Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач 28.07.2014 року звернувся з даним позовом, у якому, з урахуванням поданих в подальшому уточнень, просив стягнути з відповідача заборгованість за надані з 01.10.2009 року по 01.12.2014 року послуги по опаленню в сумі 6963,88 грн. та судові витрати по справі. При цьому посилався на те, що відповідач проживає в квартирі [ADDRESS], користується послугами, які надає позивач. Внаслідок неналежного виконання зобов"язань щодо оплати послуг виникла заборгованість у вищевказаному розмірі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Представник відповідача заперечував з приводу задоволення позову, вказував на відсутності укладеного договору із виконавцем послуг. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 526, 610 ЦК України, положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", "Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення". Судом встановлено, що відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] і користується послугами опалення, які надає позивач, однак не своєчасно оплачує ці послуги і допустив заборгованість, яка станом на 01.12.2014 року складає 6963,88 грн. Від отримання послуг не відмовлявся. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов"язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відсутність укладеного договору між сторонами не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Також, суд не може покласти в основу прийнятого рішення посилання представника відповідача про необхідність застосування строків позовної давності. За положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що позивач звертався із заявою про видачу судового наказу 04.10.2011 року. За заявою боржника, поданою 11.11.2011 року, ухвалою суду від 21.12.2011 року судовий наказ скасовано. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Приймаючи до уваги, що пред"явлення вимог до боржників при стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг реалізується в порядку п.3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України шляхом подання заяви про видачу судового наказу, вказане слід вважати перериванням строку позовної давності. Строк, який минув з дати скасування судового наказу до дати звернення до суду із позовом, не перевищує трирічного. Приймаючи до уваги, що відповідач порушив взяті на себе зобов"язання, суд стягує вказану суму заборгованості на користь позивача, а також судові витрати.

Outcome: approved