Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

17.12.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „ПІВНГЗК" /далі ПАТ/, згідно якого просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПІВНГЗК - 243 000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обгрунтування вказує, що з 04.02.1972 р. по 19.10.2012 р. він працював електромонтером диспетчеризації, машиністом бульдозера в Першотравневому кар'єрі на ПАТ. Тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів внаслідок недосконалості робочого місця призвів до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання. Згідно акту від 19.06.2014 р. йому встановлено наступні захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальної вібрацій, з помірно вираженим церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднані з полірадикулопатією L4-L5 справа, C5- C7 справа, з вираженим статико-динамічними порушеннями, м'язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст..), деформуючого артрозу колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром. Висновком МСЕК від 11.09.2014 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25 % безстроково. Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.06.2014 р. причиною професійного захворювання стало перевищення гранично - допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Виходячи з характеру захворювання, він відчуває постійний біль в шийному та поперековому відділах хребта, відчуває постійний біль в плечовому поясі і лівій руці, оніміння в руках і ногах, болі в колінних та ліктьових суглобах, не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по дому, відчуває загальну слабкість, швидку втому, йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, він швидко втомлюється, що порушує його нормальні життєві зв'язки, просить стягнути з ПАТ - 243 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні 23.01.2015р. підтвердив обставини викладені у позові, на задоволенні позову наполягає. Представник ПАТ за довіреністю Юфєрєва О.М. в судовому засіданні 23.01.2015р. проти позову заперечує, вказує, що позивач при прийнятті на роботу був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, за що отримував надбавки та користувався пільгами. ПАТ повідомляло державні органи про наявність шкідливих умов праці, але підприємству було надано дозвіл на проведення робіт, тому норми Закону ПАТ не порушувало. Крім того, позивачем не надано доказів завдання моральних страждань. Розмір моральної шкоди розраховано на підставі не діючих законодавчих норм, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 04.02.1972 р. по 19.10.2012 р. позивач працював електромонтером диспетчеризації, машиністом бульдозера на ПАТ, 19.10.2012 р. його було звільнено у зв'язку з виходом на пенсію, а.с.8-10. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.06.2014р., а.с.13-16, позивачу [PERSON] 18.06.2014 р. встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальної вібрацій, з помірно вираженим церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднані з полірадикулопатією L4-L5 справа, C5- C7 справа, з вираженим статико-динамічними порушеннями, м'язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.), деформуючого артрозу колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25 %, безстроково, згідно висновку МСЕК від 11.09.2014 р., а.с.17. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р. абзацу 4 статті 1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім того, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.06.2014р., а.с.13-16, встановлено хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальної вібрацій, з помірно вираженим церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднані з полірадикулопатією L4-L5 справа, C5- C7 справа, з вираженим статико-динамічними порушеннями, м'язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст..), деформуючого артрозу колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці машиніста бульдозера в кар'єрі та на відвалах за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна, коректований еквівалентний рівень в дБ: 121 при гранично допустимому до 116. Позивач безперервно працював 40 років, з них за професією протягом 27 років, з них 15 років у шкідливих умовах. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 11.09.2014 р. позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, постійних болях у шийному та поперековому відділах хребта, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.11-27, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 243 000 грн. завищеною. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, та при звільнені позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, слід стягнути з ПАТ на користь держави судові витрати в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial