Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду в межах Закону України "Про захист прав спожівачів" з вимогами зобов"язати ТОВ "Спорт-Фокс" здійснювати її обслуговування українською мовою, привести у відповідність до мовного законодавства усі вивіски, оголошення, у тому числі попередження щодо безпеки, що розташовані у закладі з надання послуг, а також просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Позов обгрунтовує обставинами укладення між нею та відповідачем 15.06.2015 р. договору з надання спортивно-оздоровчих послуг, неналежним їх виконанням зі сторони відповідача, який порушив вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" (ч.1 ст.15, ст.17), Закону України "Про засади державної мовної політики"(ч.1 ст.5, ч.2,3 ст.8, ч.2 ст.18), Закону України "Про підприємніцтво" (ст.10), які полягають у наданні послуг не державною мовою, зокрема у спілкуванні з нею на російській мові, а також розміщенням оголошень, попереджень на іноземній (російській) мові. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представники відповідача позовні вимоги не визнають та просять відмовити в задоволенні вимог позивача за їх безпідставності. Суд, заслухавши позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши докази на які посилаються сторони, прийшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до с.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 905 ЦК України, строк надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.п.7, 17, 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Судом встановлено, що 15.06.2015 р. між ТОВ "Спорт-Фокс" та [PERSON] був укладений договір № 3351 про надання спортивно-оздоровчих послуг строком на 12 місяців. Тобто 15.06.2016 р. строк дії договору про надання послуг закінчився. Таким чином, на час подачі позову та розгляду справи між сторонами не існувало цивільно-правових відносин, виходячи з чого задоволення вимог про подальше надання послуг у тій якості на якій наполягає позивач, є неможливим. Суд наголошує, що у даному випадку не є суттєвою сама підстава на яку посилається позивач в обгрунтування неналежного виконання відповідачем договору. Можливість відшкодування моральної шкоди у правовідносинах, у яких строк закінчився вірогідна, за її доведеності, лише у випадку завдання шкоди, що виникла внаслідок недоліків продукції (п.5 ст.1 Закону Україні "Про захист прав споживачів"). А оскільки моральна шкода позивача не пов"язана зі шкодою завданою недоліком продукції, правові підстави для її відшкодування, відсутні.

Outcome: dismissed