Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи це наступним. 24.06.2016 року померла його мати [PERSON], про що свідчить актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 4476 та свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 361015 від 25.06.2016 року видане Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Підтвердженням того, що позивач являється рідним сином померлої [PERSON], є свідоцтво про народження [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до якого, зокрема, входили житловий будинок з надвірними будівлями № 169 по вулиці Центральній (Леніна) в селі Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області. 22.11.2016 року позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу з відповідною заявою про прийняття спадщини після померлої 24.06.2016 року матері [PERSON] на зазначене вище майно, де було заведено спадкову справу. 04.05.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 316/02-31, у звязку з тим, що позивачем не надано всіх необхідних документів для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначене вище спадкове майно. Враховуючи викладене, позивач не має можливості оформити право власності на спадщину в нотаріальній конторі, оскільки у приватного нотаріуса відсутні законні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з чим змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені, крім того, зазначив, що право власності спадкодавець хоча і не зареєструвала, проте у відповідності до погосподарської книги вона за життя була його власником і тому цей будинок входить до складу спадщини. Сільський голова Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України. У судовому засіданні встановлено наступне. 24.06.2016 року померла мати позивача [PERSON], про що свідчить актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 4476 та свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 361015 від 25.06.2016 року видане Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до якого, зокрема, входили житловий будинок з надвірними будівлями № 169 по вулиці Центральній (Леніна) в селі Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області. 22.11.2016 року позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу з відповідною заявою про прийняття спадщини після померлої 24.06.2016 року матері [PERSON] на зазначене вище майно, де було заведено спадкову справу. 04.05.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 316/02-31, у звязку з тим, що позивачем не надано всіх необхідних документів для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначене вище спадкове майно. Померла [PERSON] дійсно користувалась вищевказаним житловим будинком, що підтверджується технічним паспортом на садибний (інвідуальний) житловий будинок № 169, виданого ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.07.2012 року (а.с. 14-19). Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Розяснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. У відповідності до записів у погосподарській книзі Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за 1991 - 1995 роки та по день смерті (24.06.2016 року) власником житлового будинку з надвірними будівлями № 169 по вулиці Центральній (Леніна) в селі Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області, 1991-1994 років побудови, була [PERSON]. Суд в судовому засіданні дослідив оригінал погосподарської книги Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та пересвідчився, що у відповідності до запису за № 162/21 з 1991 року власником житловому будинку житлового будинку з надвірними будівлями № 169 по вулиці Центральній (Леніна) в селі Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області, була [PERSON]. Вказаний будинок має загальну площу 125 кв.м. Наявність вказаного запису у погосподарській книзі суд оцінює у сукупності з іншими доказами, які долучені до матеріалів справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved