Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна звернулася до суду з позовом до [PERSON] . Вимогами позову просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Усеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором № 07/30-05 від 11.04.2007 року за тілом та відсотками по кредиту 61 080,66 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 25,325663 станом на 12.05.2016 року в перерахунок на національну грошову одиницю України становить - 1 546 908,21грн. з них: кредит - 31 528,15 доларів США; відсотки - 29 552,51 доларів США; комісія за РО - 6 840,51 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 18 266,85 грн; загальна заборгованість за кредитним договором № 07/30-05 від 11.04.2007 року станом на 12.05.2016 року в перерахунок за курсом НБУ 25,325663 за один Долар США складає 1 572 015,57 грн., звернути стягнення на належний [PERSON] предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру загальною площею 49,4 кв.м, житловою площею 29,0 кв. м., № 3-А, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно, укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмету іпотеки у виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитовані суб`єкти, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру загальною площею - 49,4 кв.м, житловою площею 29,0. кв. м. №3-А, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім`ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. В обґрунтування позову зазначено, що 11.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (з 18.05.2010 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» або ПАТ «ВіЕйБі Банк») та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № 07/30-05, за яким Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 43000,00 доларів США, з терміном користування до 10.04.2012 року та процентною ставкою за користування 12 % річних. Банк виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредит, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатковими умовами до кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №07/30-05 між Банком та [PERSON] від 11.04.2007 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. в реєстрі за № Д-294, відповідно до якого іпотекодавцем в іпотеку ВАТ «ВіЕйБі Банк» передано двохкімнатну квартиру загальною площею - 49,4 кв.м, житловою 29,0 кв. [ADDRESS] . Згідно п. 5.1.6 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини) воно не буде виконане. У з`вязку з невиконанням графіку погашення заборгованості за кредитним договором №07/30-05, Банк 24.03.2016 року направив відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором. Вимоги Банку проігноровано, зобов`язання за кредитним договором №07/30-05 від 11.04.2007 року на час подання позову виконані частково. Відповідач 21.07.2017 року подала суду заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначає, що позивач 17.02.2010 року звертався до неї з іпотечним повідомленням № іф 32/3/148, в якому зазначив, що у випадку непогашення у встановлений термін заборгованості за кредитним договором №07/30-05 від 11.04.2007 року банк звертатиметься до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів та звертатиме стягнення на заставлене майно, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 49,4 ю 29,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак позивач в трирічний термін з моменту направлення вказаного іпотечного повідомлення такого позову не заявляв. Отже, перебіг строку позовної давності розпочався з 18 лютого 2010 року (з наступного дня після направлення іпотечного повідомлення). З огляду на що позивач звернувся до суду з пропущеним строком позовної давності. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (с. Бабій О.М.) від 18.07.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 51). Відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 182 від 09.09.2016 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи, у зв`язку з перебуванням судді Бабій О . М. з 01.09.2016 року у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами (а.с. 65). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Бородовському С.О. (а.с. 66). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року (Бородовський С.О.) справу прийнято до провадження (а.с. 67). У зв`язку із закінченням 23.01.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Бородовського С.О. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В .І. № 6 від 26.01.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 86). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Мелещенко Л.В. (а.с. 87). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року (с. Мелещенко Л.В.) справу прийнято до провадження (а.с. 88). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В . І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 93). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 94). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 95). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк», та [PERSON] , як Позичальником, був укладений кредитний договір № 07/03-05, за яким Банк надав Позичальнику грошові кошти у сумі 43000,00 доларів США, з терміном користування до 10.04.2012 року та процентною ставкою за користування 12 % річних (а.с. 8-12, 13). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №07/30-05 між Банком та [PERSON] 11.04.2007 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. в реєстрі за № Д-294, відповідно до якого [PERSON] , як іпотекодавцем, передано в іпотеку ВАТ «ВіЕйБі Банк» двохкімнатну квартиру загальною площею - 49,4 кв.м, житловою 29,0 кв. [ADDRESS] (а.с. 14-21). Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2012 року частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Брошнів Рожнятівського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк (на транзитний рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк»№ [NUMBER] , МФО 380537, ЄДРПОУ 19017842) суму заборгованості за кредитним договором № 07/30-05 від 11.04.2007р., яка станом на 12 березня 2010 року складає 340984,70грн. (триста сорок тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 70 копійок), 1700,00грн. (одну тисячу сімсот гривень 00 копійок) судового збору та 120,00грн. (сто двадцять гривень 00 копійок) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 26-27). Як вбачається з вищевказаного судового рішення, у ньому встановлені наступні обставини: «В якості забезпечення своєчасного, повного і належного виконання зобов`язань за Кредитним договором № 07/30-05 від 11.04.2007р., між Позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір від 11 квітня 2007 року, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої складає 49,4кв.м., житлова площа якої 29,0кв.м. Банком не було укладено договору поруки, а згідно до п. 5.1.7 договору іпотеки, у разі порушення Позичальником зобов`язання по кредитному договору чи Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, а також інших обов`язків Іпотекодавця, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки. Отже іпотекодавець відповідає по зобов`язанню [PERSON] своїм майном в межах вартості предмету іпотеки. Тому враховуючи вищевикладене, необхідно в частині позовних вимог про солідарне стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором слід відмовити, оскільки банком у відношенні [PERSON] можуть бути окремо заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору. Таких вимог в даній справі не заявлялося.» (а.с. 27). Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку". Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно п. 5.1.6 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини) воно не буде виконане (а.с. 18). Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору. Згідно ст. 35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позичальника [PERSON] та іпотекодавця [PERSON] 17.02.2010 року направлялося іпотечне повідомлення за №іф 32/3/148, у якому поставлено вимогу протягом 30 днів достроково та у повному обсязі погасити заборгованість за кредитним договором, в тому числі 39 982,74 доларів США та 3 045,33 грн., з яких: 31 528,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 454,59 доларів США - заборгованість зі сплати процентів; 3 045,33 грн. - заборгованість зі сплати комісії. У повідомленні зазначалося, що у випадку непогашення у встановлений термін заборгованості за кредитним договором, банк звертатиметься до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів та звертатиме стягнення на заставлене майно, а саме двохкімнатну квартиру загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 216-217). В свою чергу позивач у позовній заяві посилається на надіслану відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором 24.03.2016 року, яку було проігноровано. Однак в матеріалах справи відсутня вимога, на яку посилається позивач, як і дані про отримання відповідачем зазначеної вимоги. Поряд з цим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Конституційний Суд України у своєму Рішенні 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено, що враховуючи вищевказані положення, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-509цс17. Крім того 5 липня 2017 року Верховний Суд України зробив правовий висновок у справі № 6-311 цс 16 про те, що за змістом частин третьої, першої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як слідує з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача іпотечне повідомлення за № іф 32/3/148 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 07/03-05 від 11.04.2007 року, 17.02.2010 року, отже з наступного дня розпочався строк позовної давності - з 18.02.2010 року. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відтак, основна та додаткова вимоги можуть подаватися одночасно, у випадку подання позову виключно за основною вимогою, без подання позову за додатковою вимогою, факт подання позову за основною вимогою не перериває перебіг позовної давності за додатковою вимогою. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом заявою сторони у спорі, яку було надано відповідачем до суду першої інстанції, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, сплив позовної давності та наявність заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed