Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Представник позивача-відповідача звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 11.03.2013 року [PERSON]отримав кредит у розмірі 9309,25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з « 1» по « 25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. В порушення договірних зобов'язань позичальником не було проведено погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у встановлений термін. Своє зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування коштами не провів. Станом на 02.01.2014 року заборгованість позивача становить 11521 грн. 14 коп., яка складається з 9309,25 коп. заборгованість за кредитом, 1187,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, крім того 500 грн. штрафу фіксована частина, 524,82 грн. штрафу процентна складова. Під час розгляду справи, відповідач - позивач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про відновлення прав споживача та визнання правочину нікчемним, ухвалою Рівненського міського суду від 20.02.2014р., вказаний позов був об'єднаний із первісним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що 11.03.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на Відділенні № 19 ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Рівне по вул. Київська, 21, було укладено «Генеральное соглашение о реструктуризации задолженности и присоединении к Условиям и правилам предоставления продукта кредитных карт». З вказаного документа вбачається, що у відповідності до п. 2.1 Генеральної угоди, банк повинен був надати йому строковий кредит в сумі 9 309,25 грн. на строк 24 місяці, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі. А також, у відповідності до п. 2.3 Генеральної угоди, для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну карту згідно п. 2.1 Генеральної угоди. Всупереч положенням п. 2.3 Генеральної угоди від 11.03.2013 року, [PERSON] не було видано платіжної карти з встановленою кредитною лінією в сумі 9 309,25 грн. на споживчі цілі, також, в угоді відсутні будь-які посилання на номер рахунку чи платіжної карти, що повинна була видаватися останньому за умовами вказаної угоди. Дані обставини свідчать про те, що в момент укладення, положення угоди не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що полягали в видачі кредитних коштів шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку. Крім того, зазначає, що відповідач - позивач не надавав згоди (яка б містила аналоги власноручного підпису особи, яка зазначена зі сторони Банку у Генеральній угоді від 11.03.2013 року) на підписання правочину уповноваженими особами ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом факсимільного відтворення їх підпису, а також правочин не містить інформації про повноваження на підставі яких, особа, яка зазначена від імені Банку у Генеральній угоді від 11.03.2013 року, має право підпису вказаного документа. Також вважає що генеральна угода від 11.03.2013 року вчинена з недотриманням письмової форми, встановленої законом для даного виду правочинів, оскільки правочин не підписаний уповноваженою представником ПАТ КБ «ПриватБанк», а також, вказаний правочин не скріплений печаткою юридичної особи - ПАТ КБ «ПриватБанк», та за таких обставин просить суд відновити порушені права споживача та визнати нікчемним «Генеральное соглашение о реструктуризации задолженности и присоединении к Условиям и правилам предоставления продукта кредитних карт» від 11.03.2013 року. 19 лютого 2014 року відповідач - позивач [PERSON] подав до суду письмові заперечення на первісний позов, в яких просить суд в задоволенні первісного позову акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити, оскільки рахує позовні вимоги необґрунтованими і таким, що не підлягають до задоволення. 18.03.2014 року відповідач - позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву про збільшення позовних вимог зустрічної позовної заяви про відновлення прав споживача та визнання правочину нікчемним, в якій просить суд відновити порушені права споживача та визнати нікчемним «Генеральное соглашение о реструктуризации задолженности и присоединении к Условиям и правилам предоставления продукта кредитних карт» від 11.03.2013 року та стягнути з позивача - відповідача на його користь 6000 (шість тисяч) моральної шкоди. Представник позивача - відповідача позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, рахує їх обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, просив суд позов задоволити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про відновлення прав споживача, визнання правочину нікчемним та стягнення моральної шкоди заперечував, вважає його необгрунтованим та недоведеним у судовому засіданні. Відповідач - позивач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи відкласти, а у разі відмови у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, просить суд розглядати справу у його відсутність, на підставі наявних доказів, у задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний позов просить задоволити в повному обсязі Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про відновлення прав споживача та визнання правочину нікчемним та стягнення моральної шкоди слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 11.03.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9309,25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з « 1» по « 25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. В порушення договірних зобов'язань [PERSON] не було проведено погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у встановлений термін. Своє зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування коштами не провів. Відповідно до умов договору кредиту, позивач виконав свої зобов'язання з надання кредитів, а відповідач своє зобов'язання перед позивачем не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати проценти. Згідно до умов договору кредиту, банк надав відповідачу кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що стверджується власноручним підписом [PERSON] у заяві.( а.с. 5) Доводи [PERSON], що підпис у вказаній заяві від імені [PERSON] виконано іншою особою, належними та допустимими доказами в силу ст. 10, 60 ЦПК України [PERSON] не доведено, останній подавши клопотання про призначення судово- почеркознавчої експертизи не навів обгрунтувань для призначення експертизи, в судовое засідання не з"являвся, при цьому постіно подавав заяви про відкладення розгляду справи , що суд розцінює, як умисне затягування розгялду справи. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед банком. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що даний договір відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та у порядку, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Станом на 02.01.2014 року заборгованість позивача становить 11521 грн. 14 коп., яка складається з 9309,25 коп. заборгованість за кредитом, 1187,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, крім того 500 грн. штрафу фіксована частина, 524,82 грн. штрафу процентна складова. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними та обгрунтованими підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про відновлення прав споживача та визнання правочину нікчемним та стягнення моральної шкоди слід відмовити в задоволенні зустрічного позову виходячи із наступного. Як зазначалось вище, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 11.03.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9309,25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Суд відхиляє посилання відповідача - позивача, на ті обставини, що всупереч положенням п. 2.3 Генеральної угоди від 11.03.2013 року, йому не було видано платіжної карти з встановленою кредитною лінією в сумі 9 309,25 грн. на споживчі цілі, також, в угоді відсутні будь-які посилання на номер рахунку чи платіжної карти, що повинна була видаватися за умовами вказаної угоди хибними, оскільки вони спростовуються письмовою згодою останнього, а саме підписом в заяві №0813120700204480091 (а.с.5), де він підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приват Банк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Крім цього, в Генеральній угоді позичальник вказав, що він ознайомився і згідний з Умовами і правилами, своїм підписом підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». Також позичальник вказав, що згідний що ця Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між ним і банком кредитний договір. Суд відхиляє і посилання відповідача - позивача, на ту обставину, що останній не надавав згоди на підписання правочину уповноваженими особами ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом факсимільного відтворення їх підпису, а також правочин не містить інформації про повноваження на підставі яких, особа, яка зазначена від імені Банку у Генеральній угоді від 11.03.2013 року, має право підпису вказаного документа, оскільки вказана обставина не підтверджена в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Суд не приймає до уваги і твердження відповідача - позивача [PERSON], що всупереч положенням Закону України «Про захист прав споживачів», Генеральна угода від 11.03.2013 року не містить жодної інформації про сукупну вартість кредиту, право та порядок дострокового погашення кредиту, умови дострокового розірвання договору, оскільки як вбачається із дослідженою в судовому засіданні Генеральної угоди від 11.03.2013 року (а.с. 6), в останній міститься чіткий перелік обставин та умов правочину, також в Генеральній угоді позичальник вказав, що він ознайомився і згідний з Умовами і правилами, своїм підписом підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». Натомість судом встановлено, що у момент укладення кредитного договору було дотримано вимог встановлених ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Кредитний договір укладено у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання нікчемним " Генерального соглашения о реструктуризации задолжености и присоединение к Условиям и правилам представления продукта кредитных карт" від 11.03.2013 задоволенню не підлягають, оскільки його вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, обґрунтовуються лише письмовими поясненнями, які не узгоджуються з фактичними обставинами встановленими в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку, що зміст кредитно- заставного договору не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, укладений за вільною згодою сторін. Також, позивач просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 6000 грн., посилаючись на те, що він зазнав моральних страждань. Відповідно до п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків, крім того у кожній справі суду необхідно з'ясовувати характер правовідносин сторін та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Відшкодування моральної шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання, таким чином, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є незаконною та безпідставною, оскільки банк не порушував його прав. Згідно ст. 23 ЦКУ, особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у разі порушення її прав, а оскільки ПАТ "ПриватБанк" жодним чином не порушував прав відповідача - позивача, то суд рахує, що вказана вимога не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, сторони на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. судовий збір. На підставі ст. 536, 549, 525, 610, 623, 624, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed