Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. Заявлений позов обґрунтовував тим, щоїї мати [PERSON] , як голова колгоспного двору, була власником будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності. На момент вступу в дію Закону України „Про власність" в колгоспному дворі проживала вона, її мати [PERSON] , її батько - [PERSON] , сестра - [PERSON] , чоловік сестри - [PERSON] , який права на частку в майні колгоспного двору не набув, оскільки станом 15.04.1991 року проживав у вказаному господарстві менше 3 років (з 01.09.1990 р. - з моменту реєстрації шлюбу з її сестрою), а отже були співвласниками будинковолодіння, як члени колишнього колгоспного двору і їм належало по 1/4 частці. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщину на належну їй 1/4 частку спірного будинковолодіння. Заповіту [PERSON] , на випадок своєї смерті, не залишала. Спадщину вона прийняла шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим. Її батько та сестра відмовляються від своїх часток у вказаному будинковолодінні на її користь. Проте, державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що будинковолодіння є колгоспним дворомта рекомендовано звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Від них надійшли заяви, у яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов визнають та не заперечують проти його задоволення. 20.03.2019 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що за мамою позивача [PERSON] , як головою колгоспного двору, визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Спірне будинковолодіння складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, дійсна вартість яких, на даний час, згідно звіту про оцінку майна, становить 164417 грн. 00 коп. Перелічені вище обставини підтверджую технічним паспортом, копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, довідкою Павлівської сільської ради № 962 від 20.12.2013 року. Статтями 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності. 15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність". На момент вступу в дію Закону України „Про власність" в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали позивач, її мати [PERSON] , її батько - [PERSON] , сестра - [PERSON] , чоловік сестри - [PERSON] , який права на частку в майні колгоспного двору не набув, оскільки станом 15.04.1991 року проживав у вказаному господарстві менше 3 років (з 01.09.1990 р. - з моменту реєстрації шлюбу з її сестрою). Даний факт підтверджено довідкою, виданою павлівською сільською радою № 593 від 30.07.2014 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, у відповідності зі ст.ст.121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) до набрання чинності Закону України „Про власність", станом на 15.04.1991 року, ніхто, із вище зазначених осіб, не втратив право на частку в майні колгоспного двору. У зв`язку із цим, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , були співвласниками будинковолодіння, як члени колишнього колгоспного двору і їм належало по 1/4 частці. [INFO] [PERSON] померла. Остання заповіту на випадок своєї смерті не залишила, що стверджується довідкою Павлівської сільської ради № 592 від 30.07.2014 року. Після смерті останньої відкрилася спадщину на належне їй майно в т.ч. на 1/4 частку спірного будинковолодіння в [ADDRESS] . Після смерті матері позивача, відповідно до вимог ст.529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадщину прийняла позивач шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном. Батько позивача [PERSON] та її сестра [PERSON] відмовляються від своїх часток у вказаному будинковолодінні на користь позивача. Інших спадкоємців на майно покійної за законом або заповітом, які б у встановленому законом порядку заявили про свої спадкові права, немає. За таких обставин, [PERSON] , належить право власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом після померлої Проте, державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (нерухоме майно) у зв`язку з тим, що будинковолодіння є колгоспним двором, і співвласниками є всі члени двору, тому неможливо встановити спадкову масу, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.03.2014р. за №18/02-31 та рекомендовано звернутися до суду. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі наведеного, відповідно до ст.1217, 1218, 1233, 126, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved