Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 25 серпня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №4512, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 93680,41 гривні з [PERSON] в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2005 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що 25\~серпня 2015\~року приватним\~нотаріусом Дніпропетровського\~міського нотаріального\~округу Бондар\~І.М.\~вчинено нотаріальний\~напис,\~яким запропоновано\~стягнути з\~ [PERSON] грошові\~кошти в\~сумі 93680,41\~гривень,\~що є\~його боргом\~за кредитним\~договором б/н\~від 17\~жовтня 2005\~року,\~укладеним між\~позивачем та\~ПАТ «КБ\~«Приватбанк»,\~яке є\~правонаступником ЗАТ\~КБ «Приватбанк». Приватний нотаріус Бондар І.М. не повідомила позивача про вчинення нею виконавчого напису та початок процедури стягнення суми коштів. 22 вересня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, при цьому документи виконавчого провадження позивачу надіслані не були, відповідно і отримані ним також не були, хоча місця проживання він не змінював. У відкритому для доступу Єдиному реєстрі боржників, розміщеному на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, відомості про позивача відсутні, відповідно він не міг довідатись про порушення своїх прав до травня 2018 року. Отже, про наявність виконавчого напису нотаріуса та виконавчого провадження позивач дізнався у червні 2018 року, коли звернувся до Харківського приміського об`єднання управління пенсійного фонду України в Харківській області з приводу отримання інформації щодо правильності нарахування йому пенсії, де йому повідомили про існування постанови державного виконавця №488162 від 12 грудня 2017 року. Оскільки позивач ніколи не підписував будь-які кредитні договори з ПАТ КБ «Приватбанк» та не отримував від цього банку кредитів, він 05 липня 2018 року направив до ПАТ КБ «Приватбанк» письмову заяву щодо надання копій кредитного договору від 17 жовтня 2005 року, документів, що встановлюють заборгованість, та виконавчого напису нотаріуса. На свою заяву позивач отримав письмову відповідь банку від 14 серпня 2019 року №20.1.0.0.0/7-180716/1228, якою позивачу було відмовлено у наданні запитуваних документів та запропоновано звернутись до нотаріуса, який вчинив виконавчий напис. Отже позивач вважає, що зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню повністю та порушує його права та інтереси, оскільки він не має боргу перед ПАТ КБ «Приватбанк», кредитний договір №б/н від 17 жовтня 2005 року з банком не укладав, не підписував, гроші від банку не отримував, банківською карткою ПАТ КБ «Приватбанк» не користувався, інших осіб з приводу укладення та підписання від його імені будь-яких договорів кредитування з АТ КБ «Приватбанк» та отримання від банку кредитних коштів не уповноважував. Позивач припускає використання у злочинних цілях іншими особами його персональних даних, у тому числі і зразків підпису. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 вересня 2019 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого напису від 25 серпня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №4512, яким запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 93680,41 гривень, які є боргом за кредитним договором №б/н від 17 жовтня 2005 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2019 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 20\~листопада 2019\~року заяву\~позивача про\~витребування доказів\~задоволено частково.\~З Акціонерного\~товариства Комерційний\~банк «ПриватБанк»\~витребувано належним\~чином завірену\~копію кредитного\~договору б/н\~від 17\~жовтня 2005\~року,\~укладеного між\~Закритим акціонерним\~товариством «Комерційний\~банк «ПриватБанк»\~та [PERSON] \~(всіх\~його складових),\~копії документів,\~що підтверджують\~заборгованість за\~вказаним кредитним\~договором та\~копії документів,\~що підтверджують\~отримання коштів\~на підставі\~зазначеного кредитного\~договору;\~у приватного\~нотаріуса Дніпропетровського\~міського нотаріального\~округу Бондар\~Ірини Михайлівни\~витребувано належним\~чином завірену\~копію виконавчого\~напису від\~25\~серпня 2015\~року,\~зареєстрованого в\~реєстрі №4512,\~яким запропоновано\~стягнути грошові\~кошти у\~сумі 93680,41\~гривень з\~ [PERSON] та\~копії документів,\~які стали\~підставою для\~вчинення зазначеного\~виконавчого напису;\~з Міськрайонного\~відділу державної\~виконавчої служби\~по Харківському\~району та\~місту Люботину\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Харківській\~області витребувано\~належним чином\~завірену копію\~матеріалів виконавчого\~провадження №48818162,\~відкритого на\~підставі постанови\~про відкриття\~виконавчого провадження\~від 22.09.2015. Ухвала станом на 23 червня 2020 року відповідачем не виконана. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року заяву позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. З Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витребувано наступні документи: оригінал заяви [PERSON] від 17 жовтня 2015 року про відкриття рахунку та надання банківських послуг; оригінал розписки [PERSON] від 21 жовтня 2015 року про отримання платіжної картки банку; оригінал заяви [PERSON] від 09 листопада 2015 року про збільшення кредитного ліміту до 25 000 гривень; акціонерному товариству Комерційному Банку «ПриватБанк» встановлений строк для виконання ухвали про витребування доказів до 20 лютого 2020 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2020 року клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено. Продовжено Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» строк для виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до 25 травня 2020 року до 09 години 20 хвилин. Ухвала станом на 23 червня 2020 року відповідачем не виконана. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У підготовчому засіданні, яке відбулось 15 січня 2020 року, позивач пояснив, що витребувані ним оригінали документів з кредитної справи необхідні для забезпечення можливості в подальшому звернутися до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи з метою надання доказів на підтвердження своїх доводів про те, що кредитний договір б/н від 17 жовтня 2005 року він не підписував. Представник позивача адвокат Кірєєв Є.В., який діє на підставі ордеру виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, про причини своєї неявки суд не повідомив. 07\~листопада 2019\~року на\~адресу суду\~надійшов відзив\~АТ КБ\~«ПриватБанк»,\~в якому\~відповідач просить\~справу розглядати\~за відсутності\~представника АТ\~«ПриватБанк»,\~відмовити у\~задоволенні позову,\~з огляду\~на наступне. Так, в позовній заяві позивач зазначає, що вчинений 25 серпня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М. виконавчий напис № 4512 повинен бути визнаний судом таким, що на підлягає виконанню повністю, оскільки позивач не має боргу перед банком, кредитний договір він не підписував, гроші від банку не отримував та ніколи не користувався банківською карткою. Однак такі доводи позивача не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами. 17 жовтня 2005 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 17 жовтня 2005 року, згідно якої [PERSON] виявив бажання скористатися послугами банку щодо кредитування карткового рахунку відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів банка та в подальшому отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З підписанням відповідної заяви-анкети клієнт підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що було засвідчено особистим підписом клієнта. Також в заяві від 17 жовтня 2005 року [PERSON] своїм підписом підтвердив згоду на отримання кредитної картки. 21 жовтня 2005 року позивачем була отримана кредитна картка № [NUMBER] , що підтверджується розпискою клієнта та вже починаючи з 26 жовтня 2005 року [PERSON] почав користуватися карткою шляхом зняття коштів з банкомату. Крім того, 09 листопада 2005 року [PERSON] звернувся до банку із заявою про збільшення кредитного ліміту. Користуючись наданими банком кредитними коштами, [PERSON] періодично та частково здійснював погашення заборгованості за даним кредитом з урахуванням нарахованих відсотків. Договір про надання банківських послуг від 17 жовтня 2005 року, укладений між позивачем та банком, передбачає зобов`язання боржника повернути кредитні кошти в повному обсязі. З огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний чи змінений, а також на те, що договір не виконувався належним чином, він продовжує діяти до теперішнього часу, оскільки не був виконаний належним чином. 25 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №4512, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь банка заборгованість за договором від 17 жовтня 2005 року, що є договором про надання банківських послуг від 17 жовтня 2005 року. Виконавчий напис №4512 містить необхідну інформацію відповідно до п.4 гл.16 розділу ІІ Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та був вчинений відповідно до вимог законодавства. Третя особа\~-\~ приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. 05 грудня 2019 року третя особа надала суду пояснення на позов, в яких зазначила наступне. Про будь-які спори, суперечки, зміни та доповнення до кредитного договору, винесені з приводу цього судові та інші рішення, злочини, що впливають на відносини кредитора і боржника, кредитор її не повідомляв, а присутність боржника під час виконання напису не передбачена чинним законодавством. Відповідно до ст. 18 ЦК України та ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це захист нотаріусом цивільних прав кредитора за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Тому «безспірність» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презюмується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Така позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року по справі № 6 - 158цс15, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09 вересня 2015 року по справі №490/2908/15-ц та в ухвалі від 18 травня 2016 року по справі №6-6347св15. Отже, вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи позивача неспроможними, оскільки нотаріус діяла у повній відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, натомість позивачем не доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а його посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. Представник третьої\~особи Міськрайонний відділ\~державної виконавчої\~служби по\~Харківському району\~та