Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

05.02.2021 р [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . У вступному слові позивач пояснив, що є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстроване місце проживання відповідачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] була його дружиною, але шлюб з нею розірваний, з 2013 року вона не проживає у спірній квартирі, так як після розірвання шлюбу переїхала на постійне місце проживання в м. Євпаторія АРК. Відповідачка [PERSON] також була його дружиною, але шлюб з нею розірваний у липні 2019 р і з того часу вона не проживає у належній йому квартирі, так як одружилася вдруге і переїхала проживати до свого чоловіка в інше місто. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , будь якого відношення до нього не має, в родинних стосунках з ним не перебуває, дозволу на реєстацію цієї дитини у належній йому квартирі не давав. Тому просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала. Відповідачка [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову, а в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила надати час для добровільного зняття з реєстрації місця проживання за адресою: квартира [ADDRESS] , так як ні вона, ні малолітній [PERSON] не є членами сім`ї позивача і у вказаному житля не проживають. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 22 березня 2010 року (а.с.24-25) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.26). Станом на 26.06.2020 р у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області № 4443/26-14 від 26.06.2021 (а.с.28). Станом на 19.01.2021 р у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області № 501/26-14 від 19.01.2021 (а.с.27). Згідно з актами голови правління ОСББ "Здоров`я" про непроживання особи за місцем реєстрації від 27.06.2020 р та від 02.02.2021 р, відповідачі не проживають у спірній квартирі [ADDRESS] (а.с.29-30). 30 травня 2013 року рішенням Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). 12 липня 2019 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-14). З актового запису про народження №112 від 18 квітня 2020 р вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.100), а отже, позивач [PERSON] та малолітній [PERSON] в рординних стосунках не перебувають. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-які договори щодо порядку користування належною позивачці квартирою між сторонами відсутні. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України ), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти учасникам процесу в реалізації таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, відповідачами не надано належних та допустимих доказів про те, що понад рік вони з поважних причин не проживають у належній позивачу на праві власності квартирі [ADDRESS] , а також, що їх відсутність в указаний період була пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому, враховуючи наведене, суд знаходить доведеним факт відсутності відповідачів без поважних причин в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин та відсутність між сторонами будь-яких домовленостей з приводу користування цим житлом. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Закон України "Про охорону дитинства", прийнятий Верховною Радою України 26.04.2001 року на виконання Конвенції про права дитини, завданням якого є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав і законних інтересів дитини в Україні, забезпечує кожній дитині право: на житло - діти-члени сім`ї наймача чи власника житлового приміщення - мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником чи наймачем; на майно - кожна дитина в тому числі і усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку у спадщину майна і коштів батьків чи одного з них, у випадках їхньої смерті або визнання їх за рішенням суду померлими, незалежно від місця проживання; дитина, батьків якої позбавлено батьківських прав, не втрачає права на наслідування їхнього майна у випадку визнання батьків або одного з них рішенням суду безвісті відсутніми, дитина має право на утримання за рахунок їх коштів і майна. Оскільки позивач [PERSON] та малолітній [PERSON] в родинних стосунках не перебувають, [PERSON] майнових прав на квартиру [ADDRESS] не має, тому вимога про визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , не порушує прав малолітньої дитини. Отже, позовні вимоги є підставними, законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів слід стягнути в користь позивачки 454,00 грн судового збору з кожного.

Outcome: approved