Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду до [PERSON] з зазначеним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору в розмірі 63470,42 грн., та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши суду письмове заперечення, в якому позов не визнав і просить відмовити у його задоволенні, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності сторін, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. 27.03.2009 року між позивачем і відповідачем укладено договір №б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання послуг. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі. всиновленому "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70 із розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 "Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан контррахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до п.5.6 "Правил користування платіжною карткою", Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п.6.4 "Умов та правил надання банківських послуг" за незгодою зі зміною Прокид та/або "Тарифів Банку", які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. На підставі п.5.3 "Умов та правил надання банківських послуг", Банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.4.6 "Умов та правил надання банківських послуг", Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 5.7 "Правил користування платіжною карткою", Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно п. 5.2 "Умов та правил надання банківських послуг" У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість - 63470,42 грн., яка складається з наступного: 5808,40 грн. - заборгованість за кредитом; 51051,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3350,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3010,50 грн. - штраф (процентна складова). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. На підтвердження своїх позовних вимог позивач також посилається на такі норми закону. Згідно статей 526,527,530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідач у своїх запереченнях посилається на наступні обставини. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між сторонами укладено договір б/н від 27.03.2009 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладений між сторонами договір кредиту складається із заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою. Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку. Згідно з наданим позивачем розрахунком за ним станом на 30 червня 2017 року рахується заборгованість у розмірі 63470,42 грн., з яких 5808,40 грн. - заборгованість за кредитом, 51051,52 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3350 грн. - нарахована комісія, 3260,50 грн. - заборгованість по штрафам. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки. Згідно письмового заперечення, відповідач вважає, що у нього відсутні будь-які зобов'язання перед банком, оскільки він не отримував кредит в тому розмірі, що заявлений позивачем. Із доданих до позову документів позивачем надано лише копію заяви відповідача про надання йому картки з кредитним лімітом в розмірі 1000 грн., однак позивач у позові і розрахунку зазначає про наявність у нього заборгованості розміром 5808,40 грн. Крім того, він не ознайомлювався з Умовами та правилами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою, позивачем додано до позову копію вказаних вище Умов та Правил, підписаних лише головою правління закритого акціонерного товариства «ПриватБанк», тоді як така копія не може бути належними та допустимим доказом, так як вона не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки ним вона не підписана. Також просить суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності, посилаючись на наступне. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК. При цьому "початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даному випадку згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами - щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до позовної заяви та доданого розрахунку заборгованості відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, 04 серпня 2014 року. Таким чином, строк позовної давності по штрафним санкціям та пені сплив 04 серпня 2015 року. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією ВССУ, викладеною у п.31 Постанови ПВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з ЗАТ КБ "ПриватБанк" на ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). 27.03.2009 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач виявив бажання отримати кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а не в сумі 6000,00 грн., як зазначив у позовній заяві позивач (а.с.9). Згідно п.2 Умов і Правил надання банківських послуг, договір про надання банківських послуг між Банком і Володільцем платіжної картки складається із: Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів. В той же час, суд не вбачає серед поданих позивачем документів - Пам'ятки клієнта. В нижній частині заяви про отримання кредитної картки (а.с.9) мається письмовий текст із занадто дрібним шрифтом, зміст якого суду неможливо з'ясувати, а отже виникають обґрунтовані сумніви й відносно того, чи могла розібрати зміст цього тексту сама позичальник - відповідач. Із змісту заявки про надання кредитної картки вбачається, що тип картки "универсальна", валюта - гривня, строк дії - 03/10. Тобто строк дії кредитної картки становить по березень 2010 року. Позивач вважає, що пролонгація кредитної кратки, згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, означає автоматичне продовження строку дії договору. Із вказаною позицією позивача суд не погоджується, у зв'язку із наступним. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, визначеного в договорі (правова позиція ВСУ в постанові від 22.10.2014 №127цс14). Згідно зазначеної правової позиції, ВСУ прийшов до наступних висновків: Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (чч.1 та 5 ст.261 ЦК). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовну давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, слід рахувати з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК). Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у 12 місяців. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право примусово через суд. Таким чином, з огляду на вищенаведене, термін договору завершився у березні 2010 року, з цього часу й розпочався відлік позовної давності, який завершився 27 березня 2013 року, до спливу якого позивач мав право подавати позов про примусове стягнення із відповідача заборгованості. Саме із моментом завершення строку дії договору позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на повернення відповідачем наданих йому коштів, оскільки останній не виконував належним чином та своєчасно свої зобов'язання, про що сам позивач зазначив у своєму позові та наданому розрахунку заборгованості, з якого вбачається, що на момент завершення строку дії договору відповідач мав перед позивачем невиконані зобов'язання. Крім цього, суд звертає увагу на інші порушення, допущені під час укладення та виконання спірного договору. Так, на підтвердження своїх вимог, позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг, як на частину договору, укладеного із відповідачем. В той же час, наданий суду примірник Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача із його ознайомленням, а тому суд не може прийти до переконання, що відповідач ознайомлювався під час підписання договору саме із цією редакцією Умов і правил надання банківських послуг, зважаючи на зазначену у них можливість одностороннього їх коригування (внесення змін і доповнень) самим банком (правова позиція ВСУ у постанові від 10.06.2015 року у справі за №6-698цс15). Крім цього, ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вказана стаття містить законодавче визначення кредитного договору, в якому закріплені його сутнісні ознаки, окреслені окремі особливості кредитного договору. Наведене визначення кредитного договору пов'язується з поняттям кредиту, яке розглядається у вузькому та широкому значеннях. У вузькому значенні під кредитом розуміється, по-перше, певна сума грошових коштів, яку банк зобов'язується надати позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених кредитним договором, і яка підлягає поверненню зі сплатою процентів, що нараховуються на цю суму. По-друге, кредит - це отримана позичальником від банку на підставі зазначеного договору грошова сума, яка в тому ж самому розмірі підлягає поверненню разом з нарахованими на неї процентами. У широкому розумінні кредит -це правовідносини кредитодавця (банку або іншої фінансової установи) та позичальника у зв'язку з виникненням, виконанням, забезпеченням виконання та припиненням грошових зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, однією з істотних умов кредитного договору є сума кредиту, яка надається позичальнику. Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що першопочатково відповідач писав заявку на отримання кредитного ліміту в розмірі 1000 грн., що є основною сумою (тілом) кредиту, а позивач у своєму позові, просячи стягнути основну суму заборгованості, зазначає її розмір 6000 грн. На підтвердження такої розбіжності, позивач посилається на своє право в будь-який час змінити (збільшити чи зменшити) кредитний ліміт. В той же час, кредитний ліміт являє собою фактично суму кредиту, яка надається позичальнику, тобто є істотною умовою кредитного договору, проте у суду відсутні переконливі докази того, що позивач будь-яким способом повідомляв відповідача про зміну цієї істотної умови, не надано письмових доказів - видаткових накладних тощо - на підтвердження видачі грошових коштів чи перерахування коштів на відповідний картковий рахунок. Суд оцінює як недобросовісну поведінку позивача, який після закінчення строку дії кредитного договору, при наявності простроченої перед ним кредиторської заборгованості відповідачки, яка щоразу зростала, систематично і з власної ініціативи збільшував кредитний ліміт відповідача, списуючи при цьому з нього грошові кошти на погашення заборгованості, таким чином штучно збільшував фактичну заборгованість. Відповідач оскаржує факт отримання ним в кредит грошової суми у меншому розмірі, ніж та, яка зазначена позивачем. При цьому суд враховує наступне. Оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо зняття грошей з рахунка стосуються його виконання, а не укладення. Відповідно правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні (постанова ВСУ від 11.07.12 р. № 6-63цс12, п.7 Інформаційного листа ВССУ). Отже, на думку ВСУ, для недійсності кредитного договору факт неотримання позичальником грошових коштів істотного значення не має. У зазначеній постанові ВСУ вказується, що фактичне отримання позичальником грошових коштів має значення для вирішення спору про виконання договору, а не про визнання його недійсним. Крім цього, суд звертає увагу на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості завірений печаткою ПАТ КБ "ПриватБанк", проте відсутні відомості про те, яка саме особа складала цей розрахунок та на підставі яких саме первинних документів, що також викликає сумнів у його достовірності. За таких обставин, суд застосовує за заявою відповідача наслідки пропуску строку позовної давності, що є самостійною підставою відмови у задоволенні позову, а тому відмовляє у стягненні основної суми заборгованості та нарахованих відсотків. Також суд застосовує спеціальну давність строком один рік до стягнення неустойки, зважаючи на те, що останній платіж вчинений відповідачем 04.08.2014 року, згідно розрахунку позивача, з цього часу на момент подання позову минуло понад три роки, а тому у стягненні неустойки з цих підстав слід відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed