Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що відповідно до кредитного договору IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року отримала в їх установі кредит у розмірі 23427,20 доларів на споживчі цілі на термін до 27.08.2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначив, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 10.07.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 80978, 78 доларів США з яких: 22090,71 доларів США - заборгованість за кредитом, 17113,96 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4196,47 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 33710,61 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,45 доларів США - штраф (фіксована частина), 3855,59 доларів США - штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, ПАТ КБ „ПриватБанк" просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь банку вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати у вигляді судового збору. 14.03.2019 року відповідачі подали заяви про застосування строку позовної давності, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж був здійснений [PERSON] в червні 2010 року, тому строк позовної давності до поручителя починає текти з наступного місяця. У з`язку з тим, що банк звернувся до суду про стягнення заборгованості з позичальника та поручителя за спливом шестимісячного строку, то відповідач [PERSON] просить визнати поруку припиненою та відмовити в позові щодо стягнення заборгованості з поручителя. В іншому випадку просив суд застосувати наслідки спливу загального строку позовної давності та звільнити відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вигляді пені, так як банк просить застосувати подвійну цивільно-правову відповідальність у вигляді пені та штрафу. Окрім того, у своїй заяві [PERSON] вказала, що останній платіж нею вносився в червні 2010 року, а з позовом банк звернувся в серпні 2015 року, а тому відповідач [PERSON] не заперечила проти стягнення заборгованості в межах трирічного строку. А також просила суд звільнити її від цивільно-правової відповідальності у вигляді пені, а стягнути штраф, оскільки банк просить застосувати подвійну цивільно-правову відповідальність у вигляді пені та штрафу. 24.04.2019 року до суду надійшло заперечення на заяву про застосування позовної давності, в якій представник позивача зазначив, що заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке грунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Більше того, загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі змісту цього тлумачення не можуть ототожнюватися санкцій і вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Тлумачення неможливості одночасного застосування штрафу та пені прямо суперечить установленому законодавця, який в законах України прямо передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу. Можливість одночасного застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 Закон України «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 № 51/97-ВР в ред. від 30.07.2010 року. Щодо строків позовної давності, то згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 27.08.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 18.08.2015 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, ж відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Щодо визнання договору поруки припиненим. Згідно п. 12 договору поруки № IFU0GA0000000026/1 від 27.08.2008 року порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором, тому обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні не відповідають дійсності, договір поруки не є припиненим. Щодо строків позовної давності по пені. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа / кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти / кредит / позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року отримала в ПАТ Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 23427,20 доларів на споживчі цілі на термін до 27.08.2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши кредитний договір IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року ( а.с.11-15). В забезпечення виконання зобов"язання за договором IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року між КБ "Приватбанк" та [PERSON] 27.08.2008 року укладено договір поруки IFU0GА0000000026/1 ( а.с.17). Відповідно до умов договору поруки, п.5, 13.07.2015 року банком направлялась на адресу відповідачів письмова вимога із зазначенням невиконаних зобов"язань за договором IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року, проте вимога залишена без задоволення (а.с.8). Згідно п.6 Договору поруки поручитель зобов"язаний виконати зобов"язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п"яти календарних днів з моменту її отримання. (а.с.17). Згідно з розрахунком заборгованості за договором IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року (а.с. 4-6) станом на 10.07.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 80978, 78 доларів США з яких: 22090,71 доларів США - заборгованість за кредитом, 17113,96 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4196,47 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 33710,61 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором, а також штрафи відповідно до договору:11,45 доларів США - штраф (фіксована частина), 3855,59 доларів США - штраф (процентна складова). Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. У відповідності із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно із ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів про застосування строків позовної давності, оскільки п. 5.5 Кредитного договору позовна давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені,штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки строк для виконання зобов"язання слід рахувати з дати направлення письмової вимоги із зазначенням невиконаних зобов"язань за договором IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року від 13.07.2015 року. Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до умов Кредитного договору, у разі порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобов`язань передбачений штраф + штраф % від суми заборгованості. Однак, суд вважає, що взадоволенні вимог про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафу та пені, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю та суперечить ст.61 Конституції України. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається із довідки-розрахунку за оспорюваним кредитним договором пеня за несвоєчасне погашення платежів у розмірі 33710,61 доларів США є неспівмірною із розміром основного боргу, так як значно перевищує розмір простроченого боргу, відповідачі перебувають у скрутному матеріальному становищі, а тому сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) підлягає в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшенню до розміру, який суд вважає справедливим з огляду на ступінь невиконання позичальником грошового зобов`язання, а саме до суми боргу по кредитному договору у розмірі 577 954 гривні 83 копійки. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання кредитного договору IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року. Через порушення умов Договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому банком - позивачем відповідно до умов кредитного договору було нараховано штраф за порушення зобов`язань за кредитним договором та штраф у фіксованій сумі через необхідність звернення до суду з цим позовом. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором IFU0GА0000000026 від 27.08.2008 року у розмірі 43401 долар 14 центів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2019 року становить 1 135 495 гривень 34 копійки та пеню в розмірі 577 954 гривні 83 копійки. Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial