Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON], Публічного Акціонерного Товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» філія «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Одеса», в якому просить скасувати арешт накладений на нерухоме майно - «[INFO]», розташований по [ADDRESS] загальною площею 6 967,12 кв. м., який складається із наступних нежилих приміщень: адмін.будинок під літ. «А» загальною площею 248,00 кв.м; майстерня під літ. «Б» загальною площею 177,00 кв.м.; зварний цех під літ. «В» загальною площею 14,4 кв.м.; ковальський цех під літ. «Г» загальною площею 49,4 кв.м; склад під літ. «Д» загальною площею 50,4 кв.м; склад під літ. «Ж» загальною площею 54,00 кв.м; заправочна під літ. «З» загальною площею 26 кв.м; зерносклад під літ. «К» загальною площею 152,00 кв.м; вісова з навісом під літ. «Л» загальною площею 50,3 кв.м; погріб під літ. «М» загальною площею 6,4 кв.м; асфальтове покриття «І» загальною площею 4650,00 кв.м; резервуари паливні металеві «ІІ»; зерносховище під літ. «Н» загальною площею 783,84 кв.м; огорожа №1 загальною площею 390,00 кв.м; огорожа №2 загальною площею 307,00 кв.м; ворота металеві №3 загальною площею 8,4 кв.м., що розміщені на земельній ділянці площею 2,4 га згідно договору оренди землі від 15.03.2007 року. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діяв на підставі договору про надання юридичної допомоги від 29.08.2016 року, позовні вимоги підтримав повністю, проси їх задовольнити, суду пояснив, що 15.01.2013 року [PERSON] з метою придбання «[INFO]», що належить підприємству-банкруту ПВКП «Сентінел» уклав договір купівлі - продажу нерухомого майна підприємства - банкрута з головою ліквідаційної комісії арбітражного керуючого - ліквідатора [PERSON] Згідно договору [PERSON] придбав у власність нерухоме майно - «[INFO]» загальною площею 6 967,12 кв.м, що знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] належній Роздільнянській РДА площею 2,4 га і яка перебувала на балансі у власності ПВК «Сантінел». Вказаний об'єкт нерухомого майна складається із приміщень та технічних споруд, перелічених в технічному паспорті згідно результатів проведеної інвентаризації. Зазначене майно на момент продажу знаходилось на балансі у власності ПВКП «Сантінел». За придбане нерухоме майно 15.01.2013 року [PERSON] сплатив грошові кошти у розмірі 75 000 грн. Після сплати грошових коштів між сторонами укладено акт прийому - передачі майна. Тобто Договір купівлі - продажу нерухомого майна виконаний двома сторонами. На даний час ПВКП «Сантінел» визнано банкрутом та ліквідовано. [PERSON], маючи намір зареєструвати нерухоме майно в реєстрі прав власності на нерухоме майно, звернувся з вказаним договором в реєстраційну службу Роздільнянського району Одеської області, однак йому було відмовлено в проведенні реєстрації, так як Договір купівлі - продажу не посвідчено нотаріально, а тому він не підлягає державній реєстрації та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.09.2015 року, за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно - «[INFO]», розташований по [ADDRESS] загальною площею 6967,12 кв. м., який розташований на земельній ділянці площею 2,4 га згідно договору оренди землі від 15.03.2007 року. Після того як рішення суду про визнання права власності набрало законної сили [PERSON]. знову звернувся до державного реєстратора, однак відповідно до Рішення №25712476 від 30.10.2015 року йому відмовлено у реєстрації права власності з посиланням та те, що нерухоме майно - «[INFO]», перебуває в іпотеці. Тому за захистом своїх прав [PERSON] вимушений звернутись до суду, так як незаконно накладений арешт на приміщення їдальні СВК "Дружба", яке знаходиться в його користуванні, перешкоджає в його використанні та обмежує його права користувача вказаного приміщення. Відповідач - Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про слухання справи за відсутністю їх представника ( а.с.15) Відповідач - Публічне Акціонерне Товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» філія «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Одеса» про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином,поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення ( а.с.17 ), причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з'явився, надали суду відзив про визнання позовних вимог [PERSON] та слухання справи за відсутністю їх представників.( а.с.18-20). Суд заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2013 року [PERSON] з метою придбання нерухомого майна - «[INFO]» уклав договір купівлі - продажу з підприємством - банкрутом ПВКП «Сентінел» в особі голови ліквідаційної комісії - арбітражного керуючого ліквідатора [PERSON], діючого на підставі постанови господарського суду Одеської області від 11.08.2011 року у справі про банкрутство №7/17-2948-2011.(а.с.22) Згідно договору [PERSON] придбав у власність за 75 000 грн. нерухоме майно - «[INFO]» загальною площею 6 967,12 кв.м, що знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] належній Роздільнянській РДА площею 2,4 га і яка перебувала в оренді ЧП «Сантінел». Вказаний об'єкт нерухомого майна складається із нежилих приміщень та технічних споруд, перелічених в технічному паспорті згідно результатів проведеної інвентаризації, а саме: адмін.будинок під літ. «А» загальною площею 248,00 кв.м; майстерня під літ. «Б» загальною площею 177,00 кв.м.; зварний цех під літ. «В» загальною площею 14,4 кв.м.; ковальський цех під літ. «Г» загальною площею 49,4 кв.м; склад під літ. «Д» загальною площею 50,4 кв.м; склад під літ. «Ж» загальною площею 54,00 кв.м; заправочна під літ. «З» загальною площею 26 кв.м; зерносклад під літ. «К» загальною площею 152,00 кв.м; вісова з навісом під літ. «Л» загальною площею 50,3 кв.м; погріб під літ. «М» загальною площею 6,4 кв.м; асфальтове покриття «І» загальною площею 4650,00 кв.м; резервуари паливні металеві «ІІ»; зерносховище під літ. «Н» загальною площею 783,84 кв.м; огорожа №1 загальною площею 390,00 кв.м; огорожа №2 загальною площею 307,00 кв.м; ворота металеві №3 загальною площею 8,4 кв.м.(а.с.22). Зазначене майно на момент продажу знаходилось на балансі ПВКП «Сантінел», належало їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2002 року, що зареєстрований Роздільнянським БТІ 12.06.2003 року.(а.с.8) За придбане нерухоме майно 15.01.2013 року [PERSON] сплатив грошові кошти у розмірі 75 000 грн. Після сплати грошових коштів [PERSON] між сторонами укладено акт прийому - передачі нерухомого майна - «[INFO]» від 15.01.2013 року, згідно якого відбулася фактична передача вказано об'єкту у власність [PERSON] і з того часу [PERSON] володіє вказаною нерухомістю. (а.с.23). Також судом встановлено, відповідно до Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.09.2015 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Роздільнянської районної державної адміністрації, [PERSON], Публічного акціонерного товариства "Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку " філія "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Одеса" про визнання права власності на нерухоме майно,визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно - «[INFO]», розташований по [ADDRESS] загальною площею 6 967,12 кв. м., який складається із наступних нежилих приміщень: адмін.будинок під літ. «А» загальною площею 248,00 кв.м; майстерня під літ. «Б» загальною площею 177,00 кв.м.; зварний цех під літ. «В» загальною площею 14,4 кв.м.; ковальський цех під літ. «Г» загальною площею 49,4 кв.м; склад під літ. «Д» загальною площею 50,4 кв.м; склад під літ. «Ж» загальною площею 54,00 кв.м; заправочна під літ. «З» загальною площею 26 кв.м; зерносклад під літ. «К» загальною площею 152,00 кв.м; вісова з навісом під літ. «Л» загальною площею 50,3 кв.м; погріб під літ. «М» загальною площею 6,4 кв.м; асфальтове покриття «І» загальною площею 4650,00 кв.м; резервуари паливні металеві «ІІ»; зерносховище під літ. «Н» загальною площею 783,84 кв.м; огорожа №1 загальною площею 390,00 кв.м; огорожа №2 загальною площею 307,00 кв.м; ворота металеві №3 загальною площею 8,4 кв.м., що розміщені на земельній ділянці площею 2,4 га згідно договору оренди землі від 15.03.2007 року. ( а.с. 5-7). Згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 25712476 від 30 жовтня 2015 року [PERSON] відмовлено в реєстрації права власності у зв'язку з тим, що в ході пошуку інформації в Державному реєстрі іпотек, встановлено, що нерухоме майно - "[INFO]", що розташований [ADDRESS] знаходиться в іпотеці ( а.с. 8). Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що [PERSON] на даний час позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю у зв'язку із накладенням арешту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно із п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику у справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності, так і не праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до ч.2 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] про звільнення майна з-під арешту у повній мірі відповідають ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316-317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та судовій практиці. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим позов [PERSON] до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON], Публічного Акціонерного Товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» філія «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Одеса» про виключення майна із акту опису та арешту майна підлягає задоволенню.

Outcome: approved