Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» ( далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість у розмірі 67318,11 гривень за кредитним договором №CVX0RX36280102 від 25.12.2006 року та судові витрати. Відповідач [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явилася. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в позові, застосувавши позовну давність. Представник позивача Бабічук А.С. в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності і підтримує повністю позов. Судом досліджено такі інші докази: розрахунок заборгованості за договором кредиту від 16.11.2007 року станом на 14.05.2014 року, копія заяви позичальника від 06.11.2081 року, копія Условий и правил предоставления банковских услуг, копія паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER], копія довідки серії [NUMBER] про включення до ЄДРПОУ ПАТ "ПриватБанк", копія свідоцтва про державну реєстрацію ПАТ КБ "ПриватБанк" від 19 березня 1992 року, копія банківської ліцензії № 22 від 29.07.2009 року, копія витягу із статуту ПАТ КБ "ПриватБанк", копія виписок по особовому рахунку [NUMBER], копія пам'ятки клієнта, матеріали справи за судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28.08.2008 року №2-н-173/08, копії квитанцій про сплату [PERSON] кредитної заборгованості. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") та відповідачем 25.12.2006 року був укладений договір кредиту №CVX0RX36280102 згідно якого [PERSON] отримала 9977 грн. кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 10,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом при простроченні платежів з кінцевим терміном повернення 25.12.2008 року, що стверджується копією анкети позичальника( а.с.29). Кредит відповідачка отримала шляхом перерахування коштів за придбаний товар. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно зазначеного вище договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати щомісячні платежі за кредитом. Проте, відповідач порушив свої зобов'язання за договором та не сплачував щомісячно встановлені договором платежі. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач 03.12.2007 року звернувся до суду з із заявою про видачу судового наказу і згідно судового наказу судді Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 2-Н-95/07 від 24.12.2007 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 10331 гривню 32 копійки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №CVX0RX36280102 від 25.12.2006 року. Даний наказ набрав чинності 14.01.2008 року. Згідно розрахунку заборгованості доданої до заяви про видачу судового наказу з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по тілу кредиту в сумі 8895,24 грн., заборгованість по відсотках за період по 05.11.2007 року в сумі 848,31 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 438,98 грн., та 148,79 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Таким чином, є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В зв'язку з цим ухвалою судді Кельменецького районного суду Чернівецької області від 8 вересня 2014 року по справі № 717/1229/14-ц відмовлено у відкритті провадження за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVX0RX36280102 від 25.12.2006 року: заборгованості по тілу кредиту в сумі 8895,24 грн., заборгованості по відсотках за період по 05.11.2007 року в сумі 848,31 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 438,98 грн., та 148,79 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, з моменту ухвалення наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24.12.2007 року №2-н-95/07 про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачем не припинилися. Таким чином, з урахуванням вказаного вище судового наказу станом на 02.07.2014 року відповідач прострочив заборгованість по процентах в сумі 25995,63 гривні. Також відповідно до умов договору відповідач має прострочену заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом в сумі 2414,39 грн. Крім цього відповідачу відповідно до умов договору нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 32668,83 грн. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з 2007 року, а до суду він звернувся лише - 17 липня 2014 року, то пеня підлягає нарахуванню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. З розрахунку, доданого до позову сума в межах одного року до дня пред'явлення позову становить 2644,89 грн. (Дані висновки узгоджуються із постановою Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14) Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вказаного вище кредитного договору проценти були встановлені в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а вразі прострочення заборгованості 10,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за договором позики грошей, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] своєчасно виконала своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, а відповідач не надала відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 625 та ст.1049 Цивільного кодексу України борг у вигляді процентів в сумі в сумі 25995,63 гривні, щомісячної комісії за користування кредитом в сумі 2414,39 грн. та 2644,89 грн. пені вона повернула позивачу. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом у сумі 67318,11 гривень, а представник позивача не надав відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили дану обставину. Зокрема, представником позивача не надано доказів, що з моменту ухвалення наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2007 року №2-н-95/09 про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, у відповідача утворилася заборгованість за кредитом у сумі 4951,97 грн. Отже, суд вважає, що заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" складає: заборгованість по процентах в сумі 25995,63 гривні, заборгованість щомісячної комісії за користування кредитом в сумі 2414,39 грн. та 2644,89 грн. пені, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 4951,97 гривні не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах законодавства. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача не змінював позовні вимоги, та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 67318,11 гривень. Відповідачка [PERSON] заявила про застосування строків позовної давності. Суд вважає, що в даному випадку слід застосувати строки позовної давності виходячи з наступного. Так, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як кінцевий строк повернення кредиту - до 25 грудня 2008 року (а.с.29) так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 20 по 24 число. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України. Як зазначалося вище, сторони встановили строк виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 25 грудня 2008 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено 2008 рік. Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає 24 числа місяця. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом установлено, що згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки умовами договору передбачені зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 24 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір кредиту №CVX0RX36280102 згідно якого кінцевий термін повернення кредиту встановлений 25.12.2008 року. Відповідачка порушила умови договору щодо повернення чергового платежу, перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим позивач 03.12.2007 року звернувся до суду з із заявою про видачу судового наказу і згідно судового наказу судді Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 2-Н-95/07 від 24.12.2007 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 10331 гривню 32 копійки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 25.12.2006 року. Даний наказ набрав чинності 14.01.2008 року. Банк звернувся повторно до суду з позовом до відповідачки лише 17 липня 2014 року, тобто з пропуском строків позовної давності. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Викладене узгоджується з постановою Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № 6-20цс-14, реєстровий номер37908433). Позивач в порушення ст.60 ЦПК України не подав суду доказів, які підтверджують, що сторони домовлялись про зміну тривалості позовної давності, а також, що відповідачка вчиняла дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку та не надав суду доказів поважності причин пропущення строків позовної давності. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] не підлягає задоволенню повністю і в позові слід відмовити повністю в зв'язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявила позивачка. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст.252-258,261,267,530,631, 509,525,526,530,551,598,599,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України

Outcome: dismissed