Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 6 червня 2017 року просила визнати приміщення корпусу №49 будівлі енергоблоку (літ. 0-11), а саме приміщення підвалу (пд.), приміщення першого поверху з №1-11 по 1-22 та приміщення другого поверху з №1-30 по №1-43, загальною площею приміщень 798,2 кв.м. розташованого за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3, обєктом спільної сумісної власності подружжя її та [PERSON]. Позов обґрунтовано тим, що з 16 вересня 1978 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В період зареєстрованого шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30 серпня 2002 року із ВАТ «Черкаський завод телеграфної апаратури», придбав за їхні спільні кошти частину корпусу №49 (будівлі енергоблоку) літ. О-ІІ, а саме приміщення першого поверху, з №1-10 по №1-21, приміщення другого поверху з №1-27 по №1-32 та сходова клітина II, загальною площею приміщень 726,50 кв.м., за адресою м.Черкаси, вул. Одеська, 8, але 10 вересня 2002 року зареєстрував право власності на вказаний обєкт за собою. Проте за змістом положень СК та ЦК України вона є співвласником ? частини вказаного нерухомого майна. Відповідно до наказу № 390 від 11 березня 2005 року Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради присвоїло будівлі корпусу № 49 порядковий номер 1/3 по вул.\~Сумгаїтській. Крім того, згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 3 листопада 2006 року № 1464 її чоловіку було надано дозвіл на реконструкцію частини корпусу № 49 будівлі енергоблоку Літ. О-ІІ, а саме приміщень першого поверху з №\~1-10 по № 1-21, приміщень другого поверху з № 1-27 по № 1-32 та сходової клітини ІІ загальною площею приміщень 726,50 кв.м. за адресою м.Черкаси, вул.\~Сумгаїтська, 1/3, внаслідок чого площа придбаного об'єкта нерухомості збільшилась до 798,2 кв.м. Таким чином, вона має право на ? частину реконструйованого обєкта нерухомості по вул.\~Сумгаїтській, 1/3 у м.Черкаси, загальною площею 798,2 кв.м., які придбав її чоловік за час шлюбу. На належність вказаного майна до спільного сумісного майна подружжя вказує й те, що під час передачі вказаного нерухомого майна в іпотеку банку, вона надавала [PERSON] письмову згоду на це. У судове засідання 3 серпня 2017 року представник позивача [PERSON] не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. За таких обставин суд дійшов висновку про розгляд справи за його відсутності, враховуючи тривалий строк перебування цієї справи в провадженні суду першої інстанції. Представник ПАТ "Укрсоцбанк" [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Додатково пояснила, що для визначення належності будь-якого майна до спільного сумісного майна подружжя, необхідно встановлювати походження коштів, за яке воно купувалось, а також з якою метою. Спірне нерухоме майно було придбано [PERSON] як приватним підприємцем, а доказів про те, що це є спільним сумісним майном не надано. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] позов визнав. Додатково пояснив, що оскільки його дружина надавала згоду на передачу ним цього майна в іпотеку банку, то це зайвий раз підтверджує той факт, що воно належить до спільного сумісного майна подружжя. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення по вул.\~Сумгаїтській 1/3 у м.Черкаси, який було надано в судове засідання 3 серпня 2017 року представником КП "Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації", суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що з 16 вересня 1978 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 серпня 2002 року, відкрите акціонерне товариство "Черкаський завод телеграфної апаратури" продало приватному підприємцю [PERSON] частину корпусу № 49 (будівлю енергоблоку) по вул.\~Одеська, 8 у м.Черкаси, яка складається із приміщення першого поверху з № 1-10 по №\~1-21, приміщення другого поверху з № 1-27 по № 1-32 та сходової клітини, загальною площею 726,50 кв.м. (а.с. 11-15). 10 вересня 2002 року [PERSON] зареєстрував за собою право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Черкаським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації на нежилі приміщення площею 726,50 кв.м. (а.с. 16). Згідно з наказом № 390 Управління містобудування та архітектури Черкаського міського виконавчого комітету від 11\~березня 2005 року корпусу № 49 по вул.\~Одеській, 8 у м.\~Черкаси надано порядковий вуличний знак № 1/3 по вул.\~Сумгаїтській (а.с. 17). Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1464 від 3 листопада 2006 року дозволено приватному підприємцю [PERSON] проведення реконструкції частини корпусу № 49 будівлі енергоблоку літ. О-ІІ, а саме: приміщення першого поверху з літ. № 1-10 по літ. № 1-21, приміщення другого поверху з літ. № 1-27 по літ. № 1-32 та сходової клітини ІІ, загальною площею приміщень 726,50 кв.м. та накопичувальних резервуарів технологічної води, під торговий комплекс та лісоторговий склад по вул.\~Сумгаїтській 1/3 (а.с. 18). За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації № 146). Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 4 грудня 2013 року (справа № 6-130цс13). Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 2 жовтня 2013 року (справа № 6-79цс13), підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Вказаний правовий висновок було доповнено в постанові ВСУ від 3 червня 2015 року (справа № 6-38цс15), а саме: " критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2)\~кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3)\~мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60\~Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою." Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила визнати обєктом права спільної сумісної власності її та [PERSON] приміщення корпусу №49 будівлі енергоблоку (літ. 0-11), а саме приміщення підвалу (пд.), приміщення першого поверху з №1-11 по 1-22 та приміщення другого поверху з №1-30 по №1-43, загальною площею приміщень 798,2 кв.м., розташованого за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3. Таким чином, для правильного вирішення спору необхідно встановити, чи є спірне нерухоме майно об'єктом, який може бути поділено, чи не є такий обєкт обєктом самочинного будівництва, а також встановити джерело набуття такого майна та мету його придбання. Як встановлено із матеріалів інвентаризаційної справи на приміщення за адресою вул.\~Сумгаїтська 1/3 у м.Черкаси, після реконструкції вказаного приміщення [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1464 від 3 листопада 2006 року, площа реконструйованих приміщень збільшилась із 726,50 кв.м. до 798,2 кв.м. Водночас, станом на час вирішення спору [PERSON] так і не зареєстрував в установленому чинним законодавством порядку право власності на реконструйований ним обєкт нерухомості. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд робить висновок про те, що вказаний обєкт не може бути визнаний обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки після реконструкції він є обєктом самочинного будівництва. Крім того, із договору купівлі-продажу від 30 серпня 2002 року випливає, що частину корпусу № 49 (будівлю енергоблоку) по вул.\~Одеська, 8 (згодом Сумгаїтська 1/3) у м.Черкаси, яка складається із приміщення першого поверху з № 1-10 по № 1-21, приміщення другого поверху з № 1-27 по № 1-32 та сходової клітини, загальною площею 726,50\~кв.м., було придбано [PERSON] як приватним підприємцем. Водночас, [PERSON] не надала доказів на підтвердження того факту, що вказане нерухоме майно придбавалось саме за рахунок спільних коштів подружжя, а не, наприклад, особистих коштів приватного підприємця [PERSON], а однієї лише нотаріально посвідченої згоди [PERSON] на передачу [PERSON] нежитлових приміщень по вул.\~Сумгаїтській, 1/3 у м.Черкаси (а.с. 108-110) вочевидь недостатньо для визнання такого нерухомого майна спільним сумісним майном подружжя, із урахуванням вищевикладених висновків суду. З огляду на викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed