Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON], Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області, КП «Березнівське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Реєстраційна служба Березнівського районного управління юстиції про визнання рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення реєстратора та запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно протиправними та їх скасування. В позовній заяві просить суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бистрицької сільської ради № 89 від 29 листопада 2012 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER], видане на ім'я [PERSON] виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради 30 листопада 2012 року, рішення реєстратора КП «Березнівське районне бюро технічної інвентаризації» від 30 листопада 2012 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], скасувати запис у реєстрі прав власності на нерухоме майно від 30 листопада 2012 року про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS]. В обґрунтування позову покликається на те, що [PERSON] здійснив будівництво гаража та літньої кухні по [ADDRESS] та протиправно оформив право власності на вказані об'єкти нерухомості. Зазначає, що рішення виконавчого комітету Бистрицької сільської ради від 29 листопада 2012 року № 89 та виданого на його підставі 30 листопада 2013 року свідоцтва право власності [PERSON] на житловий будинок із надвірними будівлями за адресою по [ADDRESS] є незаконними, оскільки рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2013 року задоволено позов [PERSON] - визнано протиправними та скасовано рішення Бистрицької сільської ради від 24 жовтня 2011 року № 103 та від 07 вересня 2012 року № 186, в частині щодо виготовлення проекту землеустрою, затвердження проектної документації та виділення у власність [PERSON] зазначеної земельної ділянки, а також визнано недійсним та скасовано державний акт [NUMBER] від 01 жовтня 2012 року на право власності [PERSON], на вказану земельну ділянку по [ADDRESS]. Вважає, що [PERSON] та Бистрицькою сільською радою при оформленні права власності на самочинне будівництво взято до уваги вказані документи, щодо земельної ділянки по [ADDRESS], а також не дотримано вимог ст. 376 ЦК України, оскільки визнання права власності на таке будівництво порушує його права, зокрема - володіння та користування частиною земельної ділянки, на якій вказані будівлі знаходяться. Вказуючи на незаконність рішення виконавчого комітету Бистрицької сільської ради від 29 листопада 2012 року № 89 та виданого на його підставі 30 листопада 2013 року свідоцтва про право власності, вважають, що рішення реєстратора КП "Березнівське районне бюро технічної інвентаризації" від 30 листопада 2012 року та запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 30 листопада 2012 року про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], підлягають скасуванню. Представник позивача, адвокат [PERSON] та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві та в матеріалах справи. Крім того, додатково зазначили, що самочинне будівництво на вказаній земельній ділянці порушує права позивача, та рішення виконавчого комітету Бистрицької сільської ради від 29 листопада 2012 року № 89, та видане 30 листопада 2013 року свідоцтво про право власності [PERSON] на житловий будинок із надвірними будівлями за адресою по [ADDRESS] - не відповідає вимогам ч.ч. 4, 5 ст. 376 ЦК України та ту обставину, що сільською радою при прийнятті рішення та видачі свідоцтва прийнято до уваги документи, на право власності на земельну ділянку на якій здійснено самочинне будівництво, видані із порушенням земельного законодавства та скасовані судом. Вважає, що відповідачами при оформленні права власності на самочинне будівництво, взято до уваги зазначені незаконні документи, щодо вищевказаної земельної ділянки, а також не дотримано вимог ст. 376 ЦК України, оскільки визнання права власності на таке будівництво, порушує права позивача, зокрема володіння та користування частиною земельної ділянки, на якій знаходяться спірні будівлі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. На заперечення позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] збудував на спірній земельній ділянці житловий будинок з надвірними будівлями. 29 листопада 2012 року виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради прийнято рішення про оформлення права власності на житловий будинок із надвірними будівлями по [ADDRESS] за [PERSON] На підставі зазначеного рішення виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2014 року. Будинок почав будуватися ще в 2006 році та був збудований за життя матері [PERSON], яка дала свою згоду на будівництво. Крім того, зазначив, що [PERSON] не користується земельною ділянкою, а лише будинком, з дня смерті своєї матері не звертався за оформленням права власності на земельну ділянку і ніяких претензій не мав. Представник Бистрицької сільської ради Рицька І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити, подала до суду письмові заперечення на позовну заяву, та в судовому засіданні зазначала, що будівництво житлового будинку з надвірними будівлями було належним чином оформлено у відповідності до ст. 26 та ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно припису №108 від 29.08.2011 року інспекції державного архітектурного будівельного контролю у Рівненській області. Земельна ділянка на законних підставах була виділена під будівництво, про що свідчить виданий державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Даний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №562040001005032 від 01.10.2012 р. Цим же числом управлінням Держгеокадастру у Березнівському районі Рівненської обл. даний акт поставлений на облік. Земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок з надвірними будівлями відповідача, ніколи не належали позивачу. Це була земля житлової та громадської забудови села. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, 21.01.2015 р. прийняв ухвалу, якою визнав свідоцтво на право власності на будинок, що належить [PERSON] так, як документи на нього оформлені у встановленому законом порядку і він не є самочинним будівництвом. Позивач має можливість використовувати земельну ділянку після смерті матері, [PERSON] в частині, що залишилася після часткової її приватизації братом, гр. [PERSON] Ця земельна ділянка має площу біля 37 соток. Ніхто його не ущемляє. Змінилась лише конфігурація землі. Але протягом майже десяти років позивач нею не користується. Земля не обробляється. Спір виник із-за неприязних відносин між братами, а не бажанням мати землю, яку ніби незаконно приватизували. Представник, представника [PERSON], - Куц В.І. в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. На заперечення позовних вимог посилався на те, що [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно після того, як отримав державний акт на земельну ділянку, і на той час не було потреби звертатися до суду відповідно до ст.376 ЦК України, будинок відповідач почав будувати при житті своєї матері, зі згоди останньої. При житті матері [PERSON]-[PERSON] відмовився від спадщини на користь свого брата [PERSON], щоб будинок батьків перейшов останньому у спадок. [PERSON] виготовляв правовстановлюючі документи на майно законно,оскільки Бистрицька сільська рада приймала рішення в той час, коли жодних заборон, обтяжень, чи рішень судів про заборону вчиняти дій - не було, рахує відповідача добросовісним набувачем. Представник відповідача КП "Березнівське районне бюро технічної інвентаризації" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, однак до суду надійшла письмова заява №13 від 01.02.2017р., в якій останні просять суд, розгляд справи проводити без участі представника. Представник третої особи реєстраційна служба Березнівського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Заяви про причини неявки представника відповідача та про розгляд справи у його відсутності до суду не надійшли.В судове засідання 02.02.2017р. з'явився державний реєстратор Мельничук І.С., яка повідомила суд, що реєстраційна служба Березнівського району перебуває на етапі реорганізації, не має змоги забезпечити явку в судове засідання представника. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.57-60 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братами. За життя їх матері - [PERSON], рішенням Бистрицької сільської ради від 24 липня 2008 року їй було виділено земельну ділянку площею 0,25 га, на якій розташовано належний їй будинок, однак право власності на цю ділянку, якою вона користувалась, не встигла оформити у зв'язку із смертю. Бистрицька сільська рада з виділеної [PERSON] земельної ділянки площею 0,1306 га для передачі [PERSON] не вилучала та своє рішення від 24 липня 2008 року не змінювала. На вказаній земельній ділянці відповідач [PERSON] збудував житловий будинок з надвірними будівлями. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, вбачається що 29 листопада 2012 року виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради прийнято рішення № 89 про оформлення права власності на житловий будинок із надвірними будівлями по [ADDRESS] - за [PERSON] (т.1 а.с.62). На підставі рішення від 29 листопада 2012 р. № 89, виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2014 року [NUMBER], згідно якого [PERSON] на праві приватної власності є власником цілої частки зазначеного житлового будинку із надвірними будівлями по [ADDRESS] (т.1 а.с.5). Із витягу про державну реєстрацію прав комунального підприємства «Березнівське районне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що 30 листопада 2014 року за № 38382665, на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 30 листопада 2011 року, рішення № 89 від 29 листопада 2012 р., проведено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на цілу частки зазначеного житлового будинку із надвірними будівлями по [ADDRESS] (т.1 а.с.6). Рішенням Березнівського районного суду від 01 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Бистрицької сільської ради від 24 жовтня 2011 року про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою, рішення Бистрицької сільської ради від 07 вересня 2012 року про відведення земельної ділянки площею 0,1306 га в [ADDRESS] у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 01 жовтня 2012 року, виданий на ім'я [PERSON] (т. 1 а.с.10-11). Доводи позивача та представника позивача про те, що зведені [PERSON] будівлі, а саме гараж і літня кухня на земельній ділянці, яка для цього у встановленому законом порядку не виділялась, без відповідних дозволів та погоджень, а тому це будівництво є самочинним, твердження про те, що відповідач збудував спірний будинок з надвірними будівлями на частині земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, що відповідач збудував спірний будинок з надвірними будівлями на частині земельної ділянки, яку він успадкував після смерті своєї матері, судом не приймаються до уваги, та спростовуються матеріалами справи, оскільки судом не здобуто доказів, того що вказана земельна ділянка, на якій знаходиться спірний будинок з надвірними будівлями знаходиться у користуванні або у власності позивача. Вказаний житловий будинок із господарськими будівлями по [ADDRESS] введений в експлуатацію та на нього видане свідоцтво про право власності (т.1 а.с.5-8). Будівництво житлового будинку з надвірними будівлями було належним чином оформлено у відповідності до ст. 26 та ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» згідно припису № 108 від 29.08.2011 року інспекції державного архітектурного будівельного контролю у Рівненській обл. (т.1 а.