Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами про визнання пукту 1(б) Акцепту пропозиції про укладення Угоди про надання споживчого кредиту від 12.08.2018 року №482598049 про визначення комісійної винагороди для АТ «Альфа-Банк» за обслуговування кредиту недійсною, визнання Угоди про надання споживчого кредиту від 12.08.2018 року №482598049 припиненою. Також, позивач просить суд зобов`язати відповідача закрити кредит та повернути позивачу переплачені кошти в розмірі 717,50 грн. Позов мотивується тим, що 12.08.2018 року позивач підписала Акцепт пропозиції про укладення угоди про надання споживчого кредиту №482598049, складеного АТ «Альфа-Банк», згідно якого отримала споживчий кредит в розмірі 23298,90 грн., строк кредиту 24 місяці, дата повернення кредиту 13.08.2020 року. Умови кредиту роз`яснив працівник магазину «Фокстрот», який пояснив, що споживчий кредит безпроцентний, тому позивач не повинен платити більше суми отриманого кредиту. Отриманий кредит позивач повернула достроково, 11.11.2019 року було сплачено в повному об`ємі тіло кредиту та виникла переплата у сумі 717,50 грн. 10.12.2019 року позивач звернулась до відповідача з проханням закрити кредит, однак їй було відмовлено і повідомлено про заборгованість за кредитним договором, станом на 21.12.2019 року, в сумі 3372,35 грн.. У відділеннях банку позивач не обслуговувалась, внески за кредитом сплачувала за допомогою терміналів самообслуговування. Позивач посилається на положення ст.ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Представник відповідача відзиву на позов не надав, в судовому засіданні 02.02.2021 року надав усні заперечення проти позову обґрунтувавши їх положеннями ст.ст. 626,627,628,638 ЦК України. Судом встановлено: 12.08.2018 року АТ «Альфа - Банк» прийняло пропозицію [PERSON] на укладання угоди про надання споживчого кредиту №48598049 від 12.08.2018 року, сума кредиту 23398,90 грн., процентна ставка фіксована 0,01 % річних, строк кредиту 24 місяці. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Умови для укладення Угоди: Відповідно до п.1 вказаного Акцепту під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково\~касового обслуговування в порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюються комісійні винагороди, а саме: (а) за надання кредиту 0, 00 %; (б) за обслуговування кредиту:- за період з першого місяця користування кредитом по 12-й місяць користування кредитом 0, 0 % від суми кредиту (змінна частина), а також 35 грн. (фіксована частина); - за період з тринадцятого місяця користування кредитом по тридцятьшостий місяць користування кредитом 3,00% суми кредиту(змінна частина), а також 35 грн. (фіксована частина). Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору. Вони вказані на сайті банку. Іншими умовами є: сума авансового внеску за товар, який сплачується [PERSON] за рахунок власних коштів 5000,00 грн. Також, позичальник перед укладанням угоди у письмовій формі надав власну згоду банку на передачу до Кредитного реєстру Національного банку України інформації у випадках, обсязі, строки та у порядку, передбачених чинним законодавством України, а також ознайомлений: зі всією інформацією необхідною, для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та нормативними актами Національного банку України; з умовами довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб. В додатку №1, що є невід`ємною частиною угоди, визначаються такі деталі: загальна вартість кредиту 32528,56 грн.; погашення суми кредиту 23298,90 грн.; проценти за користування кредитом 2,02 %; розрахунково-касове обслуговування 9227,64 грн.; реальна процентна ставка 34.34%. Зазначені складові частини Угоди, окрім п.1 Акцепту, позивачем не оспорюються. Згідно роздруківки графіка погашення кредиту, станом на 11.11.2019 року позивачем сплачено відповідачу на погашення кредиту 24016,40 грн., що не оспорюється відповідачем. Також цим графіком визначено суму дострокового погашення кредиту 3372,35 грн. З акцепту\~пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №482598049, від 12.08.2018 року, Додатку №1 до Угоди вбачається, що позивач\~ознайомлена зі всією інформацією необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та нормативними актами Національного банку України; з складовими загальної вартості кредиту, з графіком платежів з повернення кредиту; з сумою комісійної винагороди та іншими платежами за Угодою. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. За\~положеннями статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно достатті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першоїстатті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За положеннями частини другої статті 215\~ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України\~«Про захист\~прав споживачів» та Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 1 частини 1статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» договір про споживчий кредит - є видом кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Тобто, споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Крім того, пункт 2 частини 1статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» визначає що є загальною вартістю кредиту для споживача. Загальна вартість кредиту - це сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом. Згідно пункту 4 частини 1статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За положеннями статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України"Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) неповинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини восьмоїстатті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, за положеннями зазначених норм матеріального права кредитодавець має право встановлювати крім процентів за користування кредитом, комісії та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги для отримання обслуговування та повернення кредиту, тільки якщо ці дії є послугою у розумінніЗакону України «Про захист прав споживачів». Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним. Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 та у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року № 61-16384св18. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року № 201/4087/17. Згідно ч.3\~ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»\~банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Крім того, відповідно достатті 55\~Закону України\~"Про\~банки і\~банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року N15-рп/2011у\~справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті\~1,статті\~11,частини восьмої статті\~18,частини третьої статті\~22\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті11\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертоїстатті 42 Конституції Українитреба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За правилами частини першої статті 203 ЦК Україниз міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Відповідно достатті 217\~ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року № 666/4957/15-ц, яка відповідно до вимог ч. 4ст.\~263\~ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Суд вважає, що умова щодо встановлення комісійної винагороди за користування кредиту, яка викладена в оспорюваному п.1(б) Угоди, є несправедливою, суперечить нормам діючого законодавства, тому відповідно достатті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вказана умова договору є недійсною з моменту укладення кредитного договору. Щодо позовних вимог про визнання Угоди про надання споживчого кредиту від 12.08.2018 року №482598049 припиненою та зобов`язання відповідача закрити кредит та повернути позивачу переплачені кошти в розмірі 717,50 грн., то суд вважає їх такими що не обґрунтовуються належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, яка кореспондується зі\~ст.81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом\~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних у передбачених цим кодексом випадках. Стосовно судових витрат. У відповідності до ст. 141\~ЦПК України\~судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. З відповідача стягненню підлягає розмір судового збору для фізичних осіб за немайнову вимогу в сумі 840,80 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору за дві немайнові вимоги в силу положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial