Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,посилаючись на те що згідно Акта №104-Ф-15СТГ від 10.10.2005 року , Відповідачка прийняла квартиру [ADDRESS] від забудовника ПАТ «ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД» згідно Генеральної угоди про дольову участь у будівництві №104-Ф-15СТГ від 12.11.2003 року. Отримавши 10.10.2005 року помешкання у володіння, мала змогу у повній мірі користуватися всіма благами та корисними властивостями свого помешкання, проте злісно та свідомо зловживала своїм правом на державну реєстрацію права власності на нього, розраховуючи таким чином уникнути обов`язку зі сплати щомісячних платежів за житлово-комунальні послуги, які надавалися по будинку, де знаходиться помешкання Відповідачки, завжди з момету введення будинку в експлуатацію. 05 грудня 2012 рокуПечерський районний суд м. Києва видав судовий наказ № 2-Н-410/12 про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2012 року. Проте 08 грудня 2015 року за заявою Відповідачки Печерським районним судом м. Києва судовий наказ № 2-Н-410/12 було скасовано. Враховуючи той факт, що судовий наказ було видано 05.12.2012, то з урахуванням трирічного строку позовної давності, Позивач заявляє позовні вимоги по стягненню заборгованості із Відповідачки саме з 05.12.2009 року. 31 липня 2014 року Печерський районний суд м. Києва видав судовий наказ № 757/20710/14-ц про стягнення з Відповідача на користь ТОВ «РАДА 7» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 липня 2012 року по 31 серпня 2014 року. 12 січня 2016 року за заявою Відповідачки Печерським районним судом м. Києва судовий наказ № 757/20710/14-ц також було скасовано. Позовна заява по даній справі була зареєстрована в суді 01.07.2016 р. і охоплювала період за який Відповідачка не сплачувала за послуги з 01 липня 2007 року по 30 квітня 2016 року. З 01.04.2018 в будинку [ADDRESS] , де знаходиться квартира Відповідачки, ОСББ «Старонаводницька, 6Б» власними силами забезпечує здійснення послуг з утримання будинку та прибудинкової території. На підставі вищезазначеного, Позивач заявляє свої позовні вимоги за період з 05.12.2009 року по 31.03.2018 року включно, згідно заяви за вх.№169791 від 27.12.2018 року про зменшення розміру позовних вимог. Просить стягнути за період з «05» грудня 2009 року по «31» березня 2018 року включно у розмірі 71207,33 грн., відповідача відповідно до ст..625 ЦПК України інфляційних збитків у розмірі 70226,87 грн., трьох відсотків річних у розмірі 9737,49 грн., судового збору у розмірі 2267,58 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували вказували на те що відповідачка квартрою не користувалась, послуги не надавались , право власності зареєструвала, квитанцію на олату не отримувала, позивачем пропущений строк позовної давності. Представник 3-ї особи не з"явився. Суд , заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Акта №104-Ф-15СТГ від 10.10.2005 року , Відповідачка прийняла квартиру [ADDRESS] від забудовника ПАТ «ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД» згідно Генеральної угоди про дольову участь у будівництві №104-Ф-15СТГ від 12.11.2003 року. Відповідачкою не оспорювався . Таким чином, отримавши 10.10.2005 року помешкання у володіння, Відповідачка мала змогу у повній мірі користуватися всіма благами та корисними властивостями свого помешкання. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України (Постанова № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року). Надані позивачем докази свідчать про проведення комплексу робіт по утриманню будинку Старонаводницька 6-б та прибудинкової території за період з 05» грудня 2009 року по «31» березня 2018 року. Доказів на спростування встановлених обставин відповідачем не надано. Таким чином, посилання відповідача про відсутність у позивача повноважень експлуатуючої організації спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 16 Закону "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги надаються безперебійно. Також, в ст. 18 Закону "Про житлово-комунальні послуги"вказано, що у разі порушення виконавцем умов Договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень. Представник Відповідачки посилається на відсутність доказів щодо надання послуг, однак за період надання послуг від Відповідачки на адресу Позивача не надходило жодних актів- претензій та заяв, що свідчить про те, що Позивач надавав дані послуги та належної якості, а Відповідачка їх споживала. Безпідставними є твердження представника Відповідача про те, що Позивачем не доведено факту надання Відповідачу житлово-комунальних послуг, оскільки нормами ЖК України, Закону №1875 не передбачено, що виконавець повинен щомісячно надавати акти щодо фактично наданих послуг споживачу. Встановлено, що відповідач, як власник квартири, користується наданими позивачем послугами, але не сплачує їх. Відповідно ст. ст. 10, 151, 162 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, вчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідач, користуючись усіма комунальними послугами, свої договірні зобов`язання не виконує, плату за отримані послуги не вносить, чим порушує права позивача. У зв`язку з цим у відповідача виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги з 5 грудня 2009 року по 31 березня 2018 року у розмірі 71207,33 грн При цьому , заперечуючи проти нарахованої позивачем суми заборгованості, відповідач у порушення вимог статей 77,81 ЦПК України належних і допустимих доказів на його спростування не надав. Посилання відповідача на відсутність договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території , суд вважає безпідставним , оскільки відповідачами отримувались відповідні послуги . Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (ст..19) відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Це означає , що кожна із сторін має право вимагати укладання такого договору, у тому числі і в судовому порядку. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи16 грудня 2015р. № 6-2023цс15. Аналогічний правовий висновок щодо застосування цієї статті міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року. Щодо заяви позивача про пропущення строку позовної давності, встановлено. 05 грудня 2012 року Печерський районний суд м. Києва видав судовий наказ № 2-Н-410/12 про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2012 року. 08 грудня 2015 року за заявою Відповідачки Печерським районним судом м. Києва судовий наказ № 2-Н-410/12 було скасовано. Враховуючи той факт, що судовий наказ було видано 05.12.2012, то з урахуванням трирічного строку позовної давності, Позивач заявляє позовні вимоги по стягненню заборгованості із Відповідачки саме з 05.12.2009 року. 31 липня 2014 року Печерський районний суд м. Києва видав судовий наказ № 757/20710/14-ц про стягнення з Відповідача на користь ТОВ «РАДА 7» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 липня 2012 року по 31 серпня 2014 року. 12 січня 2016 року за заявою Відповідачки Печерським районним судом м. Києва судовий наказ № 757/20710/14-ц також було скасовано. Позовна заява по даній справі була зареєстрована в суді 01.07.2016 р. і охоплювала період за який Відповідачка не сплачувала за послуги з 01 липня 2007 року по 30 квітня 2016 року. Позивачем заявлені позовні вимоги за період з 05.12.2009 року по 31.03.2018 року включно згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог. Тому суд приходить до висновку , що позивачем не пропущений строк позовної давності. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, знайшли підтвердження. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з 5 грудня 2009 року по 31 березня 2018 року у розмірі 71207,33 грн .. суми інфляційних нарахувань в розмірі 70226,87 грн. , 3% річних в розмірі 9737,49 грн Враховуючи, що суд задовольняє пред"явлений позов, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 2267,58 грн. підлягають стягненню з відповідача, які підтверджені документально. На підставі викладеного та

Outcome: approved