с. 60). Крім того, вказані вище обставини встановлені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015р., справа №6-42744св14 за позовом [PERSON] до [PERSON], Бистрицької сільської ради, комунального підприємства «Березнівське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа - реєстраційна служба Березнівського районного управління юстиції, про визнання рішення виконкому, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, рішення реєстратора та запису реєстру прав власності на нерухоме майно протиправними та їх скасування за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 3 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 листопада 2014 року (т.1 а.с.140-142). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Безпідставним та необґрунтованим є твердження позивача та представника позивача, що [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на присадибну земельну ділянку за адресою [ADDRESS], та ту обставину, що [PERSON], відповідно до заповіту (т.1 а.с.150), як правонаступник померлої, набув право на вказану земельну ділянку, та спростовується наступним. Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Одним із шляхів набуття права власності на землю, як це передбачено ч. 2 ст. 116 ЗК України, є передача земельних ділянок у власність. У відповідності ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. З рішення Бистрицької сільської ради від 04 вересня 2007 року за № 113 (т.1 а.с.158) вбачається, що орган місцевого самоврядування прийняв рішення лише про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації по передачі земельної ділянки їй у власність та 24 липня 2008 року рішенням № 181 затвердила виготовлену [PERSON] технічну документацію (т.1 а.с.167). Рішення про передачу їй земельної ділянки у власність органом місцевого самоврядування не приймалося. В той же час діючим на той час Земельним кодексом України у статті 125 передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Оскільки відповідного рішення не приймалося, а правовстановлюючого документу (державного акту) [PERSON] за життя не отримала, його державної реєстрації провести не встигла, вона не набула права приватної власності на спірну земельну ділянку. За таких обставин суд приходить до переконання, що спірна земельна ділянка не входить до складу спадщини. Позивач [PERSON] успадкував майно після смерті матері згідно заповіту від 01 квітня 2008 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом (т. 1 а. с. 150). А згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, спірна земельна ділянка не була власністю померлої - спадкодавця [PERSON] і не входить до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті. Також, вказані вище обставини встановлені в рішенні Березнівського районного суду від 04.03.2016р. у справі № 555/841/15-ц за позовом [PERSON] до Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно, яким у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, вказане рішення набрало законної сили (т.1 а.с.239-240) та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд рахує, що вимоги позивача не підтверджуються належними та допустимими доказами, обґрунтовуються лише поясненнями, які не узгоджуються з фактичними обставинами встановленими в рішеннях суддів та судових засіданнях, тому суд приходить до висновку, що вказані спірні будівлі не є самочинно побудованими та відсутні підстави для позбавлення власника права власності на об'єкт нерухомості, який введено в експлуатацію та на який видане свідоцтво про право власності, оскільки [PERSON] на законних підставах отримав право власності на вказане нерухоме майно. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ,,Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності»говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вимоги позивача не підтверджуються належними та допустимими доказами, обґрунтовуються лише поясненнями, які не узгоджуються з фактичними обставинами встановленими в судових засіданнях та в рішення суддів, а саме в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015р., справа №6-42744св14, та в рішенні Березнівського районного суду від 04.03.2016р. у справі № 555/841/15-ц, а тому, суд приходить до висновку, що вказані спірні будівлі не є самочинно побудованими та відсутні підстави для позбавлення власника права власності на об'єкт нерухомості. Згідно статті 337 ЦПК України висновки і мотиви суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи. Отже, на час прийняття оскаржуваного рішення від 29 листопада 2012 року та видачі свідоцтва про право власності від 30.11.2012 року Бистрицька сільська рада мала в наявності документ, що посвідчує право на земельну ділянку - Державний акт [NUMBER] від 01.10.2012 року про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1306 га, яка розташована в [ADDRESS] , такий визнано недійсним за рішенням суду лише 01.04.2013 року та документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчують право власності на майно. Суд вважає, що приймаючи рішення №89 від 29.11.2012 року за вказаних обставин Бистрицька сільська рада діяла в межах компетенції та на підставі чинного законодавства, положень про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", у зв'язку з чим оскаржуване рішення не підлягає скасуванню, відповідно не може бути скасоване також видане свідоцтво про право власності. Таким чином, незважаючи на те, що державний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку визнано недійсним та скасовано за рішенням суду від 01.04.2013 року, однак, суд рахує, що відсутні правові підстави вважати гараж та літню кухню по [ADDRESS] самочинним будівництвом у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON], Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області, КП «Березнівське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Реєстраційна служба Березнівського районного управління юстиції про визнання рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення реєстратора та запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно протиправними та їх скасування задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed