Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

24\~лютого 2020\~року [PERSON] \~звернувся до\~Роздільнянського районного\~суду Одеської\~області з\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~Єреміївської сільської\~ради\~Роздільнянського району\~Одеської області,\~третя особа: Державний реєстратор Роздільнянської РДА Медвідь Ганна Станіславівна, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, свідоцтва про право власності на земельну ділянку та визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора. Стислий виклад позиції позивача. Позивач з 1984 року проживав в селі Бурдівка Роздільнянського району Одеської області та працював у колгоспі. За час проживання у 1985 році він отримав земельну ділянку для будівництва житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] на якій до 1991 року побудував житловий будинок та господарчі споруди На даний час позивачу стало відомо, що його син, відповідач по справі, [PERSON] , не відомо з яких підстав на належний йому на праві власності будинок, що розташований по [ADDRESS] , отримав: - \~ \~ \~ \~ право власності на житловий будинок "А", "а" - тамбур, "аі" - прибудова, "а2" прибудова загальною площею 174,4 кв.м., в тому числі житловою - 116,4 кв.м., "А1" - підвал , "Б"- бесідка, "В" - бесідка, "Г" - гараж, "Д" - сарай, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 06.08.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 136115346 від З 1.08.2018 року. - \~ \~ \~ \~ свідоцтво про право власності на нерухоме майно СТА 400402 видане 26.03.2015 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1061 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123981700:07:001:0111, що розташована по [ADDRESS] . Зазначене свідоцтво 26.03.2015 року у встановленому порядку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом №35478126. Мало того, що без згоди позивача, [PERSON] оформив на своє ім`я майно, яке належить позивачу на праві власності, та ще й на даний час в провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа його дружини [PERSON] про поділ спільно нажитого майна. Відповідно до витягів з погосподарської книги Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області: - \~ \~ \~ \~ № 4 період 1980 - 1990 років, особовий рахунок 661; - \~ \~ \~ \~ № 1 період 1990 - 2000 років, особовий рахунок 551; - \~ \~ \~ \~ № 1 період 20-1 - 2005 років, особовий рахунок 562; - \~ \~ \~ \~ № 1 період 2000 - 2010 років, особовий рахунок 43; - \~ \~ \~ \~ № 7 період 2011 - 2015 років, особовий рахунок 0016-01-67. Позивач є головою домогосподарства, що розташоване по [ADDRESS] . Відповідно до зазначених витягів син позивача, [PERSON] був зареєстрований за зазначеною адресою з 1986 року, коли він був неповнолітнім, а відповідач [PERSON] , [INFO] після 2001 року, тобто після одруження у 1996 році з відповідачем [PERSON] . Будь-якого відношення до права власності на житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані по [ADDRESS] , відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , - не мають. Позиція відповідачів по справі. [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] визнав повністю. [PERSON] суду пояснила, що спірну земельну ділянку отримав її чоловік [PERSON] , з яким вона одружилась у 1996 році та вона з чоловіком і сином проживала у будинку [ADDRESS] . Її свекор - позивач [PERSON] проживав за іншою адресою в [ADDRESS] , де у нього був свій дім, а потім у 2011 році він з дружиною виїхав до Росії і там проживає на теперішній час. Після припинення шлюбних відносин з [PERSON] вона дійсно подала позов до останнього про поділ нерухомого майна, вказаного вище, і після цього свекор через свого представника, подав даний позов. На її думку, [PERSON] хоче забрати собі їх з чоловіком будинок і вона суперечити в цьому не буде. Вона з сином залишились без житла, але проти задоволення позовної заяви не заперечує, бо їй нічого не потрібно від таких родичів. Представник Єреміївської сільської ради Роздільнянського районну Одеської області до зали судового засідання не прибув, надав на адресу суду лист про проведення судового засідання без його участі. Третя особа у судове засідання не прибула, заяв та клопотань не надавала. Заяви, клопотання. 23 березня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 53). 13 квітня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 64). 14 квітня 2020 року на адресу суду від Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області надійшов лист від 13.04.2020 року №138, згідно якого просять розгляд справи проводити без представника сільської ради (а.с. 69). Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року витребувано з Роздільнянської районної державної адміністрації (ЦНАП) належним чином завірені копії документів, які стали підставою для реєстрації права власності на житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оформлені на ім`я [PERSON] , а також копії документів, які стали підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1061 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123981700:07:001:0111,\~що розташована\~по [ADDRESS] (а.с. 48-50). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно погосподарської книги №4 за 1986-1990 року, голова сім`ї [PERSON] , список членів сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Всього землі (в сотих гектара з точністю до 0,01) 1995 рік 0,12; 1996 рік 0,12; 1997 рік 0,12; 1998 рік 0,12; 1999 рік 0,12; 2000 рік 0,12 (а.с. 13). Суд звертає увагу на те, що дана книга не містить адресу господарства, а лише особовий рахунок №661. Відповідно до погосподарської книги №1 за 1996-2000 роки, список членів господарства: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Особовий рахунок №551 (а.с. 15). Дана погосподарська книга також не містить адресу господарства за якою розташований житловий будинок та приналежність земельної ділянки до колгоспного двору. Згідно погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки, [PERSON] та [PERSON] , станом на [INFO] вибули (а.с. 16-17). Відповідно до погосподарської книги №1 за 2006-2010 роки, список членів домогосподарства: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 19). Згідно погосподарської книги №7 за 2011-2015 роки, домогосподарство, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , адреса реєстрації місця проживання голови домогосподарства: [ADDRESS] , кількість членів домогосподарства 3 (а.с. 22). Відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 23-25). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 136115346, земельна ділянка з кадастровим номером: 5123981700:07:001:0111, що розташована по [ADDRESS] , належить [PERSON] . Підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер: №678/08/18, виданий 06.08.2018 року, видавник: ФОП « [PERSON] »; свідоцтво про право власності, серія та номер: №35477980, виданий 26.03.2015, видавник: реєстраційна служба по Роздільнянському району. Форма власності - приватна (а.с. 26). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №678/08/18, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с. 27-31). Згідно рішення Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 20.02.2015 року №383-У1, було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , загальною площею 0,1061 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.03.2015 року, індексний номер: 35477980, земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , форма власності приватна (а.с. 33). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 35478126, власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123981700:07:001:0111,\~є [PERSON] , ІПН\~ [NUMBER] (а.с. 34). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести\~обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 76-81 ЦПК України,\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу та доказу учасників справи, на підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустими, а також відповідають вимогам діючого законодавства. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 8 статті 187 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Згідно положень статті 120 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 липня 2018 року (справа №350/1194/16-ц) зазначила, що відповідно до статті 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до пункту 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року №69, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, суспільна група господарства встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Господарства, в яких після перетворення колгоспу в радгосп залишились лише непрацюючі пенсіонери за віком (бувші члени колгоспу), відносились до господарств колгоспників. Господарства пенсіонерів і учнів-стипендіатів, які не мали працюючих членів сім`ї, відносились до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносились до виходу на пенсію або стипендію. Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робітників або службовців, в залежності від виконуваної роботи. Суд з цього приводу звертає увагу на те, що згідно погосподарської книги №4 за 1986-1990 роки, [PERSON] відносився до суспільної групи робітників (а.с. 13), інші погосподарські книги не містять інформацію щодо приналежності позивача до колгоспу, чи іншої групи, в залежності від виконуваної роботи. Крім того, згідно погосподарської книги №7 за 2011-2015 роки (єдина книга яка містить адресу об`єкта погосподарського обліку) головою домогосподарства є [PERSON] (а.с. 21-22). Також, судом встановлено, що дані погосподарської книги та матеріали справи не містять доказів щодо приналежності земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] до колгоспного двору. Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року (справа №6-192цс14), без належного з`ясування питання щодо правильності й обґрунтованості зарахування будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір судове рішення не може бути визнано таким, що ухвалено згідно із законом. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі статей 112, 120, 123 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, статей 19, 21, 316, 321, 328, 355, 368, 392 ЦК України, статей 81, 118, 120, 122, 125, 126 Земельного кодексу України та

Outcome: dismissed