Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області, в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення особи батьківських прав та збільшення розміру аліметів, які стягуються на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , перебувала із громадянином [PERSON] , [INFO] , в зареєстрованому шлюбі, який ними було укладено у Рахівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області 14.08.2014. На підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.03.2015 року (справа №305/183/15-ц) шлюб між ними розірвано. [INFO] в неї народився син, [PERSON] , в актовий запис про народження якого за №50 від 17.10.2013, відомості про відповідача, як батька дитини, внесені 14.08.2014, на підставі ч.1 ст.134 СК України. Після реєстрації розірвання шлюбу вона перестала проживати із громадянином [PERSON] однією сім`єю, в силу певних об`єктивних обставин вона не веде з ним спільного господарства, не спілкується з ним, не має з відповідачем спільного бюджету, останній проживає за іншою адміністративною адресою та не підтримує з нею будь-яких відносин. Із відповідача, на її користь, відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.02.2015 (справа №305/229/15-ц), щомісячно, стягуються на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по 500 (п`ятсот) гривень, починаючи із 03.02.2015 до досягнення дитиною повноліття.Разом з тим, із часу припинення сімейних відносин з відповідачем, останній фактично не забезпечує сім`ю матеріально, у зв`язку із чим склалася заборгованість по сплаті аліментів, не бере участі у вихованні дитини, з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів, а саме - з 03.02.2015, ухиляється від сплати аліментів на утримання свого сина, не цікавиться вихованням дитини, його фізичним зростом, проживанням, моральним вихованням та особистим розвитком. Вона вже навіть не пам`ятає, коли востаннє відповідач спілкувався зі своїм сином. Враховуючи норми чинного законодавства, інші об`єктивні обставини, які є доказом того, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні своєї дитини, вважає за можливе та необхідне, діючи від свого імені та в інтересах малолітньої дитини, звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про позбавлення відповідача, [PERSON] , відносно свого сина, [PERSON] , [INFO] , батьківських прав. На сьогоднішній день являється необхідним та можливим розгляд питання щодо збільшення розміру стягуваних із відповідача на її користь аліментів на утримання спільної дитини, оскільки, визначеної судом суми аліментів за рішенням суду від 17.02.2015 в даний час на утримання дитини їй не вистачає. Слід констатувати той факт, що з часу винесення судом рішення (лютий 2015 року) в Україні відбулися інфляційні процеси, внаслідок чого відбулося підняття цін на товари харчування, в тому числі, дитячого, відбулося збільшення цін на дитячий одяг, профілактичні ліки тощо. На час розгляду справи в суді затверджені зміни в чинному законодавстві (Закон України №4928 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав дитини на належне утримання»), якими врегульовуються питання щодо сплати аліментів, в тому числі, щодо мінімального розміру аліментів, які повинні стягуватися на дитину, і які не можуть бути меншими ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Враховуючи, що платник аліментів, він же відповідач, на даний час не має постійного доходу (заробітку), його доходи є нерегулярними, мінливими, вважає за можливе та необхідне клопотати перед судом про стягнення із відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі. На даний час їй невідомі обставини, за яких би відповідач зобов`язаний комусь іншому сплачувати аліменти або сплачував такі, разом з тим, відповідач інших недієздатних осіб, утриманців не має, є молодого, працездатного віку особою, тому має можливість, в тому числі, фінансову, для сплати на її користь аліментів у розмірі, визначеному нею у позовній заяві. Згідно об`єктивних обставин та інших відповідних доводів, в тому числі, виходячи із росту цін на основні продукти харчування, предмети гардеробу, росту цін на транс\-портні, побутові послуги, послуги охорони здоров`я тощо, вважає, що із відповідача на її користь слід стягувати аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Вирішити питання розподілу судових витрат. В судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягають. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги в частині позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , визнав. Зазначив, що він дійсно близько двох років не бачив свого сина, оскільки їздив на сезонні заробітки. Разом з тим, позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь позивачки на утримання сина з 500 гривень до 1500 гривень не визнає. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Рахівської РДА, [PERSON] . позовні вимоги підтримала. Вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у даній сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2014 року, укладеному у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області, який 02.03.2015 між ними було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі № 305/183/15-ц. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 серпня 2014 року. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст.164 СК України, в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз`ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.02.2015 по справі № 305/229/15-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, по 500 (п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 03 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином своїх обов`язків, щодо матеріального утримання свого сина [PERSON] , що стверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів наданого державним виконавцем Тракслер М.М., з якого слідує, що відповідач [PERSON] у період з січня 2018 року по лютий 2019 року не сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та допустив заборгованість на загальну суму 27420,79 гривень. У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання сина, державним виконавцем 11.02.2019 винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю..., про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. З довідок №402, №403 від 27.02.2019, наданих виконкомом Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] №53 від 07.03.2019, судом встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , який являється інвалідом з дитинства, проживає разом зі своєю мамою, позивачем по справі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Батько дитини, не приймає участі у вихованні, навчанні та утриманні дитини. Довідкою, виданою дирекцією закладу дошкільної освіти с. Костилівка, Рахівського району, Закарпатської області №05 від 28.02.2019, стверджується відповідач [PERSON] не брав та не бере участь у вихованні сина. З відповіді на адвокатський запит, наданої 28.02.2019 виконкомом Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, слідує, що громадянин [PERSON] , протягом останнього календарного року до Костилівської сільської ради та її виконавчого комітету з приводу вирішення будь-яких питань, що стосуються його сина [PERSON] , [INFO] не звертався. Наведені докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] , як батько малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, що необхідно для нормального самоусвідомлення дитини, не надає сину доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає допомоги на матеріальне утримання дитини. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки останній душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати синові, утримувати та належним чином його виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, інвалідом не являється. Також, суд бере до уваги ту обставину, що відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Врахувавши всі зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що, на думку суду, буде відповідати інтересам малолітньої дитини, з огляду на матеріали справи. Разом з цим, у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частина 2 ст.166 Сімейного Кодексу України передбачає, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до абз.4 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. У ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», зазначено про те, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років на день винесення судом рішення не може бути меншим ніж 813 грн. Крім того, у відповідності до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину має бути відповідним вартісній величині, достатній для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Судом встановлено, що у позивачки змінилось матеріальне становище з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів (лютий 2015 року), збільшилися витрати на утримання дитини, оскільки в Україні відбулися безповоротні інфляційні процеси, внаслідок чого відбулося різке, неодноразове підняття цін на товари харчування, в тому числі, дитячого, збільшення цін на дитячий одяг, профілактичні ліки, адміністративні та інші послуги, роботи тощо. Крім того, з часу винесення судом первинного рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної з позивачкою дитини, син підріс, у зв`язку із чим значно збільшився розмір витрат, як на його утримання, так і на його виховання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка надала достатньо доказів того, що змінився її матеріальний стан. Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів про його матеріальний стан. У зв`язку з наведеним, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дитини - сина, [PERSON] , [INFO] , призначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень,щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини та є гарантією, визначеною зазначеними вище Законами України. Відповідно до абз.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Аліменти на утримання дитини згідно ч.1 ст.191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, однак, приймаючи до уваги те, що аліменти були вже присудженні рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області, предметом судового розгляду є зміна розміру аліментів, в даному випадку, змінений розмір аліментів повинен стягуватись з дня набрання рішення суду законної сили. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову щодо вимоги про стягнення аліментів, була звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved