Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з названими позовами, у яких зазначили, що: - 12.06.2006 р. між [PERSON] і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», що наразі іменується Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ( далі ПАТ «Укрсоцбанк») укладений кредитний договір №661/Ф03.14/094, за яким позивач отримав від банку кредит в сумі 50000 доларів США строком до 11.10.2016 р. зі сплатою 13% річних. В рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором 12.10.2006 р. між банком та дружиною позивача [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким банку передана в іпотеку земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Богдана Хмельницького,7. Договором від 17.05.2007 р. між банком та [PERSON] були внесені зміни до іпотечного договору і додатково банку в іпотеку переданий жилий будинок загальною площею 453,1 м2, житловою площею 74,2 м2, що розташований на зазначеній вище земельній ділянці. Також в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 12.10.2006 р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки; - 17.05.2007 р. між [PERSON] і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», що наразі іменується Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ( далі ПАТ «Укрсоцбанк») укладений кредитний договір №2007/13-2.06/304, за яким позивач отримав від банку кредит в сумі 135000 доларів США строком до 16.05.2022 р. зі сплатою 12,85% річних. В рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором 17.05.2007 р. між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким банку передані в іпотеку земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а також розташований на ній жилий будинок, які знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Богдана Хмельницького,7; - 07.05.2008 р. між [PERSON] і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», що наразі іменується Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ( далі ПАТ «Укрсоцбанк») укладений договір №2008/13-1-08/231 про надання відновлювальної кредитної лінії, за яким позивачка отримала від банку кредит в сумі 80000 доларів США строком до 06.05.2023 р. зі сплатою 13,5% річних. В рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором 07.05.2008 р. між банком та позивачкою [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і розташований на ній жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Богдана Хмельницького,7. Також в забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 07.05.2008 р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки. Посилаючись на порушення відповідачем положень Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (далі - Правила № 168), а саме: на те, що при укладенні 12 жовтня 2006 року, 17 травня 2007 року, 7 травня 2008 року між ними та ПАТ "Укрсоцбанк" кредитних договорів банк: - не надав їм, як споживачам, в письмовій формі інформацію: про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту, детальний розпис загальної вартості кожного з кредитів, чим ввів їх в оману; інформацію про страхові платежі, розміри нотаріальних послуг при посвідчені договорів іпотеки, розмір послуг з грошової оцінки предметів іпотеки, витрати на сплату державного мита за посвідчення іпотечних договорів, внаслідок чого вони понесли додаткові витрати; - включив до кредитних договорів несправедливі умови, які порушують принцип рівності сторін договору, є несправедливими, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду інтересів споживачів, зокрема передбачають право банку ініціювати зміну розмірів процентів та комісії, встановлюють штраф за неповідомлення банку відомостей про розлучення, одруження, народження дітей; - не попередив про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, чим ввів їх в оману, що потягло збільшення обсягу їх зобовязань перед банком, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитами та відсотками за користування ними, просили визнати недійсними зазначені вище кредитні договори, договори іпотеки та договори поруки. (а.с. 1-6, 24-30,50-55) В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» просив у задоволенні позовів відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та пропущення позивачами строків позовної давності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Проте, згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Як роз'яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного Суду України в пунктах 19-20 постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено, що: - 12.06.2006 р. між [PERSON] і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», що станом на цей час іменується Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ( далі ПАТ «Укрсоцбанк») укладений кредитний договір №661/Ф03.14/094, за яким позивач отримав від банку кредит в сумі 50000 доларів США строком до 11.10.2016 р. зі сплатою 13% річних. В рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором 12.10.2006 р. між банком та дружиною позивача [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким банку передана в іпотеку земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Богдана Хмельницького,7. Договором від 17.05.2007 р. між банком та [PERSON] були внесені зміни до іпотечного договору і додатково банку в іпотеку переданий жилий будинок загальною площею 453,1 м2, житловою площею 74,2 м2, що розташований на зазначеній вище земельній ділянці. Також в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 12.10.2006 р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки; - 17.05.2007 р. між [PERSON] і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», що станом на цей час іменується Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ( далі ПАТ «Укрсоцбанк») укладений кредитний договір №2007/13-2.06/304, за яким позивач отримав від банку кредит в сумі 135000 доларів США строком до 16.05.2022 р. зі сплатою 12,85% річних. В рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором 17.05.2007 р. між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, за яким банку передані в іпотеку земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а також розташований на ній жилий будинок, які знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Богдана Хмельницького,7; - 07.05.2008 р. між [PERSON] і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», що станом на цей час іменується Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ( далі ПАТ «Укрсоцбанк») укладений договір №2008/13-1-08/231 про надання відновлювальної кредитної лінії, за яким позивачка отримала від банку кредит в сумі 80000 доларів США строком до 06.05.2023 р. зі сплатою 13,5% річних. В рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором 07.05.2008 р. між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,21 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і розташований на ній жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Богдана Хмельницького,7. Також в забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 07.05.2008 р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки. (а.с. 9-14, 33-40,58-62) Спірні договори споживчого кредиту підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачі на момент укладання договорів не заявляли додаткових вимог щодо умов оспорюваних ними договорів. Позивачами не надано суду належних та переконливих доказів порушення банком норм діючого законодавства, які могли б бути підставою згідно пунктів 2,3,5,6 ст.203 ЦК України для визнання договорів недійсними. Всі вимоги законодавства при укладанні правочину були додержані сторонами. Відповідач надав позивачам документи, які передували укладенню кредитних договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредитів, реальної процентної ставки. У запитах на отримання кредиту позивачі під розписку засвідчили факт, що банк надав їм повну, достовірну та вичерпну інформацію про всі умови отримання, користування та повернення кредитів, про відсутність у них будь-яких зауважень чи заперечень до банку стосовно змісту наданої інформації про умови отримання, користування та повернення кредитів. (а. с. 113-115, 153-154, 188-189) У додатках до договорів споживчого кредиту «Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту» відповідач під розписку повідомив позивачів про сукупну вартість кредитів. (а.с. 103-104, 135-137) Після укладання кредитних договорів позивачі виконували їх умови, що підтверджено довідками банку. (а. с. 15, 45,67, 198-208) В судовому засіданні позивачі пояснили, що до виникнення в країні економіко кризового стану, тобто до липня 2014 року, вони справно сплачували кредити, погоджувались з умовами кредитів проте коли погіршилось їх майнове становище вони звернулись до Банку з заявами про відстрочки погашення кредитів та отримавши відмову, вирішили звернутись до суду. Пояснення позивачів свідчать, що вони на час укладення договорів кредиту погоджувались з умовами кредитів. Із заяв позивачів, що тільки у квітні 2014 року у звязку зі зміною економічної ситуації в Україні, зменшенням доходів від підприємницької діяльності, позивачі просили банк відстрочити виплату боргових зобовязань за кредитними договорами. (а.с. 117-121, 155-159, 193-197) Суд також враховує, що позивачі, тричі протягом двох років укладали з Банком договори кредиту, погоджувались з умовами договорів кредиту, виконували умови кредитів, що свідчить про обізнаність позивачів з умовами договорів кредиту та у подальшому укладаючи наступні договори кредиту, позивачі розуміли та погоджувались з умовами наступних договорів, умови яких фактично є тотожними. Не приймає до уваги суд посилання позивачів на порушення Банком вимог ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та ненадання їм Банком в письмовій формі умов кредитування, оскільки позивачі підписавши договори кредиту ознайомились з умовами договорів кредиту, надали згоду та частково погасили кредити на умовах визначених сторонами в договорах кредиту. Крім того, позивачі тотожні договори кредиту з Банком укладали тричі протягом 2-х років та за час виконання умов договорів кредиту претензій щодо невідповідності умов договору кредиту іншим нормативним актам не заявляли. Не приймає суд до уваги твердження позивачів про порушення Банком вимог ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" під час укладання спірних кредитних договорів, оскільки матеріали справи не містять, а позивачами всупереч до вимог ст.60 ЦПК України не надані докази застосування Банком нечесної підприємницької діяльності. Умови договорів кредиту Банком були оговорені та погодженні з позивачами, які неодноразово укладали договори кредиту та були обізнані про наслідки не виконання умов цих договорів. За таких обставин суд дійшов до висновку, що правові підстави для визнання недійсними кредитних договорів, договорів іпотеки та поруки відсутні, а тому позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed