Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] через представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ "Миколаївське спеціалізоване управління № 139" про зобов'язання видати довідку про умови праці та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він має 30 років 7 місяців та 9 днів загального трудового стажу, з них працював електрозварником ручної зварки у Виробничому об'єднанні "Екватор" з 16.04.1985 року по 21.08.1992 року, тобто 7 років 4 місяці 5 днів, та в ЗАТ "МСУ 139" - ПрАТ "Миколаївське спеціалізоване управління № 139" з 26.06.2003 року по 15.08.2012 року, тобто 9 років 1 місяць 20 днів. Таким чином має пільговий стаж 16 років 7 місяців 25 днів, достатній для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але за умови надання в органи Пенсійного фонду України уточнюючої довідки з підприємств, в яких такий стаж був набутий. Тому він звернувся із проханням до вказаних організацій про видачу йому таких довідок. ВО "Екватор" видало позивачу таку довідку, а відповідач не надав таку довідку. Посилаючись на те, що відповідач не надав йому уточнюючу довідку, що стало підставою прийняття рішення 16.12.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про відмову у призначенні пенсії, також посилаючись на положення ст. 49 КЗпП України, позивач просив суд зобов'язати відповідача видати йому уточнюючу довідку про характер та умови праці за формою і змістом згідно додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, а також у зв'язку із допущеними відповідачем порушеннями його трудових прав, які призвели до моральних страждань, просив стягнути з відповідача 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] також позов підтримав з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача Алексахін О.І. в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати позовну давність. Пояснив, що позивачем надано УПФУ копію трудової книжки, в якій є необхідні записи, тому необхідності у видачі такої довідки не має. До того ж знайти документи, які є підставою для видачі спірної довідки, не виявилось можливим, оскільки вони не зберіглися. Суд, дослідивши надані письмові докази по справі, вислухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON], прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.04.1985 року по 21.08.1992 року працював електрозварником ручної зварки у Виробничому об'єднанні "Екватор", а з 26.06.2003 року по 15.08.2012 року в ЗАТ "МСУ 139" - ПрАТ "Миколаївське спеціалізоване управління № 139", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки. Відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, розділу ХV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015 року мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Згідно із постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 та 16.01.2003 року № 36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" посада електрозварника ручного зварювання віднесена до посад зі шкідливими та важкими умовами праці. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], якому виповнилося 55 років та він має загальний трудовий стаж понад 30 років, звернувся 22.09.2016 року до УПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 2 згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, розділу ХV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015 року. Відповідно до пункту 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення пільгової пенсії та перерахування підприємствами та організаціями коштів на її виплату, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-2 рішення про призначення пільгової пенсії приймають органи Пенсійного фонду України за місцем розташування підприємств та організацій на підставі документів, передбачених пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів, а також: довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій за результатами атестації робочих місць за умовами праці за формою згідно з додатком 1; копії наказу про атестацію відповідного робочого місця (робочих місць); гарантійного листа підприємств та організацій про перерахування коштів на рахунок органів Пенсійного фонду України за формою згідно з додатком 2. Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637. Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Оскільки у трудовій книжці позивача недостатньо відомостей щодо його роботи за професією електрозварника ручного зварювання, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах, він та на його прохання Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва робили запити до ПрАТ "МСУ-139" з вимогою надати довідку щодо підтвердження роботи на пільгових умовах за списком № 2, однак відповідач таку довідку а ні позивачеві, а ні Управлінню Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва не надав. 16.12.2016 року УПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва прийнято рішення № 56/20 про відмову [PERSON] в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, у зв'язку із тим, що ПрАТ "МСУ-139" не підтверджено роботи позивача на пільгових умовах за списком № 2. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проігнорував прохання позивача та УФПУ в Корабельному районі м. Миколаєва щодо надання уточнюючої довідки, тобто не виконав вимоги ст. 49 КЗпП України. Представник відповідача в судовому засіданні визнав факт правонаступництва відповідача ПрАТ "МСУ-139" щодо ЗАТ "МСУ-139". До того ж вказаний факт підтверджено копією трудової книжки позивача, в якій є запис № 19 від 06.12.2011 року про перейменування назви підприємства. Доводи представника ПрАТ "МСУ-139" про відсутність на підприємстві відомостей щодо роботи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання відповідача видати уточнюючу довідку про характер та умови праці за формою і змістом згідно додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року. Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, визначеного ст. 233 КЗпП України, то слід зауважити наступне. Відповідно до ст. ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд знаходить обгрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, доводи представника позивача про те, що остаточно [PERSON] дізнався про порушення свого права відповідачем зі змісту рішення УПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва № 56/20 від 16.12.2016 року. Тобто він дотримався передбаченого ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає можливим задовольнити їх частково, виходячи із наступного. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 4 зазначеної постанови з'ясуванню підлягають обставини, а саме в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач вказує на те, що моральна шкода полягає у тривалому очікуванні надання відповідачем довідки, постійними сподіваннями на отримання пенсії, через це у нього погіршився стан здоров'я, оскільки він був позбавлений законного додаткового засобу для існування. Враховуючи викладене та всі обставини справи, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка була спричинена позивачу, можливо визначити у розмірі 500 гривень, що відповідає характеру та обсягу заподіяних моральних страждань. Виходячи із наведеного, суд знаходить позов обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1280 гривень.

Outcome: partial