місту\~Люботину Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Харків) у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 25 серпня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено нотаріальний напис, зареєстрований в реєстрі за №4512, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 93680,41 гривень, які є його боргом за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2005 року, укладеним між позивачем та ПАТ «КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 05 грудня 2019 року одночасно з наданням пояснень на позов на адресу суду були надані копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис від 25 серпня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №4512, зокрема: копія заяви ПАБ КБ «Приватбанк» від 25 серпня 2015 року, копія довіреності №8769-К-Н-Н від 15 грудня 2014 року, видана ПАБ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] , копія інформаційних довідок з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та копія скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) щодо видачі бланку довіреності, копія письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 17 жовтня 2005 року від ЗАТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] , копія квитанції «УКРПОШТА» про відправлення цінного листа Гучеву, копію опису вкладення до цінного листа на ім`я [PERSON] , копія заяви [PERSON] від 17 жовтня 2005 року Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. За загальним правилом статей\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої\~статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України "Про нотаріат"\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172\~(далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~глава 14 Закону України "Про нотаріат"\~та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі\~статтею 87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису дійсно був доданий повний пакет документів, передбачений пунктом 2 Переліку, який діяв на час вчинення спірного виконавчого напису. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Так, судом встановлено, що банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 25 серпня 2015 року. Нотаріусом вчинений виконавчий напис 25 серпня 2015 року, яким запропоновано стягнути грошові кошти в сумі 93680,41 гривня з [PERSON] , які є його боргом за кредитним договором №б/н від 17 жовтня 2005 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриваБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриваБанк», при цьому строк, за який провадиться зазначене стягнення складає дев`ять років дев`ять місяців чотирнадцять днів, а саме з 17 жовтня 2005 року по 31 липня 2015 року. Відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису була додана виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості за період з 24 жовтня 2005 року по 31 липня 2015 року. Як вбачається зі змісту вказаної виписки, заборгованість за кредитним договором виникла 26 листопада 2005 року. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"\~передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша\~статті 88 Закону України "Про нотаріат", підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/17 статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Як свідчить виписка з рахунку боржника, заборгованість за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2005 року виникла 26 листопада 2005 року, останній платіж за зазначеним кредитним договором боржником сплачений 06 жовтня 2006 року. При зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, була надана в тому числі засвідчена виписка з особового рахунку боржника (оригінал). Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, чи була під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису дотримана умова щодо визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, чи звернувся відповідач із заявою про вчинення виконавчого напису в межах строку позовної давності та чи не минуло з дня виникнення права вимоги у банку більше трьох років, враховуючи ту обставину, що вищевказаний кредитний договір укладений 17 жовтня 2005 року, заборгованість за кредитним договором виникла 26 листопада 2005 року, останній платіж за зазначеним кредитним договором боржником сплачений 06 жовтня 2006 року, а звернувся банк із заявою про вчинення виконавчого напису лише 25 серпня 2015 року. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Пунктом 2 Переліку передбачено, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних правовідносин для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а)\~оригінал кредитного\~договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України "Про нотаріат"). Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/19, Верховним Судом в постанові від 23 січня 2018 року по справі № 61-154 св 18, в постанові від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17 та в постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц. Позивач заперечує проти укладення ним будь-яких кредитних договорів з Комерційним банком «ПриватБанк» і як наслідок будь-якої заборгованості за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2015 року, який, як він зазначає, ним не підписувався. З метою надання відповідних доказів на підтвердження таких вимог позивач звернувся до суду із клопотанням про витребування оригіналу заяви [PERSON] від 17 жовтня 2015 року про відкриття рахунку та надання банківських послуг; оригіналу розписки [PERSON] від 21 жовтня 2015 року про отримання платіжної картки банку; оригіналу заяви [PERSON] від 09 листопада 2015 року про збільшення кредитного ліміту до 25 000 гривень для забезпечення можливості в подальшому звернутися до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року за клопотанням позивача з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витребувано належним чином завірену копію кредитного договору б/н від 17 жовтня 2005 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] (всіх його складових), копії документів, що підтверджують заборгованість за вказаним кредитним договором та копії документів, що підтверджують отримання коштів на підставі зазначеного кредитного договору. Копію вказаної ухвали АТ КБ «ПриватБанк» отримало 05 грудня 2019 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім поштовим повідомленням. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року за заявою позивача з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витребувано наступні документи: оригінал заяви [PERSON] від 17 жовтня 2015 року про відкриття рахунку та надання банківських послуг; оригінал розписки [PERSON] від 21 жовтня 2015 року про отримання платіжної картки банку; оригінал заяви [PERSON] від 09 листопада 2015 року про збільшення кредитного ліміту до 25 000 гривень; акціонерному товариству Комерційному Банку «ПриватБанк» встановлений строк для виконання ухвали про витребування доказів до 20 лютого 2020 року. Копію вказаної ухвали АТ КБ «ПриватБанк» отримало 28 січня 2020 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім поштовим повідомленням. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2020 року за клопотанням Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» продовжено Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» строк для виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року про витребування доказів до 25 травня 2020. Копію вказаної ухвали АТ КБ «ПриватБанк» отримало 06 травня 2020 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім поштовим повідомленням. Разом з тим, до теперішнього часу ані ухвала про витребування доказів від 20 листопада 2019 року, ані ухвала про витребування доказів від 20 січня 2020 року відповідачем не виконані. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо неможливості виконання зазначених ухвал суду. Як встановлено судом з пояснень позивача, оригінали документів з кредитної справи, які суд витребував на підставі ухвали суду від 20 січня 2020 року, необхідні для проведення почеркознавчої експертизи, клопотання про проведення якої він має намір заявити після отримання оригіналів документів. Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних дослдіжень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року прямо передбачено, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Разом з тим, відповідач вимоги суду щодо надання оригіналів документів не виконав, витребувані судом докази на підставі ухвал суду від 20 листопада 2019 року та 20 січня 2020 року не надав, за відсутності об`єкта дослідження проведення експертного дослідження є неможливим, у зв`язку з чим позивач вважав недоцільним клопотати про проведення почеркознавчої експертизи, про що зазначив у своїй заяві від 23 червня 2020 року. Відповідно до\~вимог ст.\~13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ч.ч. 5,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. \~Частиною 6,7 ст. 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали . За змістом ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. Як унормовано приписами п.п. 2,4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно\~користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 ст. 44 ЦПК України). Разом з тим, в порушення вищевказаних вимог закону, тривалий час, а саме з 20 січня 2020 року, відповідач не виконує ухвалу суду про витребування доказів від 20 січня 2020 року, не зважаючи на те, що за його клопотанням строк виконання вказаної ухвали був продовжений. Витребувані судом докази мають істотне значення для вирішення справи, зокрема за наявності висновку почеркознавчої експертизи, проведення якої можливе лише за наявності об`єкта дослідження оригіналів витребуваних документів, можуть бути підтверджені або спростовані доводи позивача щодо підписання ним кредитного договору б/н від 17 жовтня 2005 року, який був підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Відповідач такі докази не надав, тим самим жодним чином не спростував доводи позивача про те, що він не підписував вказаного кредитного договору та відповідно не є боржником за оскаржуваним виконавчим написом. Відповідач, не подаючи на вимогу суду відповідний доказ, не спростовує в такий спосіб твердження позивача, а суд в такому випадку може оцінити обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Такий висновок суду повністю узгоджується з висновком, зробленим Верховним Судом в постанові від 17 липня 2018 року по справі №915/1145/17. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, будучи інвалідом ІІ групи, звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved