Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму надміру отриманих коштів в розмірі 155,16 грн. Позов обґрунтований тим, що 26.11.2013 року до управління звернулася [PERSON] із заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною до 3-х років з 26.11.2013 по 22.09.2016 року. 31.03.2016 року відповідачка [PERSON] звернулась із заявою про закриття особової справи по догляду за дитиною до 3-х років в зв'язку з виходом на роботу з 26.03.2016 року, в якій вона зобов'язалася повернути переплату, яка утворилась з 26.03.2016р. по 30.04.2016р. в сумі 155,16 грн., однак суму переплати відповідачка в добровільному порядку не відшкодувала позивачу. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку представника позивача, яка в заяві вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлює Закон України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21.11.1992 року №2811-XII (далі Закон 2811-XII). Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону 2811-XII порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону 2811-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, призначається, зокрема, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Частино 1 статтею 13 Закону 2811-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновлювач, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Умови призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначає Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751 (далі Порядок). Згідно п. 18 Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначається з дня звернення за її призначенням, але не раніше ніж з дня, що настає після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами для непрацюючих осіб та осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, а для працюючих осіб - з дня настання відпустки по догляду за дитиною по день її закінчення Судом встановлено, що [PERSON] 26.11.2013 року звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації з заявою та документами про призначення державної соціальної допомоги на дітей до 3-х років відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", оскільки є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]., (а.с. 3-4). Пунктом 19 Порядку визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення зазначеної допомоги по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Підстави для припинення виплати допомоги визначено п. 23 Порядку. Так, иплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку припиняється: разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин; у разі, коли особа, що отримує в органі праці та соціального захисту населення допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку: звернулася до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні - з дня призначення їй допомоги по безробіттю чи матеріальної допомоги по безробіттю. Виявила бажання працювати - з дня працевлаштування (початку виконання трудових обов'язків); У випадках, передбачених абзацами другим - восьмим, десятим та одинадцятим підпункту 1 цього пункту, виплата допомоги припиняється на підставі пропозицій органу опіки та піклування чи державного соціального інспектора органу праці та соціального захисту населення. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу. Не припиняється виплата допомоги особам, що працюют. у режимі неповного робочого часу, вдома, у виборчій комісії, в тому числі у день голосування, дні встановлення підсумків голосування та результатів виборів, або провадять підприємницьку діяльність. 31.03.2016 року [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації із заявою, у якій просила припинити нарахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку у зв'язку з виходом на роботу 26.03.2016 року та вказала, що переплату зобов'язується повернути. До заяви [PERSON] додала копію витягу з наказу ТзОВ «Альянс - Маркет», з якого вбачається, що [PERSON] 26.03.2016 року прийнята на роботу на посаду продавця, робота основна (а.с. 6,8). 13.07.2016 року [PERSON] направлялося повідомлення про необхідність повернення переплаченої суми у розмірі 155,16 грн. (а.с.9), однак кошти у добровільному порядку не відшкодовані. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації № 5268 від 09.08.2017 року, за період з 26.03.2016 року по 30.04.2016 року [PERSON] було нараховано 155,16 грн. державної соціальної допомоги по догляду за дитиною [PERSON], [INFO]. до досягнення нею 3-річного віку (а.с. 10). Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 22 Закону 2811-XII, одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідачка у судові засідання не з'являлася те не скористалася своїм правом оспорити нараховану суму боргу, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, встановлено, що на час подачі позовної заяви до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 19 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви до суду в сумі 1600 грн., а позовні вимоги задоволено повністю, отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вказані витрати по оплаті судового збору належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved