Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі по тексту - позивач, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 102 931,90 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 2 997,17 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 90 657,02 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 900 грн. та штрафу у розмірі 5 377,71 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням штрафних санкцій. Ухвалою суду від 09 липня 2018 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. 14.02.2019 за результатами розгляду вказаної справи ухвалено заочне рішення. 20.01.2020 ухвалою суду вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 06.02.2020 від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява та відзив на первісну позовну заяву. У відзиві відповідачка зазначає, що вимоги позову не визнає в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Зокрема, відповідач посилається на те, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, на які позивач посилається, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вона не підписувала. Також відповідач просить застосувати строки позовної давності. 13.05.2020 ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву, відзив на первісну позовну заяву, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 19.05.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яка прийнята судом. 07.09.2020 ухвалою суду закрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" про захист прав споживача закрито, у зв`язку з відмовою від позову. 07.09.2020 ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості до розгляду по суті. 06.05.2021 представником відповідача подано до суду додаткові пояснення по справі з розрахунком повернутих позивачу грошових коштів, а також заява про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, які прийняті судом. 14.05.2021 позивачем подано відзив на додаткові пояснення, який прийнятий судом. 11.06.2021 позивачем подано клопотання про зменшення судових витрат, яке прийняте судом. 19.07.2021 представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за відсутності представника банку. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Як встановлено судом, 07.06.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір з [PERSON] , умовами якого сторонами визначено бажаний кредитний ліміт у розмірі 3000, 00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Із матеріалів справи, зокрема із банківської виписки, вбачається, що 07.06.2012 на підставі вищевказаного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 2600, 00 грн. До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 102 931,90 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 2 997,17 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 90 657,02 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 900 грн. та штрафу у розмірі 5 377,71 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника від 07.06.2012 не відображена процентна ставка за кредитом. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право на нарахування процентів, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.06.2012 б/н, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа N 6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, відсутні будь-які правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по відсоткам у розмірі 90 657,02 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 900 грн. та штрафу у розмірі 5 377,71 грн. Що стосується стягнення з відповідачки основної заборгованості у розмірі 2 997,17 грн., то слід зазначити наступне. 06.05.2021 відповідачкою подано до суду додаткові пояснення по справі, в яких серед іншого, з посиланням на банківські виписки, які наявні в матеріалах справи, здійснено розрахунок повернутих позивачу грошових коштів. Із вказаного розрахунку вбачається, що за період з 11.07.2012 по 13.02.2015 рахунок відповідачки було поповнено в цілому на 10 683, 79 грн. із яких 3 226,35 грн. банк списав з відповідачки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.06.2012. В свою чергу, судом досліджено наявні в матеріалах справи банківські виписки і встановлено, що позивач дійсно списав із рахунку відповідачки 3 226,35 грн. Вказана обставина позивачем не спростована. Таким чином, оскільки відповідачка повернула позивачу всю суму, яку фактично отримала за кредитним договором від 07.06.2012, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки основної заборгованості у розмірі 2 997,17 грн. Стосовно заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5). Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат". 06.05.2021 представником [PERSON] адвокатом Чередніченко М.М. направлено до суду заяву про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн. До вказаної заяви долучена копія договору про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020 та копія додаткової угоди від 17.01.2020 до вказаного договору. Відповідно до пункту 1.2. договору про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020 додаткові доручення на виконання дій за цим договором визначаються у відповідних додаткових угодах до нього, які є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з пунктом 2.1. договору про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020 ціна та порядок оплати за цим договором визначається у відповідних додаткових угодах до нього, які є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до пункту 1 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020 сторони визначили, що адвокат зобов`язується надати правову допомогу клієнту шляхом захисту інтересів клієнта в судовому процесі по справі № 753/8785/18 в суді першої інстанції за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до пункту 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020 вартість послуг адвоката з надання Клієнту правової допомоги в суді першої інстанції складає 30 000, 00 грн.. Зазначену в цьому пункті суму клієнт сплачує адвокату не пізніше п`яти днів з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції по суті спору, проте за ініціативою клієнта може бути сплачена раніше. На підтвердження виконання робіт за договором про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020, представником відповідача надано копію акту приймання-передачі наданих послуг за додатковою угодою в якому вказано, що підписанням цього акту приймання-передачі наданих послуг клієнт підтверджує, що йому були надані адвокатом послуги в повному обсязі та належним чином на загальну суму 30 000, 00 грн., яку клієнт сплатив адвокату 06.05.2021, що підтверджується підписами сторін на цьому акті приймання-передачі наданих послуг. Крім того, на підтвердження сплати грошових коштів за договором про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020, до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу додано копію квитанції за додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 17.01.2020, з якої вбачається факт сплати грошових коштів за договором про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020. Заява про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу містить також детальний опис робіт (наданих послуг), здійснених адвокатом за договором про надання правової допомоги № 17\\01\\2020\\1 від 17.01.2020. Таким чином, представником позивача подано всі необхідні документи на підтвердження витрат на правничу допомогу. 11.06.2021 позивачем подано клопотання про зменшення судових витрат, в яких міститься посилання щодо не співмірності витрат на правничу допомогу. Разом з цим до такого клопотання не надано жодних доказів на підтвердження не співмірності витрат на правничу допомогу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.04.2021 по справі № 488/1363/17 втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Проте, позивачем доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам надано не було. На підставі викладеного суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати є документально підтвердженими та співмірними зі складністю справи та значенням справи для відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved