тому числі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи умови кредитного договору та положення закону, твердження позивача про те, що законодавством заборонено використовувати розрахунок розміру платежів шляхом застосування еквівалентів у іноземній валюті є цілком безпідставним. Усі валютні ризики, зростання/коливання курсу іноземної валюти, покладаються на сторони та не є підставою для розірвання кредитного договору. Таким чином, застосування еквіваленту в доларах США при сплаті щомісячних платежів за Кредитним договором жодним чином не порушує чинне законодавство, зокрема, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того твердження позивача про те, що графік погашення кредиту начебто складений виключно в іноземній валюті не відповідає дійсності. В графіку погашення кредиту передбачено не чіткий розмір платежів у доларах США, а еквівалент, який при сплаті відповідного щомісячного платежу відповідатиме певній сумі у гривні. Такий спосіб розрахунку щомісячного платежу у графіку погашення кредиту відповідає положенням п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною договору, згідно якого повернення кредиту та додаткового кредиту здійснюється позивачем у повному обсязі в строки, встановлені графіком погашення кредиту, позивач сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у договорі. При цьому, у першому рядку графіку погашення чітко зазначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування. Наприкінці графіку погашення, чітко встановлено вартість послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом у еквіваленті долара США та гривні на день укладання договору. Тобто, висновок позивача про те, що графік погашення кредиту складений в іноземній валюті доларах США не відповідає дійсності . Крім того, позивач зазначає, що положення договору порушують принцип добросовісності та справедливості. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та непорушення прав інших осіб. Принцип справедливості передбачає таку поведінка кожної із сторони зобов'язання по відношенню до своїх прав і обов'язків, яка б виключала необ'єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов'язання стосовно одна одної. Відповідач вважає, що при укладені кредитного договору № 50005171 від 09.07.2012 року з позивачем ним було дотримано принцип добросовісності, а Загальні умови кредитування відповідають принципам справедливості та нормам законодавства України, оскільки : Сторони в п. 1.3. Загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. В п.1.1. Загальних умов кредитування сторони погодили, що позивач зобовязується надати відповідачеві кредит у сумі визначені у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін. В розділі «Основні умови кредиту» кредитного договору сторони погодили, еквівалент суми кредиту в доларах США та визначили, що для обчислення еквіваленту застосовується курс встановлений ПАТ «Креді [PERSON]». Відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до рахунків виставлених відповідачем у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передував дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача, а, отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності. Відповідно до п.1.3.2. Загальних умов кредитування відповідач має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку (Національного банку України або іншого українського комерційного банку), замість обмінного курсу вказаного вище. Позивач та відповідач погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд відповідачем і без обмежень за кількістю таких вимог протягом дії кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позивача. Відповідач повинен повідомити позивача про свій намір щодо зміни обмінного курсу банку за 7 (сім) робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений позивачем. Таким чином, положення п. 1.3.2. Загальних умов кредитування не позбавляють позивача права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу та забезпечує право позивача та відповідача на погодження умов щодо встановлення нового обмінного курсу, що відповідає принципам добросовісності та справедливості. Відповідно до п. 3.1.1. Позивач має право в будь-який час повернути достроково кредит у повному обсязі або у частині. При цьому розмір платежів, що сплачуються позивачем згідно з цією статтею, розраховується в порядку, встановленому в п.1.3.1. цих Загальних умов кредитування, за винятком розрахунку коригування процентів на суму курсової різниці, зазначеної в частині третій п. 1.3.1. цих Загальних умов кредитування, яка вважається рівною нулю у випадку, якщо обмінний курс іноземної валюти за безготівковими операціям, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка є нижчим за обмінний курс за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору. Якщо обмінний курс іноземної валюти за безготівковими операціям, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка перевищує обмінний курс за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, застосовується порядок розрахунку курсової різниці, передбачений частиною третьою пункту 1.3.1. цих Загальних умов кредитування. Відповідно до п. 3.1.2 Загальних умов кредитування при автоматичній рекалькуляції платежі перераховуються за обмінним курсом за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено в кредитному договорі, що діяв станом на робочий день, що передував дню здійснення такого платежу за винятком випадків, коли обмінний курс іноземної валюти за безготівковими операціям, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка є нижчим за обмінний курс за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору; в такому випадку при автоматичній рекалькуляції використовуватиметься курс за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору. Таким чином, положення п. 3.1.1. та 3.1.2. Загальних умов кредитування забезпечують право Відповідача, передбачене Кредитним договором та ст. 1054 ЦК України на отримання суми кредиту в повному обсязі, в розмірі не меншому ніж його було надано Позивачеві. Окрім того, волевиявлення позивача щодо укладення кредитного договору було вільним, що підтверджується матеріалами справи. Позивач за власної ініціативи звернувся до них з проханням щодо надання кредиту. Отже, кредитний договір було укладено між сторонами без застосування насильства, обману чи зловживання довірою. Крім того, позивач зазначає, що в порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», йому як споживачу фінансових послуг не було надано інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Проте, таке твердження позивача не відповідає дійсності. Позивач неправильно тлумачить положення закону стосовно «сукупної вартості кредиту», визначаючи її як загальну суму коштів, яку боржник повинен сплатити кредиторові за весь час існування кредитних правовідносин, враховуючи суму кредиту. Сукупна вартість кредиту, в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», розуміється як вартість послуг повязаних з укладенням кредитного договору та обслуговуванням кредиту протягом усього часу існування відносин між кредитором та боржником, плата за користування кредитом. Графіком погашення кредиту, що є невідємною частиною кредитного договору № 50005171 від 09.07.2012р. передбачено вартість послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладенням Кредитного договору та орієнтована сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової вартості за кредитом. Згідно п. 9.5. Загальних умов кредитування підписанням Загальних умов кредитування позивальник підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем. Відповідно до п. 9.6. Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника, та умови надання додаткових фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови їх надання). Таким чином, графік погашення кредиту, що є невідємною частиною договору, відповідає вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та містить детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі). Відповідач зазначив, що жодним чином не вводив споживача в оману щодо усіх умов кредитного договору, про що зокрема свідчить те, що ще при підписанні Договору, згідно п.п. 9.5.-9.7., вони належним чином ознайомив позивача з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених ними, та надали вичерпну інформацію про : - умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позивача; - умови надання додаткових фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); - розмір винагороди відповідача у разі, коли він пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; - реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг; - порядок сплати податків і зборів за рахунок позивача в результаті отримання ним послуги фінансового кредиту (у випадках, коли відповідач виступає податковим агентом); - правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з позивачем внаслідок дострокового припинення послуги фінансового кредиту; - механізми захисту прав споживачів відповідачем та порядок урегулювання спірних питань, що виникають в процесі надання послуги фінансових кредитів; - реквізити органів з питань захисту прав споживачів. Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов договору, з якими позивач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням договору. Тобто при укладанні договору відповідач вільно та свідомого погодився виконувати усі зазначені в ньому зобовязання. Таким чином, доводи позивача про те, що договір начебто містить ознаки нечесної підприємницької практики не відповідають дійсності. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було проведено планову виїзну комплексну перевірку діяльності ТОВ «Порше Мобіліті» за період з 30.09.2010р. по 30.09.2013р. За результатами даної перевірки Нацкомфінпослуг не було виявлено жодних порушень в діяльності відповідача з питань надання фінансових послуг, що підтверджується актом № 220/15-4 ФП від 06.12.2013р. Представник відповідач вважає, що позивач не має підстав для визнання положення кредитного договору недійсними, оскільки : по-перше, умови договору щодо використання еквіваленту при розрахунках щомісячних платежів не порушують норми чинного законодавства та врегульовані положеннями ЦК України; по-друге, валютні ризики при укладенні договорів рівномірно покладаються на сторони та коливання курсу іноземної валюти не є підставою для розірвання договору, а тому не має жодних підстав для обов`язку вчинити дії, які є позовними вимогами позивача; по-третє, положення кредитного договору відповідають Закону України «Про захист прав споживачів». Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2012р. між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50005171, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 287258 грн. 40 коп., що еквівалентно 35464,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,90 % (змінна ставка відповідно до ст.2.3 Загальних умов кредитування, строком на 60 місяців, на придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Passat, номер шасі (кузова, рами) : WVWZZZ3CZCP080802, об`єм двигуна : 1968 куб. см., рік випуску : 2012, реєстраційний номер : АР 4100 СН, колір : білий. 11.07.2012р. між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50005171, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], який було зареєстровано в реєстрі за № 2820. Згідно п. 1.1, 1.3 договору застави, заставодавець, з метою забезпечення виконання кредитного договору № 50005171 від 09.07.2012р. укладеного між ТОВ «Порше Мобілі» та [PERSON], останній передає в заставу автомобіль марки : Volkswagen, модель Passat, номер шасі (кузова, рами) : WVWZZZ3CZCP080802, об`єм двигуна : 1968 куб. см., рік випуску : 2012, реєстраційний номер : АР 4100 СН, колір : білий. Предмет застави є власністю заставодавця на підставі контракту № 371372 від 06.07.2012р. укладеного заставодавцем з ТОВ «Автомобільний Дім Соллі Плюс», та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК № 965312 виданого Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 11.07.2012р. Твердження позивача про те, що відповідачем в порушення вимог ст.. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не було повідомлено про валютні ризики, оскільки фактично кредитні кошти надаються в доларах США та повернення кредитних коштів повинно відбуватися у відповідності до комерційного купсу іноземної валюти- долара США та не повідомлено про сукуану вартість кредиту, суд вважає безпідставними, оскільки позичальник погодився з тим, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним купсрм., що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст.. 1.3 Загальних умов кредитування. Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятій для сторін. У п. 1.3. Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору(п. 1.3.1. умов). Підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтвердив, що компанія належним чином ознайомила його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року № 1023-XII, а також що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією (п. 9.5. Загальних умов кредитування). В п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року надане роз'яснення про те, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також отримання кредиту в національній валюті. Отже, перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору, відповідач на виконання вимог Закону України „Про захист прав споживачів" надало споживачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позичальник засвідчив особистим підписом про те, що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією і був попереджений про те, що він несе валютні ризики під час зобов'язань за цим договором. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч.1). Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2). Отже, положення чинного законодавства хоч і визнають національну валюту України - гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція також підтверджується Постановою Верховного суду України від 04.07.2011р. у справі № 3-62гс11. Твердження позивача про те, що графік погашення кредиту складений в іноземній валюті - доларах США, не відповідає дійсності та ґрунтується внаслідок не повного дослідження умов Договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Згідно ч. 3 даної статті правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав передбачених законом. Відповідно до п.9.5. Загальних умов кредитування (додатку до кредитного договору № 50005171 від 09.07.2012р. підписанням Загальних умов позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила позичальника з інформацією передбаченою ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 р.№ 1023-ХІІ, а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Викладена вище правова позиція також підтверджується судовою практикою. Так, Верховний Суд України в своєму рішенні від\~\~20.10.2010 року зазначив: "Посилання суду на несправедливість умов договору про покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним також є помилковим, оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від\~\~\~\~10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України "Про захист прав споживачів" і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору". Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про : особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема : мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із поживачем умови які є несправедливими. Умови договору є несправедливими якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов"язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов"язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору. У даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору, позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору в зв"язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору. Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача, що обов"язок є жорстким у відношенні до споживача. При цьому суд враховує положення ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до умов ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тому, доводи позивача про те, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з цих підстав є необгрунтованими. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст..ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справ є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, зокрема вимоги ч.1 ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів", що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору щодо положень стосовно усіх платежів, що сплачуються у гривнях за розрахунком відповідно до обмінного курсу до долара США, не ґрунтуються на кожній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним договору застави транспортного засобу № 50005171, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], 11.07.2012р., який було зареєстровано в реєстрі за № 2820 та щодо зобов'язання приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження реєстраційний номер 12760128, контрольна сума 0Б3Е82Г763, внесений на підставі договору застави автотранспортного засобу від 11.07.2012р. № 50005171 укладений між [PERSON] та ТОВ "Порше Мобіліті", посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]О.В. за № 2820, щодо заборони відчуження автомобіля легкового Volkswagen, модель Passat, об`єм двигуна : 1968, рік випуску : 2012, номер шасі , кузова, рами : WVWZZZ3CZP080802, реєстраційний номер : АР 4100 СН, колір : білий, так як в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору № 50005171 від 09.07.2012р. недійсним відмовлено, а договор застави є похідним від нього. Щодо заяви представника відповідача про відшкодування судових витрат в сумі 11729,39 грн., які складаються з : витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.; витрати пов`язані із явкою представника відповідача до суду в розмірі 1729 грн. 39 коп. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі ст. 1 Закону України " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем до матеріалів справи долучено договір про надання юридичних послуг ТОВ "ЮФ Вернер і Партнери " № 24/2010 від 15.10.2010 р. додаткові угоди № 8 від 09.01.2013 р., № 165 від 27.05.2015р., акт № 306 до договору про надання юридичних послуг від 09.06.2015 р., платіжне доручення № 50008292 від 01.07.2015 р. на суму 10000 грн. При цьому, доказів з яких можливо встановити суму витрат на правову допомогу відповідно до положень вищевказаного закону (розрахунок погодинної участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, про що необхідно визначити у відповідному судовому рішенні) відповідачем не надано. Відповідно до ч.1 ст.85 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. За таких обставин, вимоги представника відповідача щодо стягнення з позивача понесених ним судових витрат, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed