Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

12.12.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу № 1803, квартири [ADDRESS], дійсним, та визнання права власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON], дід позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]. Заповітом від 25.03.1999 року (бланк ААР № 750083), посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І., та зареєстрованими в реєстрі за № 2197, померлий [PERSON] заповідав своє майно (частку у праві власності на квартиру) сину [PERSON], та онукам: позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON]. Після звернення до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Г.В. для належного оформлення спадкових прав, позивачу [PERSON], постановою нотаріуса від 02. 10. 2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на невідповідність біржового договору вимогам законодавства, зокрема через те, що договір нотаріально посвідчено не було, його укладено з «колективною участю осіб у продажу майна» (продавали дві особи, три співвласника) і його необхідно визнавати дійсним в судовому порядку. Саме з цих підстав позивач звернулась до суду з цивільним позовом. В судове засідання сторони не з"явилися. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач - [PERSON], надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені своєчасно та належним чином в судове засідання не з"явилися, про причину неявки суд не повідомили. Заперечень проти задоволення позову до суду не надали. Треті особи: Приватний нотаріус ММНО Іскрицька Г.В., Біржа нерухомості "Південна товарна біржа", також повідомлялись своєчасно та належним чином, проте в судове засідання своїх представників не направили. Заперечень проти задоволення позову до суду не надали. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази додані до неї, взявши до уваги заяви сторін по справі, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], дід позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]). Заповітом від 25.03.1999 року (бланк ААР № 750083), посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І., та зареєстрованими в реєстрі за № 2197, померлий [PERSON] заповідав своє майно (частку у праві власності на квартиру) сину [PERSON], та онукам: позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON]. Судом встановлено, що в силу положень ЦК України, після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], оскільки остання була єдиною спадкоємицею, яка на момент смерті була зареєстрована (проживала) за однією адресою з померлим. Однак у встановленому законом порядку не оформила свої спадкові права належним чином. [PERSON] все належне їй майно заповідала своєму сину [PERSON] та двом онукам позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON]. Вказане підтверджується заповітом від 25. 03. 1999 року на бланку серії ААР № 750084, посвідченим нотаріусом Козленок С.І., та зареєстрованим в реєстрі за № 2198. [INFO] помер батько позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON]. [INFO] померла бабця [PERSON] та [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті діда [PERSON], який помер [INFO] в м. Миколаєві, батька (за правом представлення) [PERSON], який помер [INFO] в м. Миколаєві, бабці [PERSON], яка померла [INFO] залишилася спадщина, до складу якої також відноситься квартира [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1995 року № 1803. Зазначений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] було укладено 01.06.1995 року на Біржі нерухомості «Південна товарна біржа» між [PERSON], яка діяла також і від імені [PERSON] (на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13.04.1995 року) та [PERSON], з однієї сторони, та дідом позивача [PERSON], з іншої сторони. Даний договір було зареєстровано в КП ММР «Миколаївське МБТІ» за реєстровим № 18712 від 05.06. 1995 року. Всі умови договору сторонами були виконані в повному обсязі, грошові кошти покупцем сплачено продавцям, а квартиру продавцями передано покупцю. Проте нотаріально договір посвідчено не було. Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Також частиною 1 статті 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. [PERSON], якого [PERSON] та [PERSON] визначили одним із спадкоємців в заповітах від 25. 03. 1995 року, помер до смерті [PERSON], тому його частку мають право спадкувати його діти (право представлення). Позивач [PERSON] як дочка (що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25. 01. 1972 року) померлого батька [PERSON], який помер [INFO] в м. Миколаєві, є спадкоємцем за правом представлення (ч. 1 ст. 1266 ЦК України) та за заповітами від 25.03.1995 року: діда [PERSON], який помер [INFO] в м. Миколаєві, та баби [PERSON], яка померла [INFO] Іншим спадкоємцем з рівною часткою (частками) відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, є відповідач [PERSON] (сестра позивача [PERSON], дочка померлого [PERSON] та онука померлих [PERSON] та [PERSON]), яка була визначена спадкоємцем у заповітах та за правом представлення після смерті батька [PERSON]. Однак, у визначений законом порядок прийняття спадщини [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Іскрицької Г.В. з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця - позивача [PERSON] Судом встановлено, що інших спадкоємців немає. Після звернення до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Г.В. позивачу [PERSON] постановою нотаріуса від 02. 10. 2017 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на невідповідність біржового договору вимогам законодавства, зокрема через те, що договір нотаріально посвідчено не було, його укладено з «колективною участю осіб у продажу майна» (продавали дві особи, три співвласника), і його необхідно визнавати дійсним в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР, що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Частина 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачає, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню. Проте, як вже зазначалося вище є також ст. 227 «Форма договору купівлі-продажу жилого будинку» та ст. 242 «Застосування до договору міни правил купівлі-продажу» Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року, відповідно до яких договори купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), однією зі сторін яких виступає громадянин (фізична особа), обов'язково мають посвідчуватися нотаріально. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним. Такої самої позиції дотримується і Пленум Верховного Суду України, яку він офіційно виклав у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року № 3. Так, у п. 4 цієї постанови зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування житлового будинку (квартири) чи його (її) частини. Оскільки нерухоме майно в нашій державі як об'єкт цивільно-правових відносин має особливий статус, чинне законодавство України встановлює особливі умови його обігу, зокрема, і дотримання форми. Однак, уклавши 01. 06. 1995 року договір № 1803 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], сторони договору дотрималися тільки двох умов: про письмову форму - договір укладено в простій письмовій формі (хоч і посвідченої біржою нерухомості) та про державну реєстрацію - договір та право власності було зареєстровано 14. 04. 1999 року в КМ "ММБТІ". При цьому, вимоги про нотаріальне посвідчення договору сторонами не було дотримано через колізії законодавства, що існували на той час: між ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та ст. 227 ЦК УРСР. Відповідно до положень ст. 47 ЦК УРСР, що була чинною на момент виникнення правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно ч. 2 ст. 220 чинного на теперішній час Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Водночас, слід зазначити, що без визнання судом дійсним договору купівлі-продажу квартири, позивач позбавлений реалізувати своє право на спадкування. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у пункті 23 постанови Пленуму від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у правах про спадкування», коли відсутні умови для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому розглядові за правилами позовного провадження. Через те, що постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицької Г.В. від 02.10.2017 року, позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позивач звернулася до суду також і з вимогою про визнання права власності на спадкове майно квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно п. 9 перехідних положень ЦПК України, в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved