Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач за першим позовом вказав, що 12 листопада 2009 року він уклав з відповідачем два письмових договори позики у вигляді розписок, згідно з якими передав йому грошові кошти у сумі 46000 (23000+23000) гривень з умовою їх повернення до 12 березня 2010 року щомісяця рівними частинами у сумі 9200 (4600+4600) гривень. Але відповідач по закінченню зазначеного строку договірни забов*язання не виконав. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за договором позики та 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 4136 гривень 22 коп., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 7365 гривень 57 коп. та судові витрати по справі у сумі 575 гривень 02 коп. Згідно зустрічного позову [PERSON] вказав, що позивач за першим позовом придбав 2008 році автомобіль SAMAND_EL реєстраційний номер [NUMBER] у кредит, який отримав у ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідно до умов кредитного договору КТТ5АN00570/73 від 04 червня 2008 року. У березні 2009 року [PERSON] запропонував передати йому вказаний автомобіль за який [PERSON] не мав можливості сплачувати кредит на умовах, що він сплатить банку заборгованість в розмірі 5000 гривень і в подальшому буде сплачувати щомісячні платежі до повного виконання кредитного договору з подальшим переоформленням на нього вказаного автомобіля. Після того як він сплатив вказані кошти [PERSON] передав йому вказаний автомобіль. Протягом наступних місяців він сплачував банку щомісяця по 2500 гривень, таким чином ним було сплачено в погашення кредитної заборгованості суму у розмірі 15000 гривень. Він затримав оплату двох платежів про, що 12 листопада 2009 року повідомив про це [PERSON] на, що той сказав, що повинен надати банку гарантії відносно подальшого виконання ним кредитного договору і в підтвердження цього йому було необхідно написати [PERSON] розписку на 23000 гривень, яку він надасть банку. Саме під загрозою втрати автомобілю він написав розписку на отримання 23000 гривень. Вказує, що договір під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Але стверджує, що ніяких грошей за цією розпискою від [PERSON] він не отримував, через що також вважає цей договір фіктивним, бо не було наміру передавати йому гроші. Після написання вказаної розписки [PERSON] сказав йому, що у змісті розписки не вистачає слів та запропонував йому написати іншу розписку, запевнюючи [PERSON], що першу розписку він знищив, на, що [PERSON] погодився оскільки бачив, як [PERSON] жмакав папір. Вважає, що вказаний договір укладено також шляхом обману з боку [PERSON]. Просить визнати вказаний договор недійсним, стягнути з [PERSON] судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, а також грошові кошти сплачені ним на виконання забов*язань за кредитним договором у сумі 15000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали і підтвердили доводи позовної заяви, а позов [PERSON] не визнали, крім того пояснили, що дійсно [PERSON] придбав 2008 році автомобіль SAMAND_EL у кредит, який отримав у ПАТ КБ "ПриватБанк". У березні 2009 року до нього звернувся [PERSON] з проханням продати йому цей автомобіль. Він погодився, бо хотів придбати інший автомобіль, передав [PERSON] автомобіль SAMAND_EL з умовою, що [PERSON] буде сплачувати залишок кредиту. Але [PERSON] кредит не сплачував, через що 8 листопада 2009 року до нього звернулись представники банку з вимогою повернути автомобіль. В той же день вони з [PERSON] відігнали автомобіль на стоянку банку у м. Краматорськ, а додому їх привіз його батько. 12 листопада 2009 року він був на роботі у Олександрівських РЕМ, вранці туди зайшов [PERSON] і попросив дати йому у борг 23000 гривень, пояснив, що гроші необхідні для сплати заборгованості за кредитним договором за той же автомобіль SAMAND_EL, бо він хоче забрати автомобіль собі. Він поїхав до себе додому, привіз гроші - 23000 гривень, передав їх [PERSON], а той написав про це розписку. В той же день в обідню пору [PERSON] знов приїхав до нього на роботу і сказав, що потрібні ще 23000 гривень для погашення того ж кредиту. Він знов поїхав додому, привіз і віддав [PERSON] 23000 гривень, а той написав розписку. [PERSON] казав, що поверне вказані гроші, що для цього він у банку отримує кредит, але так гроші і не повернув. Наголошує, що гроші у сумі 46000 гривень - двічі по 23000 гривень він передав [PERSON], і той писав про це розписки саме 12 листопада 2009 року. Що це не могло бути 8 листопада 2009 року, бо в той день автомобіль лише було здано представникам банку, що це був вихідний, через що вони не могли заходити у приміщення РЕМ. Не має свідчень, чи сплачував [PERSON] кредит за автомобіль у банк, [PERSON] не надавав йому про це квітанцій, через що заперечує проти задоволення позову [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] та його представник свій позов підтримали і підтвердили доводи позовної заяви, а позов [PERSON] не визнали, крім того пояснили, що за вимогою представників банку [PERSON] разом з [PERSON] та представниками банку 8 листопада 2009 року відігнли та здали вказаний автомобіль на стоянку у м. Краматорськ. В той же день ближче до вечора по дорозі з м. Краматорськ заїхали у с. Олександрівка в РЕМ, де працював [PERSON], і саме в цей день на роботі у [PERSON] в РЕМ він написав вказані розписки про отримання від [PERSON] 23000 гривень. Від РЕМ він подзвонив [PERSON] і той разом з [PERSON] забрали його на автомобілі додому. Представник третьої особи за зустрічним позовом - [PERSON] підтвердила, що [PERSON] дійсно у 2008 році за кредитно-заставним договором з ПАТ КБ "ПриватБанк" придбав автомобіль, що через заборгованість у 2009 році заставний автомобіль було вилучено. Розписки інших осіб для підтвердження платіжоспроможності клієнта за договором від [PERSON] банк не вимагав. Свідок [PERSON] показав суду наступне: знає згідно чуток, що [PERSON] платив заборгованість за кредитом за вказаний автомобіль, який належав [PERSON], весь процес написання розписок він не бачив, але 8 листопада 2009 року був у справах своєї бабусі у приміщенні Олександрівських РЕМ, де бачив як [PERSON] щось писав на папері, а [PERSON] жмакав папір. Свідок [PERSON] також показав, що саме 8 листопада 2009 року разом з [PERSON] на прохання [PERSON] зустріли останнього на вулиці у с. Олександрівка неподалік від дорожнього управління і відвезли додому. Заслухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи: копію поспорту та коду позивача за першим позовом, дві розписки, написані власноруч [PERSON] 12 листопада 2009 року про те, що він отримав від [PERSON] по 23000 гривень за кожною розпискою і зобов*язується повернути борг до 12 березня 2010 року рівними частками по 4600 гривень щомісяця за кожною розпискою, копію розрахунку заборгованості, копію паспорту позивача за зустрічним позовом, копію розрахунків заборгованості за договором та договор КТТ5АN00570/73 від 04 червня 2008 року, постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідуваннь за №12013050590000034 від 29 січня 2013 року cуд встановив, що 12 листопада 2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] два письмових договори позики у вигляді двох розписок, згідно з якими двічі передав йому грошові кошти у сумі 46000 (23000+23000) гривень з умовою їх повернення до 12 березня 2010 року щомісяця рівними частинами по 4600 гривень за кожною розпискою. Але [PERSON] по закінченню зазначеного строку договірни зобов*язання не виконав і не сплатив всю вказану заборговність. [PERSON] хоч і заперечує проти позову [PERSON], але підтвердив, що власноруч написав вказані розписки. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в достатній мірі підтверджені вказаними розписками, тому що згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника. Згідно ст. 526 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику. Згідно ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми. Зазальна сума боргу за договором позики складає 46000 гривень. Згальний індекс інфляції з 12 листопада 2009 року по 09 листопада 2012 року склав 116,012 % звідкіля втрати у зв*зку з індексу інфляції становлять 46000 х 116,012 % = 7365 гривень 57 коп. Період з 12 листопада 2009 року по 09 листопада 2012 року складає 1094 дні, звідкіля 3% річних складатимуть: 46000 х 3% / 100% / 365 днів х 1094 = 4136 гривень 22 коп. Що відповідає розрахункам, вказаним у позові. Розрахунок проведено відповідно до період, вказаному у позові, тому що під час розгляду справи [PERSON] позовні вимоги не змінював і не уточнював. Тому позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики необхідно задовольнити. У зв*язку з задоволенням позову згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути його витрати по справі - по сплаті судового збору 575 гривень 02 коп. Що ж стосується зустрічного позову: [PERSON] стверджує, що грошей за розпискою не отримував, через що згідно ст. 1046 ЦК України вважає, що договір не укладено, але це, по-перше, не є підставою для визнання договору недійсним, а по-друге, сам же [PERSON] в своєму позові вказує, що договір таки був укладений, але з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, та як вказано вище суд вважає, що згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України саме вказані розписки і є підтвердженням укладення договору і отримання [PERSON] від [PERSON] вказаних у розписках грошових сум, як на правові підставу визнання згідно ст. 215 ЦК України договору недійсним [PERSON] посилається: на ст. 203 ЦК України, що договір укладено без його волевиявлення, ст. 233 ЦК України, що правочин вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, при цьому не вказує які саме тяжкі обставни і невигідні умови, на ст. 231 ЦК України, що договір було укладено з застосування до нього з боку [PERSON] психічного тиску, але тут же посилається на ст. 234 ЦК України і вказує, що договір укладено ним свідомо фіктивно, що є взаємовиключним, також [PERSON] не надав суду жодного доказу того, що розписки він написав внаслідок обману з боку [PERSON], який нібито вказав йому, що ця розписка буде підставою для повернення банком заставного автомобілю, сам [PERSON] це заперечує і представник банку пояснила, що таких розписок за договором банк від [PERSON] не вимогав, не надав [PERSON] суду доказів і того, що фактично він писав одну розписку на 23000 гривень, а другу лише переписував на вимогу [PERSON], який цей факт у суді заперечує, в цій частині непевні і самі пояснення [PERSON], бо у своєму зустрічному позові він вказав, що написав розписки 12 листопада 2009 року, а у судовому засіданні пояснив, що розписку писав у день вилучення автомобілю представниками банку - 8 листопада 2009 року, що частково нібито підтверджено свідками з боку [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Суд не бере ці пояснення до уваги, тому, що вони стверджують, що вказані події відбулися на роботі у [PERSON] в Олександрівських РЕМ, але ця дата є вихідним днем, і ні сам [PERSON] ні свідки з його боку ніяк це протиріччя не пояснюють. [PERSON] не надав суду такж жодного доказу про те, що він особисто сплачував грошові кошти по вказаному кредитному договору [PERSON], який також це заперечує. Тому суд вважає, що нема підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним та стягнення грошових коштів.

Outcome: approved