Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

16 березня 2015 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про розірвання кредитних договорів. В позовній заяві посилався на те, що 03.02.2011 року між ним на відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого він отримав 11 500 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії карти лютий 2016 року. Також 28.02.2013 року між ним та відповідачем укладено договір №PLOKR118191853, відповідно якого отримав суму кредиту 6 094,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,12% на рік на суму залишку заборгованості. Посилається на те, що весною 2011 року помер його батько [PERSON], і він змушений був більшу частину кредитних коштів потратити на організацію поховання. Також вказує на скрутне матеріальне становище у зв"язку з відсутністю роботи. Дані обставини стали підставою для звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" з позовом до суду про стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами. Однак, при зверненні до суду банком не ставилися вимоги про розірвання вищевказаних кредитних договорів. 31.01.2015 року він звернувся до відповідача з пропозицією розірвати з ним вищевказані кредитні договори, однак отримав відмову. Враховуючи, що на момент укладення кредитних договорів він розраховував не тільки на свою заробітну плату, а й на пенсію свого батька, який проживав з ним на той час, тому вважає, що змінилися істотно обставини, які сторони не могли передбачити при укладенні договорів. Просив суд розірвати кредитний договір б/н від 03 лютого 2011 року, укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк". Розірвати кредитний договір №PLOKR118191853 від 28 лютого 2013 року, укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк". Позивач в судове засідання не з"явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з"вилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.02.2011 року між ним на відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого він отримав 11 500 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 28.02.2013 року між ним та відповідачем укладено договір №PLOKR118191853, відповідно якого отримав суму кредиту 6 094,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,12% на рік на суму залишку заборгованості. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.09.2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договорм №PLOKR118191853 від 28 лютого 2013 року у розмірі 7 637 грн. 04 коп. та судові витрати. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.08..2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договорм б/н від 03.02.2011 року в сумі 16 559 грн. 77 коп. та судові витрати. Відповідно до ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно вимог ст. 651 ЦК України договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов"язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до пункту 15 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов"язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Відповідно до ст.10,11, 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.58, ст.59, ст.60 ЦПК України позивач у справі повинен довести належними і допустимими доказам наявність тих обставин, на які він посилається як на підставу заявлених вимог. Позивачем не надано суду жодного доказу наявності умов, встановлених ч.4 ст. 652 ЦК України, які слугували б підставою для розірвання кредитних договорів. Крім того, як роз'яснено у п.17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 р., зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Враховуючи викладене, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд не вбачає підстав для розірвання кредитних договорів, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Outcome: dismissed