Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області, третя особа:\~Більмацька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. В позові зазначив, що 26 березня 2006 року помер його батько [PERSON]. Він є єдиним спадкоємцем, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок розташований в селі Олексіївка по вулиці Миронова №113, Більмацького району Запорізької області (далі Будинок), оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Посилаючись на те, що хоча правовстановлюючі документи на будинок відсутні, проте у відповідності до погосподарських книг спадкодавець за життя був його власником і тому цей будинок входить до складу спадщини, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, Більмацький район, с. Олексіївка, вул. Миронова, 113, а саме: літ. «А» житловий будинок площею 74,3 кв.м., літ. «а» прибудова площею 20,5 кв.м., літера «Б» сарай площею 111,9 кв.м., літ. «В» сарай площею 10,2 кв.м., літ. «Г» вбиральня, літ. «Д» гараж площею 24 кв.м., літ. «Е» погріб площею 8,5 кв.м., літера «Ж» колодязь, №1 огорожа, №2 ганок, №3 козирок, №4 ганок. В судове засідання [PERSON] не прибув, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та участі позивача, заявлені вимоги підтримує. Відповідач також подав заяву про розгляд справи без участі представника Смирновської сільської ради, у якій повідомлено про відсутність заперечень проти позову. Третя особа також надала заяву, якою просить розглянути справу без участі її представника. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2\~ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог частини другої\~статті 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно п.п. 2, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; справедливість, добросовісність та розумність. За ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 26 березня 2006 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №036214, виданим 28 березня 2006 року Виконавчим комітетом Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №158/2006, заведеної Куйбишевською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON]. Позивачем 24 травня 2006 року подана заява про прийняття спадщини. Згідно з положеннями ч.1\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В абзаці 4 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Матеріали спадкової справи свідчать, що дружина померлого [PERSON] та дочка [PERSON] 23.05.2006 року подали заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] Інші особи, які мали право на обовязкову частку у спадщині на момент її відкриття, відсутні. Отже, матеріалами справи підтверджується, що спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є позивач. Постановою Більмацької державної нотаріальної контори від 30.11.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений Будинок в зв'язку з тим, що правовстановлюючих документів на житловий будинок не надано. Довідкою виконавчого комітету Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області №2222 від 23.11.2016 року встановлено, що згідно погосподарської книги головою домогосподарства по вул. Миронова, 113 с. Олексіївка Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області з 1988 року записаний [PERSON] Відповідно до 1216\~ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В\~листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Розяснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 зазначеного Закону\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями\~ЦК УРСР\~1963 року, Законом України "Про власність",\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто\~записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Наявність запису у погосподарській книзі, підтвердженого довідкою виконавчого комітету Смирновської сільської ради суд оцінює у сукупності з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Миронова, №113 та спадковою справою №158\\2006, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в с. Олексіївка, Більмацького району Запорізької області по вулиці Миронова, №113 за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті 26 березня 2006 року [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 177, 181, 182, 392, 1216-1218, 1297\~ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215\~ЦПК України, суд -

Outcome: approved