Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач у квітні 2018 р. звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те,що 07.12.2016 року в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею26,70 кв.м. житловою площею 26,70 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 22.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 3015. Згідно зазначеного договору, укладеного для забезпечення виконання зобов`язань відповідачки [PERSON] перед Банком за Кредитним договором №DNTFLOK06629 від 26.05.2015 року, в іпотеку передано квартиру номер [ADDRESS] , предмет іпотеки належав Іпотекодавцям в рівних частках на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Степаненко В.Д.21 грудня2006 року за реєстраційним № 2273, та зареєстроване право власності та записане Київським міським бюро технічної інвентиризації та реєстрацї прав власності у реєстрову книгу № д 1180-72 за реєстровим №524 від 09 січня 2007року. 23 червня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва по справі № 759\\952\\14-ц було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ухвалено рішення про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором№DNTFLOK06629 від 25.07.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON] на нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] . 19 квітня 2016 року Апеляційним судом м. Києва ухвалено рішення, яким скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва та ухвалено нове рішення, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KIA0GA00000042 від 25.07.2007 року у розмірі 250353,42 доларів США ,звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що право власності відповідачки на квартиру [ADDRESS] ,припинилося в результаті звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника, відповідно до п. 8 ч.1 ст. 346 ЦК України. Таким чином, право відповідачки на користування квартирою, як складової права власності, припинилося одночасно з припиненням права власності на неї, а Банк набувши право власності на предмет іпотеки набув всіх прав і обов`язків власника, передбачених чинним законодавством. Далі позивач зазначає, що 07.12.2016 року Банком була направлена вимога про добровільне виселення, згідно якої відповідачка мала звільнити квартиру в добровільному порядку протягом 30 днів з дня отримання позасудової вимоги, проте даними вимогами не була виконана. Позивач зазначає, що відповідно витягу із реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 22.03.2019 року в квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] , відповідач по справі . Представник позивача зазначає, що Банк використав усі законні засоби для добровільного врегулювання спору, проте відповідачка не реагує на такі дії та продовжує порушувати право власності позивача. У зв`язку з чим позивач просить суд виселити без надання іншого житла відповідачку з квартири [ADDRESS] та стягнути судовий збір. Ухвалою суду від 08.06.2018 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 29.10.8 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. 13.11.2019 р. підготовче засідання завершено та розгляд справи призначено по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі (ас.83 ). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача. В призначені судові засідання відповідачка неодноразово не з"являлася про час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином(а.с.33,41, 45). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проте, конверти із судовими повістками поверталися без вручення адресату - відповідачці по справі з відміткою за закінченням терміну зберігання. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду із вказаним позовом зазначив адресу проживання відповідачів: [ADDRESS] за якою суд здійснював виклик відповідачки в призначені судом судові засідання. Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою кабінету міністрів від 05 березня 2009 року №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня надходження. Строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, якому адресоване поштове відправлення, вжити заходів для його отримання та ознайомлення з ним протягом цього строку. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України у справі №6-3082цс16. Отже, неотримання відповідачкою судових викликів за місцем їх проживання, слід розцінювати як належне повідомлення відповідачки про проведення судових засідань. У зв`язку з чим суд вважає , що відповідачка належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останньою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 23 червня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва по справі № 759\\952\\14-ц було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ухвалено рішення про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором№DNTFLOK06629 від 25.07.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON] на нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] . 19 квітня 2016 року Апеляційним судом м. Києва ухвалено рішення, яким скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва та ухвалено нове рішення, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KIA0GA00000042 від 25.07.2007 року у розмірі 250353,42 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . В касаційному порядку дане рішення не оскаржувалося, тому є чинним. Встановлено, що відповідно витягу із реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 22.03.2019 року в квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] , відповідач по справі . Встановлено, що 07.12.2016 року представником Банку відповідачці була направлена претензія , щодо добровільного звільнення спірної квартири. Проте , відповідачка в добровільному порядку, вимоги не виконала. Судом встановлено, що від п. 8 ч.1 ст. 346 ЦПК України, право відповідачки на спірну квартиру припинено, при цьому позивач таке право набув. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, зазначене вище положення Житлового закону установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.. Враховуючи вищевикладене у сукупності досліджених матеріалів справи та наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги щодо примусового виселення відповідачів з займаного житлового приміщення, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст.ст. 319, 526 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України та

Outcome: partial