Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду посилаючись на те, що 03.05.2012 року на підставі рішення Боровицької сільської ради він був призначений директором КП "Боровичка" 01.07.2014 року розпорядженням № 37 сільського голови Боровицької сільської ради [PERSON] його було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 147 КЗпПУ за систематичне незабезпечення села водою, систематичну відсутність на роботі, за придбання насоса у приватної особи за кошти комунального підприємства, за постійне невиконання розпоряджень сільського голови, за присвоєння коштів за надані населенню послуги, цим же розпорядженням призначено на посаду директора КП "Боровичка" [PERSON] та оголошено термін передачі матеріальних цінностей. Він вважає, що зазначене розпорядження сільського голови про звільнення з посади директора КП "Боровичка" прийняте за відсутності підстав, передбачених законодавством про працю, а тому просив суд поновити йому процесуальний строк для звернення до суду з позовом, визнати незаконним та скасувати розпорядження № 37 від 01.07.2014 року сільського голови Боровицької сільської ради [PERSON], поновити його на посаді директора КП "Боровичка", стягнути з відповідача компенсацію за весь час вимушеного прогулу у вигляді його середнього заробітку за останні два місяці роботи, допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення його на посаді директора КП "Боровичка". В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили суд їх задовольнити, зазначивши, що поскільки позивача незаконно звільнено із займаної ним посади, тому розпорядження № 37 від 01.07.2014 року сільського голови Боровицької сільської ради [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає негайному поновленню на посаді. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що оскаржуване розпорядження сільського голови прийняті відповідно до повноважень сільського голови Боровицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області, передбачених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Також, вважають, що позивач систематично не виконував свої посадові обов"язки та систематично порушував трудову дисципліну, а тому сільський голова мала право його звільнити позивача із займаної посади, застосувавши до нього один з видів стягнень за порушення трудової дисципліни. Тому, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа директор КП "Боровичка" [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що відповідач правомірно звільнила позивача із займаної ним посади. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних встановлених обставин. Щодо заявленої позивачем вимоги про поновлення йому процесуального строку для звернення до суду із позовом, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпПУ працівник може звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпПУ на [PERSON] за порушення трудової дисципліни накладено стягнення у вигляді звільнення з посади, яке оголошено йому 01.07.2014 року на сесії сільської ради, тобто, з цього часу розпочався перебіг тримісячного строку позовної давності, визначеного ст. 233 КЗпПУ, оскільки позивач оскаржує накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. [PERSON] 06.08.2014 року звернувся до суду з адміністративним позовом до сільського голови с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, зобов"язання про поновлення на роботі та виплату компенсації за вимушений прогул, де ухвалою Чигиринського районного суду від 03.09.2014 року вказаний адміністративний позов залишено без розгляду. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року вказану ухвалу суду першої інстанції було залишено без змін. Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 09.12.2014 року провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до сільського голови с. Боровиця Чигиринського району [PERSON] про поновлення на роботі та виплату компенсації за вимушений прогул закрито, де судом роз"яснено, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства, так як [PERSON] не є особою, яка проходить публічну службу, а КП "Боровичка" не є суб"єктом владних повноважень. Дана ухвала Вищого адміністративного суду України вступила в законну силу. [PERSON] 19.12.2014 року, в порядку цивільного судочинства, подав до Чигиринського районного суду позовну заяву про визнання незаконним, протиправним та скасування розпорядження щодо застосування дисциплінарного стягнення, про звільнення, зобов"язання про поновлення на посаді та виплату компенсації за вимушений прогул, з чого вбачається, що він виконав вимоги Вищого адміністративного суду України, а тому суд приходить до висновку про поважність пропуску ним строку зверненя до суду із позовом в порядку цивільного судочинства та вважає можливим поновити йому цей строк. Щодо оскарження позивачем розпорядження № 37 від 01.07.2014 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади, то судом встановлено наступні обставини. Згідно Статуту комунального підприємства "Боровичка" Боровицької сільської ради затвердженого рішенням сесії Боровицької сільської ради від 25 травня 2007 року № 10-2/5, підприємство створене відповідно до рішення Боровицької сільської ради від 25.05.2007 року 10-2/5 і є комунальною власністю Боровицької територіальної громади. Згідно трудової книжки позивача, 03 травня 2012 року рішенням Боровицької сільської ради № 16-2/6 від 03.05.2012 року [PERSON] призначено на посаду директора. Як вбачається з розпорядженням № 37 від 01.07.2014 року сільського голови Боровицької сільської ради [PERSON] [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 147 КЗпПУ, тобто як дисциплінарне стягнення. Цим же розпорядженням на посаду директора КП "Боровичка" призначено [PERSON] та оголошено термін передачі матеріальних цінностей. Підставою для припинення повноважень та звільнення з посади [PERSON] в оскаржуваному розпорядженні зазначено : - систематичне незабезпечення села водою, - систематичну відсутність на роботі, - за придбання насоса у приватної особи за кошти комунального підприємства, - за постійне невиконання розпоряджень сільського голови, - за присвоєння коштів за надані населенню послуги. Тобто, судом встановлено і випливає із оскаржуваного розпорядження, що сільським головою Боровицької сільської ради [PERSON] у відношенні [PERSON] було застосовано один із заходів стягнення за порушення трудової дисципліни, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України, у вигляді звільнення. Однак, із вказаних в розпорядженні підстав застосування до [PERSON] стягнення, порушенням трудової дисципліни можна вважати лише систематичну відсутність на роботі та постійне невиконання розпоряджень сільського голови, де в судовому засіданні встановлено та підтверджено [PERSON], що дані факти жодним чином не задокументовані, а тому надати підтвердження цим порушенням трудової дисципліни вона не може і другими доказами дані факти в судовому засіданні не підтверджені. Що стосується систематичного незабезпечення села водою, придбання [PERSON] насоса у приватної особи за кошти комунального підприємства та присвоєння ним коштів за надані населенню послуги, то ці підстави носять суто виробничий характер і не відносяться до порушення трудової дисципліни. Таким чином, в судовому засідані на підтвердження вказаних в розпорядженні підстав звільнення [PERSON] з посади на підставі п.2 ст147 КЗпП України ні відповідачем, ні її представником не було надано суду жодних незаперечних та достовірних доказів, які б вказували на порушення позивачем вимог трудової дисципліни та зловживання ним своєю посадою, а тому ці твердження не можуть бути взяті судом в основу доказів. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. В зв"язку з цим, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання оскаржуваного розпорядження таким, що не відповідає вимогам закону та його скасуванню. В зв"язку з визнанням незаконним звільнення позивача, відповідно до ч.1ст. 235 КЗпП України, суд вважає необхідним поновити [PERSON] на попередній роботі і допустити негайне виконання рішення стосовно поновлення позивача на роботі у відповідності до вимог ч.5 ст. 235 КЗпП України. Розподіл судових витрат по справі суд проводить відповідно до ст.88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та вважає необхідним стягнути судовий збір з Боровицької сільської ради, поскільки відповідач [PERSON] виступає від імені Боровицької сільської ради, а не як приватна особа. В остальних вимогах позов залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial