Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд звернути стягнення на предмети іпотеки за договором іпотеки №PML-502/099/2008, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Галайко О.Д. та зареєстрований в реєстрі під номером 2644, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,150 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальній сумі 2 491 772,96 гривень, яка складається з боргу за тілом кредиту у розмірі 1 003 991,46 гривень, боргу за процентами у розмірі 241 679,95 гривень, боргу за пенею у розмірі 1 246 101,55 гривень. Обґрунтовуючи доводи позову, позивач зазначає, що 08.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-502/099/2008 зі всіма змінами, доповненнями та додатками до нього. Свої зобов'язання за кредитним договором ЗАТ «ОТП Банк» виконав належним чином, кредитні кошти в сумі 49 379,75 доларів США та були направлені на рахунок позичальника, відкритий у ЗАТ «ОТП Банк». В забезпечення належного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором 08.07.20108 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №PML-502/099/2008. Відповідно до договору іпотеки у заставу банку було передано: земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] 28.05.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» було укладено договір про відступлення права вимоги. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступив, а позивач прийняв право вимоги за договором іпотеки. Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення належних сум у належні строки не відбувається. Оскільки боржник не виконував свої зобов'язання за кредитом належним чином, у 2014 році кредитор був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. 17.06.2014 року Приморським районним судом м. Одеси позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено, однак станом на сьогодні, рішення не виконано. Виходячи з вказаного вище, кредитор змушений звертатися до суду з позовом з метою реалізації своїх прав, як іпотекодержателя. Представник позивача до судового засідання не з'явився, але на адресу суду надіслав заяву в якій наполягав на задоволенні позовних вимог і просив справу слухати у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився, на адресу суду надіслав письмові заперечення по справі, та просив застосувати строк позовної давності. Третя особа, до судового засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, жодних пояснень по справі не надала. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступного. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 08.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-502/099/2008 зі всіма змінами, доповненнями та додатками до нього. Свої зобов'язання за кредитним договором ЗАТ «ОТП Банк» виконав належним чином, кредитні кошти в сумі 49 379,75 доларів США були направлені на рахунок позичальника. В забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 08.07.20108 року між банком з та [PERSON] було укладено договір іпотеки №PML-502/099/2008, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу, Галайко О.Д. та зареєстрований в реєстрі під номером 2644 . Відповідно до договору іпотеки у заставу банку було передано: земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] В свою чергу, 28.05.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» було укладено договір про відступлення права вимоги. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступив, а позивач прийняв право вимоги за договором іпотеки. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою в наслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк», щодо права вимоги до відповідача за договором іпотеки. [PERSON], в свою чергу, відповідно до кредитного договору, зобов'язалася належним чином використати та повернути кредиторові вказані кредитні кошти у строки, зазначені у кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що зазначені у кредитному договорі. Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення належних сум у належні строки не відбувається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо інше не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Оскільки боржник не виконував свої зобов'язання за кредитом належним чином, у 2014 році кредитор був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. 17.06.2014 року Приморським районним судом м. Одеси позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено, та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] (поручеля) заборгованість за кредитним договором № ML-502/099/2008 від 08.07.2008 року та №CNL -502/044/2007 від 19.11.2007 року у сумі 161594,88 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1900427,54 гривень та 1963020,03 гривень. Станом на сьогодні, рішення не виконано. Оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року було встановлено суму боргу у розмірі 2 491 772,96 грн. наявність боргу у такому розмірі, у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Така ж позиція викладена і в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", де указано, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Із умов іпотечного договору вбачається право у іпотекодержателя в разі невиконання іпотекодавцем умов кредитного договору звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, достроково, та задовольнити за рахунок предмета іпотеки свою вимогу за кредитним договором у повному обсязі, що визначається на час виконання цієї вимоги, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов'язання, неустойку, необхідні витрати на утримання звернення стягнення та реалізацію предмета іпотеки. Отже, відповідно до вищевикладеного позивач має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки. Далі, встановлено, що власником предмету іпотеки є [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Щодо застосування строку позовної давності, що було заявлено відповідачем у запереченням судом встановлено, що досудова вимога у 2011 році була направлена [PERSON] з метою стягнення коштів. Після чого було подано позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості до суду і 17.06.2014 року ухвалено рішення про стягнення боргу. Після невиконання судового рішення ОТП «Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 05.04.2017 року. Відповідно до Постанови ВСУ від 21.01.2015 року №6-214цс14 пред'явлення позову та ухвалення рішення по справі є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як пред'явленням позову про стягнення заборгованості, так і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, перериває перебіг строку позовної давності. Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження пропуску позивачем строку позовної давності, суд вважає їхні доводи безпідставними. Тому наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову повністю. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладається на відповідача. ТОВ "ОТП Фікторинг Україна" при поданні позову сплачено на користь держави судовий збір у розмірі 1600 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням. За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору.

Outcome: approved