Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання за права власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на будинковолодіння в [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1, площею 58,1 кв.м., веранди «а» площею 17,4 кв.м, житлового будинку «Ж-2», площею 60, 6 кв.м, веранди жі, площею 5,3 кв.м, сараю Б длощею 32,8 кв. м, літньої кухні Е площею 12,5 кв.м., веранди «е» площею 9,7 кв.м, приміщення паливної «З» площею 3,3 кв.м, сараю «Л» площею 53,8 кв.м, вбиральні «М» площею 2, 7 кв.м, гаражу «Н» площею 32,2 кв.м. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що з дня свого народження позивач з батьками [PERSON], [PERSON], дідом [PERSON], та бабцею [PERSON], проживала в [ADDRESS]. Категорія двору до 15 квітня 1991 року рахувалась колгоспним двором. Згідно свідоцтва про право власності на будинок, виданого 20.02.1989 року виконкомом Стрийської районної ради, головною двору був дідо [PERSON] На момент ліквідації поняття «колгоспний двір», тобто 15 квітня 1991 року, в будинку проживали: дідо, бабця, батько, мати та позивач. Кожному з них, як членам колгоспного двору належало по 1/5 частині майна колгоспного двору. Дідо [PERSON], помер [INFO]. Його дружина [PERSON], померла [INFO]. Батько позивача [PERSON], помер [INFO]. Ні дідо, ні бабця, ні батько заповітів при житті не складали. Ніхто з них за спадщиною не звертався. Після смерті діда відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частину будинку. Цю спадщину повинні були прийняти в рівних частках спадкоємці першої черги, а саме дружина та син померлого - тобто бабця і батько позивача. Їх долі з 1/5 частки збільшились на 1/10 кожному і стали вже по 3/10 частки кожному. Після смерті своєї матері /бабці позивача/ батько, як спадкоємець першої черги отримав її долю. Його частка вже склала - 6/10. /3/10 +3/10/. Після смерті батька [PERSON], позивач своєчасно в шестимісячний термін звернулась до нотаріуса, де написала заяву про згоду прийняти спадщину як спадкоємиця першої черги. Всі рідні /мати та сестри/ офіційно в нотаріальній конторі відмовились в її користь від належної їм спадщини. Вони ніколи і не претендували на будь-яку частку в колгоспному дворі. Всі рідні вирішили, що весь будинок повинен перейти позивачу у спадщину. Будинок, на якій позивач претендує в якості спадщини, розташований на земельній ділянці розміром 0,2186 га, яка була в 1997 році приватизована на діда - [PERSON], а після його смерті - право власності перейшло на батька [PERSON] 14 лютого 2017 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на дві земельні ділянки - під будинком та для ведення селянського господарства. Видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на будинок нотаріус відмовив, посилаючись на те, що це є колгоспний двір, а також на те, що у цьому дворі є самочинні будови. Згідно технічного паспорту самочинними є житловий будинок «Ж-2», сарай Ж1, паливна «З», сарай «Л» та гараж «Н». Ці самочинні будівлі були побудовані ще дідом та батьком в 2004-2005, 2008 роках на приватизованій земельній ділянці. Все будинковолодіння складається з житлового будинку А-1, площею 58,1 кв.м., веранди «а» площею 17,4 кв.м, житлового будинку Ж-2, площею 60, 6 кв.м, веранди жі, площею 5,3 кв.м, сараю Б площею 32,8 кв. м, літньої кухні Е площею 12,5 кв.м. , веранди «е» площею 9,7 кв.м, приміщення паливної «З» площею 3,3 кв.м, сараю «Л» площею 53,8 кв.м, вбиральні «М» площею 2, 7 кв.м, гаражу «Н» площею 32, 2 кв.м. Позивач звернулась до експерта, який провів технічне обстеження самочинних будівель на предмет визначення можливості або неможливості їх надійної та безпечної експлуатації. Експерт прийшов до висновку, що ці самочинні будівлі відповідають вимогам ДБН В.2.2-15- 2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення та їх готовність до експлуатації», тому позивач за викладених обставин змушений звернутися до суду задля визнання права власності на будинковолодіння з господарськими спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування, після смерті батька [PERSON]. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилась та не повідомила суд про причини своєї неявки хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала до суду заяву згідно якої просила справу слухати за її відсутності та позовні вимоги задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явились та не повідомили суд про причини своєї неявки хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, однак подали до суду заяви згідно яких просять справу слухати за їхньої відсутності та позовні вимоги задоволити. Представник третьої особи Департаменту архітектурно-будівельногої інспекції у Львівській області в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Відповідно до ст.. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть виданого Довголуцькою сільською радою Стрийського району Львівської області від 02.07.2012р., [INFO], помер [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть виданого Довголуцькою сільською радою Стрийського району Львівської області від [INFO], [INFO], померла [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть виданого Грабовецькою сільською радою Стрийського району Львівської області від 18.05.2016р., [INFO], помер [PERSON]. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20.02.1989р., виданого виконавчим комітетом Стрийської районної ради народних депутатів Львівської області, вбачається, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно довідки №360 від 01.03.2017р., виданої Довголуцької сільської ради Стрийського району Львівської області, у будинковолодінні [ADDRESS], станом на 15.04.1991р., проживали: [PERSON], - дідусь, [PERSON], - бабуся, [PERSON], - батько, [PERSON], - мати, [PERSON], - позивач. Згідно довідки №361 від 01.03.2017р., виданої Довголуцької сільської ради Стрийського району Львівської області, у будинковолодінні [ADDRESS], станом на момент смерті діда [PERSON], проживали: [PERSON], - бабуся, [PERSON], - батько, [PERSON], - мати, [PERSON], - чоловік, [PERSON], - син, [PERSON], - син. Згідно довідки №362 від 01.03.2017р., виданої Довголуцької сільської ради Стрийського району Львівської області, у будинковолодінні [ADDRESS], станом на момент смерті бабусі [PERSON], проживали: [PERSON], - батько, [PERSON], - мати, [PERSON], - чоловік, [PERSON], - син, [PERSON], - син. Згідно довідки №363 від 01.03.2017р., виданої Довголуцької сільської ради Стрийського району Львівської області, у будинковолодінні [ADDRESS], станом на момент смерті батька [PERSON], проживали: [PERSON], - мати, [PERSON], - чоловік, [PERSON], - син, [PERSON], - син. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2017р., [PERSON], прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], а саме: земельних ділянок для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Бораковської О.Я., від 13.03.2017р., вбачається, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по смерті [PERSON], на житловий будинок в с. Довголука Стрийського району у зв'язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Відповідно до положень ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказам МЮУ №296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно технічного паспорту на будинковолодіння у складі 2-х житлових будинку [ADDRESS] від 29.08.2016р., вбачається що за вказаною адресою є самочинно збудованими житловий будинок «Ж-2», сарай Ж1, паливна «З», сарай «Л» та гараж «Н». Із звіту про проведення технічного обстеження житлового будинку від 03.03.2017р., житловий будинок «Ж-2», веранда «ж», паливна «З», сарай «Л» та гараж «Н», вбачається, що експерт, який провів технічне обстеження самочинних будівель на предмет визначення можливості або неможливості їх надійної та безпечної експлуатації, прийшов до висновку, що ці самочинні будівлі відповідають вимогам ДБН В.2.2-15- 2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення та їх готовність до експлуатації». Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, осіб які б могли претендувати на спадкове майно немає, а тому право позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності.

Outcome: approved