Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (далі - ДП "ВК "Краснолиманська") про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, та його наслідками, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійську Донецької області. В обґрунтування позову позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1995 року, працюючи з 20 квітня 2007 року в якості завідувача гірничими роботами по колісному транспорту. 24 жовтня 2007 року о 23 годині 30 хвилин з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав удар правого колінного суглоба, відрив кістного фрагмента меж. мищелка таза, гамертроз, про що був складений акт розслідування нещасного випадку по формі Н-5 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по формі Н-1. Висновком МСЕК у 2008 році йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 19 червня 2013 року 30% втрати професійної працездатності та встановлена Ш група інвалідності на строк до 19 червня 2016 року. Оскільки втрата працездатності спричинила позивачеві фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральну шкоду, яку просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 100.000 грн. Позивач про час та місце судового розгляду сповіщений належним чином, в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутністю за участю представника позивача [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача Попов С.Г. позов не визнав і суду пояснив, що однією з підстав для настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача та йог вина. За йог думкою, позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним 30% професійної працездатності ту у зв'язку у цим моральних страждань. Для настання відповідальності за нанесення моральної шкоди позивачу відповідачем немає об'єктивного безпосереднього причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та наслідками, що настали. Згідно п.п. "д" п.1.1 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я , пов'язане з виконанням трудових обов'язків", затвердженого наказом МОЗ України № 212 від 22.11.1995р., на МСЕК покладено обов'язки щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди. Однак відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, їх глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем суду не надано. Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст.29 КЗпП України позивачеві було роз'яснено під розпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільгові компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. В позові не зазначено, в чому саме полягає порушення законних прав позивача з боку відповідача. підприємство не несе матеріальних затрат у разі наявності професійного захворювання або трудового каліцтва ні перед ким, тому що ці правовідносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема, главою 67 ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 100000 грн. Виходячи з доданої до позовної заяви довідки МСЕК від 19.06.2013р. позивачу встановлено 3 групи інвалідності до 19.06.2016р., інвалідність є робочою. Таким чином, посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи невідновного ушкодження його здоров'я та повної втрати ним у зв'язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя. На підставі наведеного просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутність свого представника на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ДП "ВК "Краснолиманська" з 10 серпня 1995 року по 12 березня 2014 року, звільнений з роботи у зв'язку з невідповідністю роботи, що виконується, за станом здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України. 24 жовтня 2007 року о 23 годині 25 хвилин під час виконання трудових обов'язків завідувача гірничими роботами по колісному транспорту з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав удар правого колінного суглобу, відрив кістного фрагменту меж. мищелка тазу, гемартроз, про що було складено акт розслідування нещасного випадку, що стався, затверджений генеральним директором ДП "ВК "Краснолиманська" 02.11.2007р., акт № 57 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений генеральним директором ДП "ВК "Краснолиманська" 02.11.2007р. За висновками МСЕК від 11 травня 2012 року позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності за виробничою травмою 24 жовтня 2007 року в розмірі 25%, при повторному огляді 19 червня 2013 року позивачу також встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності з 19 червня 2013 року по 1 липня 2016 року, визначена потреба в медикаментозному, оперативному лікуванні, ендопротезуванні правого колінного суглоба, санаторно-курортне лікування при відсутності протипоказань, тростина. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ДП "ВК "Краснолиманська", яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування нещасного випадку, акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, довідок МСЕК, витягами з історії хвороби та амбулаторної карти, медичних документів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження представника відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу у медичній та соціальній допомозі. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 12000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial