Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки „Всеукраїнське народне кредитне товариство" (далі КС „Всеукраїнське народне кредитне товариство") про стягнення заборгованості за депозитними договорами у загальному розмірі 33250 грн. та стягнення моральної шкоди в сумі 40 000 грн. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на неповернення відповідачем йому суми вкладу за депозитним договором № 056-168 про внесення вкладу члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 26.03.2007 року - в розмірі 10000 грн. ; Також позивач зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед ним за вищевказаним договором завдало суттєві семирічні моральні страждання у зв'язку з неможливістю користуватись своїми грошима. В судове засідання не з'явився позивач, але в позовні заяві просить розглядати справу за його відсутності. В судове засідання не з'явився представник відповідача, хоча був належним чином сповіщений, причини неявки суду не повідомив. Направлена судом судова повістка відповідачу КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство», за останньою відомою судові адресою його місцезнаходження, була повернута з поміткою пошти про те, що відповідач за такою адресою більше не знаходиться. Проте згідно витягу з ЄДР юридичних осіб, відповідач не змінював адресу. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Судом встановлено, згідно з договором № 056-168 про внесення вкладу члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 26.03.2007 року позивач вніс на депозитний рахунок до КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» грошові кошти в сумі 10 000 грн. на строк з 26.03.2007 р. по 26.03.2010 р. під 28 % річних. Проте відповідач до теперішнього часу на виконав свої зобов'язання перед позивачем за вказаними договорами щодо повернення сум вкладів у загальному розмірі 33250 (тридцять три тисячі двісті п'ятдесят) гривень з яких: -10 000 грн. сума боргу; -21 000 грн. відсотки за договором; -2 250 грн. 3% річних. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України „Про кредитні спілки" кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якого є надання фінансових послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 1066 ЦК України положення ЦК України застосовується до інших фінансових установ, в тому числі кредитних спілок. Суд приймає до уваги, що відповідач - Кредитна спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство», є фінансовою установою і дійсно прийняла від позивача гроші на депозитний рахунок на умовах строковості, зворотності та платності. Частина 2 ст. 1060 ЦК України, вказує, що за договором банківського вкладу незалежного від його виду банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Згідно до положень ст. 1059-1061 ЦК України установа, яка отримала депозитний вклад повинна по закінченню строку його повернути, нарахувати та виплатити відсотки. Також статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610 та 611 ч. 4 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: повернення грошового внеску. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, але незважаючи на це відповідач не виконує свої зобов'язання відмовляється видати позивачу вклад на його вимогу, що суперечить чинному законодавству України. Відповідно до ст. 23 Закону України „ Про кредитні спілки " внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності, тобто позивач по справі є законним власником свого вкладу та нарахованих щодо нього процентів. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 33250 гривень підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з того, що, по-перше, умови згаданих договорів не передбачають відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання ; і, по-друге, положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. Крім того, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.22 Закону України „Про захист прав споживачів" та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" при задоволені вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, але задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.4 Закону України „Про захист прав споживачів", який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом. Отже вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню. Оскільки умовами договору такі зобов'язання не передбачені і відшкодування шкоди заподіяної небезпечною продукцією. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави удовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial