Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], відділ державної виконавчої служби Вижницького РУЮ про стягнення грошових коштів, інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов»язання. В позові вказувала, що в процесі розгляду цивільної справи за її позовом до [PERSON] було встановлено, що в лютому 2006 року вона позичила [PERSON] 17 тисяч Євро, на які остання купила(придбала) приміщення магазину, розташованого в смт. Берегомет, вул. Титова, 6 б Вижницького району. Рішенням Вижницького районного суду від 16 лютого 2011 року, яке набрало чинності 28 квітня 2011 року з [PERSON] стягнуто на її користь 173 тисячі 430 грн.( по курсу на момент винесення рішення становило 17 тисяч ЄВРО) боргу за договором позики. По справі видано виконавчий лист, на підставі якого відділ державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції 15 червня 2011 року відкрив виконавче провадження, в процесі виконання якого в грудні 2011 року було описано та арештоване майно, що належить [PERSON], а саме - приміщення магазину, розташованого в смт. Берегомет, вул.Титова, 6 б Вижницького району. Однак по причині неналежного виконання своїх посадових обов'язків, зловживання своїм службовим становищем, фактичної умисної злочинної бездіяльності державних виконавців по попередньому зговору з [PERSON], на протязі 5(п'яти) років рішення суду саботувалось і не виконувалось, внаслідок чого спричинена матеріальна шкода в розмірі 17 тисяч ЄВРО. Вважає, такі дії працівників відділу державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції є грубим правопорушенням статей 11, 19, 26, 28, 30, 31, 47, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», що відображено в постановах № 8 та № 9 від 21 березня 2016 року, винесених заступником начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби-начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області [PERSON]. Просила постановити рішення, яким стягнути з відповідачів [PERSON] та відділу державної виконавчої служби Вижницького районного управління юстиції 326 тисяч 812 гривень інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов'язання, витрат пов'язаних з наданням їй правової допомоги та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позивач підтримала позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали вказували на те, що стягнута сума за судовим рішенням від 16 лютого 2011 року була внесена на депозитний рахунок позивачу 05 лютого 2016 року, однак до цього часу позивач не хоче отримувати її. Крім того вважали необґрунтованою суму інфляційних витрат в розмірі 326812 гривень, оскільки не має обґрунтованого розрахунку цієї суми. Просили в позові відмовити. Представник відділу державної виконавчої служби Вижницького РУЮ в судовому засіданні позов не визнав, вказував на те, що виконавчі дії були проведенні відповідно до вимог чинного законодавства .На час розгляду справи рішення суду від 16 лютого 2011 року виконано. Суд, заслухавши доводи сторін та представників [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), ці підстави зазначені в статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) у відповідності до положень постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 р. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2011 року позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто борг з [PERSON] борг за договором позики в сумі 173430 гривень та судові витрати по справі. Рішення набрало законної сили 28 квітня 2011 року. 31 травня 2011 року по справі видано виконавчий лист за 2-21/11. Згідно квитанції №48803282 від 05 лютого 2016 року на депозитний рахунок ВДВС [PERSON] перераховано 178115, 46 гривень оплата згідно рішення суду. Листом від 15 лютого 2016 року Вижницька ДВС просить повідомити [PERSON] банківські реквізити на які необхідно перераховувати стягнуті кошти для задоволення вимог за рішенням суду. 28.03.2016 року головним державним виконавцем ДВС Вижницького РУЮ [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за №27087337 по виконавчому листі 2/21/11. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. З урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та відповідно до роз'яснення Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 6.2.- 97 р. "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 28 квітня 2011 року по 05 лютого 2016 року становить 198912,45 грн.. Крім того, відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що складає 173430,00 (сто сімдесят три тисячі чотириста тридцять гривень ), із наступного розрахунку: Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення, В нашому випадку сума заборгованості складає 173430,00 грн. Кількість днів прострочення складає: з 28 квітня 2011 року по 05 лютого 2016 року 1745 дні. Сума санкції =173430,00 х 3 х 1745 : 365 : 100 Сума санкції = 24874, 14 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. За таких обставин, стягненню підлягають сума індексу інфляції, яку просить стягнути позивач у позові у розмірі198912,45 грн. та три відсотки річних у розмірі 24874, 14 грн.. Що стосується вимог позивача про стягнення з відділу державної виконавчої служби Вижницького РУЮ грошових коштів, інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов»язання, то суд приходить до висновку, що відділ ДВС не є стороною правочину та не може нести відповідальність за ст.625 ЦК України. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу то суд приходить до висновку , що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. На підставі вимог ч 1 ст.89 ЦПК України, якщо відповідач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред»явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним витрат з відповідача. На підставі вимог ч. 1 ст.84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно з ч 2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Оскільки не надано жодного доказу про надання правової допомоги позивачу та акту виконаних робіт із зазначенням витраченого часу на надання адвокатських послуг , то вимога щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial