Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

В грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Керівник проекту «Спецбудреконструкція» через свого представника звернулося до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], згідно з яким просить суд: розірвати договір купівлі-продажу нерухомого майна, групи нежитлових приміщень [ADDRESS], загальною площею 144кв.м., що відповідно до плану за поверхами позначені літерою "А", укладений між ТОВ «Керівник проекту «Спецбудреконструкція» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ситницькою Т.О. від 24.09.2015року за реєстровим номером № 1341. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.09.2015 року між ТОВ «Керівник проекту «Спецбудреконструкція» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, групи нежитлових приміщень [ADDRESS], загальною площею 144кв.м., що відповідно до плану за поверхами позначені літерою "А". При цьому, п.п.11, 12 вказаного Договору передбачено, що продавець (відповідач) зобов'язується фактично звільнити (повністю звільнити від належним продавцеві речей, що можуть бути відокремлені від Об'єкта нерухомості без його пошкодження) та передати об'єкт нерухомості для його подальшого повного володіння, користування та розпорядження покупцем у день нотаріального посвідчення цього Договору. Факт, що передача об'єкта нерухомості відбулася, підтверджуватиметься відповідним Актом прийомки-передачі, який має бути підписаний між продавцем та покупцем у простій письмовій формі. Разом з тим, позивач вказує, що ані у строк, встановлений Договором, а ні на дату звернення до суду з цим позовом, передача об'єкта нерухомості відповідачем не відбулася. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення відповідачем умов договору, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 05.02.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 31.05.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 19.09.2018 року було відмовлено представнику [PERSON] - [PERSON] у задоволенні заяви про вступ [PERSON] у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Ухвалою від 19.09.2018 року було відмовлено представнику ГО «Квартал Пушкінська-Велика Васильківська» - А.С. Приходьку у задоволенні заяви про вступ ГО «Квартал Пушкінська-Велика Васильківська» у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Ухвалою від 19.09.2018 року було відмовлено директору ТОВ «Дім на Пушкінській» Клименко М.С. про вступ ТОВ «Дім на Пушкінській» у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 20.08.2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він просив позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутністю. Також, представник позивача зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідмолений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечив, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 24.09.2015 року між ТОВ «Керівник проекту «Спецбудреконструкція» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, групи нежитлових приміщень [ADDRESS], загальною площею 144кв.м., що відповідно до плану за поверхами позначені літерою "А".. При цьому, як обумовили сторони в п.п.11, 12 вищенаведеного Договору, продавець (відповідач) зобов'язується фактично звільнити (повністю звільнити від належним продавцеві речей, що можуть бути відокремлені від Об'єкта нерухомості без його пошкодження) та передати об'єкт нерухомості для його подальшого повного володіння, користування та розпорядження покупцем у день нотаріального посвідчення цього Договору. Факт, що передача об'єкта нерухомості відбулася, підтверджуватиметься відповідним Актом прийомки-передачі, який має бути підписаний між продавцем та покупцем у простій письмовій формі. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для розірвання договору, посилався на те, що, в порушення умов п.11 Договору, ані у строк, встановлений Договором, а ні на дату звернення до суду з цим позовом, передача об'єкта нерухомості відповідачем не відбулася. Так, відповідно до положень ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені п.11 Договору, матеріали справи не містять. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed