Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності. Свої позовні вимоги мотивували тим, що відповідно до рішення Київської міської ради № 901/8238 від 12.07.2012 р. було вирішено передати громадянам у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд згідно з додатком. Відповідно до п. 13 Додатку передається у спільну часткову власність земельна ділянка по [ADDRESS] громадянам [PERSON] (2/3 від 0,08 га) та [PERSON] (1/3 від 0,08 га). 01 серпня 2012 року Позивачі звернулися з заявами, встановленого зразку до Київської міської державної адміністрації, в яких просили виготовити технічну документацію зі складання державного акту та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку розташовану у [ADDRESS]. Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 2692 від 20.06.2012 р. площа земельної ділянки становить 823 кв.м., загальною вартістю 489 784,53 грн. В обґрунтування посилалися на те, що після смерті їхньої бабусі [PERSON] фактично прийняли спадщину, користуються земельною ділянкою біля 30 років, а тому вважають, що за ними повинно бути визнано право власності на земельну ділянку за набувальною давністю. В позовних вимогах просили суд визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки по [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів позивач [PERSON], [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених підстав в позові та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Київської міської ради - Власенко Ірина Ігорівна в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Київської міської ради № 901/8238 від 12.07.2012 р. про приватизацію земельних ділянко для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у Дарницькому районі міста Києва пунктом 1 було вирішено передати громадянам у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд згідно з додатком. Відповідно до п. 13 Додатку передається у спільну часткову власність земельна ділянка по [ADDRESS] громадянам [PERSON] (2/3 від 0,08 га) та [PERSON] (1/3 від 0,08 га). Статтею 116 Земельного Кодексу України визначено підстави набуття права на землю, а саме те, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч. 1 ст. 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користування громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельних ділянок. 01 серпня 2012 року Позивачі звернулися з заявами, встановленого зразку до Київської міської державної адміністрації, в яких просили виготовити технічну документацію зі складання державного акту та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку розташовану у [ADDRESS]. Як вбачається з Технічної документації було виконано комплекс топографо-геодезичних робіт, відповідно до яких видно, що обмеження та обтяження на земельній ділянці не виявлені. За результатами кадастрової зйомки фактична площа спірної земельної ділянки становить 0,0823 га. При узгоджені зовнішніх меж земельної ділянки зацікавленими сторонами претензій до існуючих меж відсутні. Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 2692 від 20.06.2012 р. площа земельної ділянки становить 823 кв.м., загальною вартістю 489 784,53 грн. Згідно із ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки, а також право постійного користування та право оренди земельних ділянок виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 ст. 126 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельні ділянки посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об"єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Згідно із ст. 6 Закону України "Про столицю України місто-герой Київ" місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста, в тому числі, через Київську міську раду. Положення ч. 1, 2 ст. 59 та ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлюють, що місцеві ради здійснюють повноваження власниками комунального майна, зокрема, вирішують питання передачі цього майна в оренду шляхом прийняття нормативних актів у формі рішень. Також нормами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" закріплена виключна компетенція пленарних засідань сільських, селищних, міських рад стосовно вирішення питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону). Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: 1) визнання прав; 2) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; 3) визнання угоди недійсною; 4) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; 5) відшкодування заподіяних збитків; 6) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельну ділянку здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди не дійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (ст. 16 ЦК України). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України). В обгрунтування свого позову Позивачу вказують про те, що після смерті [PERSON] (бабуся позивачів) фактично прийняли спадщину, користуються земельною ділянкою біля 30 років, а тому вважають, що за ними повинно бути визнано право власності на земельну ділянку за набувальною давністю. [PERSON] на протязі багатьох років вела господарство на даній земельній ділянці та проживала в будинку, який зведено ще в 1948 р. Після народження дітей та внуків будинок добудовувався та діти постійно підтримували територію та будинок в належному стані. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах, визначених цим Кодексом. Згідно із ч. 1, 2, 4 ЦК України набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного Кодексу України правила стаття 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. В Листі Верховного Суду України від 29.10.2008 р. № 19-3767\\0\\8-08 вказано про те, що норма ст. 119 Земельного Кодексу України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися з 01 січня 2017 року відповідно до п. 1 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Земельного кодексу України. Враховуючи вимоги вищевикладеного діючого законодавства, суд вважає, що заявлені позивачами вимоги про визнання за ними права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є передчасними, а тому не можуть бути задоволені. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed