Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати своїх дітей, забезпечувати їм належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Звертає увагу на те, що діти знаходяться та проживають біля неї, про що свідчить довідка № 564 від 08.10.2020, знаходяться повністю на її утриманні. Вдповідач є працездатним, офіційного місця роботи не має, але його матеріальний стан та стан здоров`я дозволяють утримувати неповнолітніх дітей. Просить суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень на кожного, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, оскільки його доходи не дозволяють йому сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , 16.04.2009 зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23.06.2009, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між сторонами зареєстровано 16.04.2009, за актовим записом № 28. Від спільного подружнього життя у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.06.2009 (а.с. 9) та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.08.2010 (а.с. 10). Згідно довідки Тульчинської міської ради № 565 від 08.10.2020 (а.с. 11) діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Глава 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2395 гривень, відповідно 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 1197,50 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі N 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. На момент ухвалення судом рішення неповнолітньому сину - [PERSON] , [INFO] , виповнилось 11 років, неповнолітньому сину - [PERSON] , [INFO] , 10 роки, діти є дошкільного віку, потребують від позивача матеріальних витрат на їх утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня її життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, придбання ліків. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження матеріального стану відповідача та його доходи, як і докази про своє матеріальне становище. При вирішенні даного спору суд враховує інтереси неповнолітніх дітей, майновий стан відповідача, і вважає, що з останнього слід стягнути аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. В свою чергу, позивачем доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі, зокрема у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, позивачем не надано. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернулась із позовом до суду - 08.10.2020. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial