Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

19 січня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він та його син з 30 грудня 1997 року на підставі ордера № 73, виданого ВАТ "Полтаваагротранс", зареєстровані та проживають в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку, розташованого [ADDRESS]. 28 вересня 2015 року позивач отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 44608515, з якого стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу 4661 від 19 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., ПАТ "Полтаваагротранс" продав, а [PERSON] придбав кімнату № [NUMBER] в гуртожитку за адресою : [ADDRESS]. Зазначений договір позивач вважає таким, що порушує його конституційне право на житло і укладений з порушенням вимог чинного законодавства та, як наслідок, підлягає визнанню недійсним. Так, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08 серпня 2014 року задоволено позов ПАТ "Полтаваагротранс" про виділення в натурі частки нерухомого майна, що знаходиться в спільній частковій власності та визнання права власності. Вказаним рішенням встановлено, що наказом Фонду комунального майна Полтавської області від 24 березня 1994 року за № 109-П було затверджено план приватизації та акт оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу Полтавського обласного орендного автотранспортного підприємства "Полтаваагропромтранс". На підставі договору купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року, укладеного між Фондом комунального майна міста та ВАТ "Полтаваагропромтранс" ( після зміни найменування - ПАТ "Полтаагротранс", ВАТ "Полтаваагропромтранс" набуло право власності на будівлі гуртожитку літ."А-9", що складається з підвалу літ "а1-9", спортклубу літ "А-1" та підвалу літ. "А1-1". Факт придбання цього об'єкту ВАТ "Полтаваагротранс" на законних підставах в процесі приватизації встановлений постановою Господарського суду Полтавської області від 10 січня 2006 року. Земельна ділянка під будівлею гуртожитку була закріплена за ВАТ "Полтаваагротрансавто" на праві постійного користування на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів № 277 від 25 серпня 1994 року. Таким чином, гуртожиток за адресою [ADDRESS] належав Фонду комунального майна Полтавської області та в процесі приватизації та купівлі-продажу перейшов до приватної форми власності, а тому Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" поширює свою дію та врегульовує відносини мешканців гуртожитку за вищезазначеною адресою. Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"набрав чинності 01 січня 2009 року та з даного часу накладено мораторій на будь-яке відчуження, крім приватизації, гуртожитків. Дана норма діяла до 01 січня 2015 року та в подальшому убула продовжена до 01 січня 2019 року. При укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу не було дотримано цього положення закону, а тому даний договір є недійсним. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною, вимог, встановлених ч.1 ст.203 Ц України, згідно з якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач просить : визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 4761 від 19 листопада 2014 року кімнати №917 гуртожитку (43/5000 частини гуртожитку), розташованого в [ADDRESS], укладеного між ПАТ "Полтаваарготранс" та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію про право власності на вказану кімнату за [PERSON]; зобов'язати приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно по скасуванню державної реєстрації про право власності на кімнату №917 в гуртожитку (43/5000 частини гуртожитку) за адресою : [ADDRESS], за [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та ПАТ «Полтаваагротранс», кожен окремо, з позовом не погодилися та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, договір купівлі-продажу укладеного з дотримання норм законодавства, приміщення гуртожитку перебуває у приватній власності, Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширюється на гуртожиток. Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляджу справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з довідкою ВАТ «Полтаваагротранс» від 129 грудня 2006 року ( а.с.8) [PERSON] 30 грудня 1997 року виданий ордер за № 73 на вселення в кімнату № [NUMBER], розміром 35.3 кв.м.., гуртожитку, розташований за адресою : [ADDRESS]. 19 листопада 2014 року між ПАТ «Полтаваагротранс» та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу , згідно з якого [PERSON] прийняв у власність наступне майно : 43/50000 частки у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходить у [ADDRESS], загальною площею 4106,4 кв.м. ( а.с.123). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 28 вересня 2015 року [PERSON] є власником кімнати № [NUMBER] ( розмір частки 43/5000) на 9-му поверсі, загальною площею 35,5 кв.м.. за адресою : [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер : 4761, посвідчений 19 листопада 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. ( а.с.9). В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на час укладення договору купівлі-продажу частки гуртожитку, яка складається з кімнати позивач, діяв Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», відповідно до якого накладено мораторій на будь-яке відчуження, крім приватизації, гуртожитків, та вказана норма діяла до 01 січня 2015 року. Тому на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦПК України договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, оскільки договір купівлі-продажу суперечить Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до ст..317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України, на яку посилається позивач, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Так, дійсно відповідно до п.3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року № 500-VI, з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, установити мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше шести років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб. Зазначений Закон № 500-VI був опублікований 01 жовтня 2008 року у газеті "Урядовий кур'єр», яка відповідно до Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року є офіційним друкованим виданням, набрав законної сили 01 січня 2009 року та зазначена редакція діяла на момент укладення договору. Законом України «Про внесення змін до пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" щодо продовження строку мораторію на відчуження гуртожитків» від 28 грудня 2014 року внесені зміни та у першому реченні пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" слова "не менше шести років" замінені словами "не менше одинадцяти років". Як вбачається з договору купівлі-продажу, укладеного між Фондом комунального майна Полтавської області та ВАТ «Полтаваагротранс», посвідченого 29 червня 1994 року державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори, ВАТ «Полтаваагротранс» купило державне майно цілісного майнового комплексу, в тому числі і гуртожиток [ADDRESS] ( а.с.213-219). Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07 грудня 2009 року за ВАТ «Полтаваагротранс» визнано право власності на будівлю гуртожитку, площею 7049,1 кв.м., яка розташована за адресою : Полтавська область, [ADDRESS] та складається з гуртожитку літ.А-9,, підвалу літ.»А-1 -9», спортклубу літ. «А-1» та підвалу літ. «А-1-1» з урахуванням проведеного переобладнання та перепрофілювання ( а.с.202-205). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ВАТ «Полтаваагротранс» є власником будівлі гуртожитку, розташованого у [ADDRESS], на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 07 грудня 2009 року ( а.с.206). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ПАТ «Полтаваагротранс» задоволені, виділено ПАТ «Полтаваагротранс» в окремий об'єкт нерухомого майна та припинено право спільної часткової власності на будівлю гуртожитку «А- 9» площею 7017,4 кв.м., розташованого за адресою : [ADDRESS] ( а.с.189-199).. Крім того, зазначеним рішенням за ПАТ «Полтаваагротранс» визнано право власності на частину будівлі гуртожитку літ. «А-9» площею 4659,5 кв.м., як окремий об'єкт нерухомого майна, що складає одиницю та в цілому складається з приміщень, в тому числі і кімната [NUMBER] площею 35,5 кв.м. ( а.с.189-199). У відповідності до ч.3 ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин). сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів. Згідно з ч.4 ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). В порушення вимог ст..60 ЦПК України позивачем не надані докази, що гуртожиток був включений до статутного капіталу підприємства відповідача. Крім того, згідно з ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року, ухваленою за розглядом апеляційної скарги на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 жовтня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділення в натурі частки нерухомого майна, що находиться у спільній частковій власності та визнання права власності , встановлено, що гуртожиток, розташований за адресою : [ADDRESS], перебуває у приватній власності ПАТ «Полтаваарготранс» та колегія суддів прийшла до висновку про те, що дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не розповсюджується на гуртожиток по [ADDRESS] ( а.с.183-188). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачами при укладенні договору купівлі-продажу кімнати № [NUMBER] були дотримані норми чинного законодавства, гуртожиток знаходиться у приватній власності, на час укладення договору купівлі - продажу гуртожиток не був включений до статутного капіталу підприємства відповідача та на нього не поширювався мораторій на відчуження гуртожитку, відсутні підстави, передбачені ст..215 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу недійсним, у зв*язку з чим суд вважає вимоги позивача щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Беручи до уваги, що вимоги про скасування державної реєстрації про право власності та зобов'язання нотаріуса внести зімни до Державного реєстру речових прав є похідними від вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, а тому зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed