Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивачка просить постановити рішення, яким: розірвати шлюб зареєстрований 28.04.2017 року Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, між нею, [PERSON] , та [PERSON] . Неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Стягувати з [PERSON] , [INFO] , на її, [PERSON] , [INFO] , користь аліменти на утримання, сина, [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи стягнення із дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Усі судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] , [INFO] . Їх шлюб зареєстровано 28.04.2017 року Долинським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що здійснено відповідний актовий запис № 65. За час спільного сімейного проживання у них [INFO] народився син, [PERSON] . Спочатку їх сімейні відносини складались добре, вони разом дбали про добробут сім`ї, але згодом відносини погіршились. У неї з відповідачем сімейне життя не склалося, виявилися різні погляди на спільне проживання. На даний час жодних подружніх стосунків вони не підтримують та не ведуть спільного господарства. В зв`язку з цим збереження шлюбу між ними є неможливим. Фактично шлюб носить формальний характер, а тому збереження його буде суперечити їх спільним інтересам. Вжиття заходів щодо примирення подружжя не виправлять стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу. Їх спільна дитина - [PERSON] , [INFO] проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Умови проживання є комфортними та прийнятними для його проживання. Тому, вважає, що дитина повинна залишатися проживати з нею. Спору про подальше місце проживання дитини немає. Після розлучення просить залишити їй прізвище « [PERSON] » . Крім цього, утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Дитина повинна бути забезпечена належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Ці потреби мають забезпечити обоє батьків. Всупереч цьому відповідач, який проживає окремо від них, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення дитини. На момент звернення до суду з цим позовом між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання ним свого обов`язку утримувати малолітню дитину. Відповідач є дієздатною особою працездатного віку, інших утриманців не має, тому може і зобов`язаний допомагати своїй дитині матеріально. На даний час вона не працює, здійснює догляд за їх малолітнім сином. Оскільки зараз вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, самостійно утримувати дитину вона не може. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом, подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності, задоволивши позов. Не заперечує проти заочного розгляду даної справи (а.с.37). Відповідач [PERSON] , в судове засідання на повторний виклик не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив , від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать: оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.19,25,29) . Відзиву на позов відповідачем не подано. Cуд, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, належить до часткового задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] , 28.04.2017 року був укладений шлюб зареєстрований Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №65. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка " [PERSON] ", дружини " [PERSON] ". За час спільного проживання в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] а.с.9). Довідка №1110 про реєстрацію місця проживання особи видана Долинською міською радою 17.09.2018 року (а.с.10) та довідка №654 про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб видана Долинською міською радою 03.02.2020 року (а.с.11) свідчать про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу сім?ї (зареєстрованих входять: [PERSON] , [INFO] , - уповноважений власник; [PERSON] , [INFO] , - чоловік; [PERSON] , [INFO] , - внук; [PERSON] , [INFO] , - дочка. Відповідно до акту обстеження від 04.02.2020 року, зі слів [PERSON] , та результатами обстеження депутатами помешкання громадянки [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] можна характеризувати умови проживання для її сина [PERSON] , 2018р.н., як такі, які повністю відповідають безтурботному та комфортному проживанню. Умови проживання за адресою: [ADDRESS] є прийнятними для проживання дитини (а.с.12). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивачка не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім`я розпалася. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дитини порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задовольнити. Стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції , передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, вони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час офіційно не працює, та не має стабільного доходу. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та немає постійного доходу та регулярного заробітку, то суд, враховуючи обставини визначені ст.182 СК України і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком батьків, а відповідач [PERSON] , добровільно не надає матеріальну допомогу в необхідному розмірі, хоча може її надавати, позов [PERSON] , про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки [PERSON] , те що вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріальне становище відповідача [PERSON] , те, що він тимчасово не працює, не має стабільного доходу, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» , ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , у розмірі 2300,00 гривень, щомісячно. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112,180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial