Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом , [PERSON] посилається на ті обставини, що працював гірником 3-го розряду дільниці № 4 ш. «Гвардійська» ПАТ « Криворізький залізорудний комбінат» . 01.11.2014 року при виконанні змінного наряду з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму. За результатами розслідування був складений акт № 48а-23 від 10.12.2014 року за формою Н-1 та акт за формою Н-5 від 10.12.2014 року , тобто комісія визнала, що нещасний випадок , який з ним стався, пов»язаний з виробництвом. Згідно довідки Жовтневої МСЕК серії 12ААА № 005214 йому було встановлено 5% втрати професійної працездатності. Позивач вважає, що на підставі ст.34 ЗУ « Про обов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків і професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» він иає право на отримання одноразової страхової виплати , яка складає 56895 грн.93 коп. За його зверненням Відділенням виконавчої дирекції Фонду в м.Кривому Розі були винесені 07.05.2015 року : Постанова № 0407/22622/22622.1/4 , якою йому була призначена одноразова допомога в сумі 983.53 грн. та Постанова № 0407/22622/22622.1/5 про призначення щомісячних страхових виплат в розмірі 98.05 грн. Дії посадових осіб Фонду щодо винесення вищеназваних постанов він вважає незаконними, здійсненими у порушення його прав, які визначаються та охороняються ст.ст. 3, 22, 24, 25, 27, 28, 29, 40, 51, 52, 55-63 Конституції України. Внаслідок прийнятих Фондом постанов, були значно зменшені суми належних йому до виплати одноразової та щомісячних страхових виплат, оскільки при прийнятті цих постанов Фонд керувався антиконституційними законами та ст. 44 Закону України « Про обов»язкове державне соціальне страхування», яка на момент прийняття рішень ще не набрала чинності, а отже йому заподіяна матеріальна шкода. Позивач просить визнати незаконними та скасувати постанови ВВД ФССНВВ від 07.05.2015 р. № 0407/22622/22622.1/4 та № 0407/22622/22622.1/5 , а також стягнути з відповідача недоплату по щомісячним страховим виплатам в сумі 79 грн.72 коп. та недоплату по одноразовій допомозі в сумі 55912 грн.50 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що з 02.02.2015 року набрав чинності ЗУ « Про внесення змін до розділу «Прикінцеві положення» ЗУ « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» , яким обмежуються конституційні права громадян в частині зниження граничної суми заробітної плати ( доходу), з якої справляються соціальні внески до Фонду. Діючий з 01.01.2015 року ЗУ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо реформування загальнообов»язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» в частині зниження у 4,3 рази розміру максимальної одноразової страхової виплати , порівняно з ЗУ « Про обов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків і професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» також є антиконституційний. Керівництво ВВД ФССНВВ в місті [PERSON], а саме директор [PERSON], своїм підписом затвердив Постанову № 0407/22622/22622.1/4 від 07.05.2015 р. та Постанову № 0407/22622/22622.1/5 від 07.05.2015 року про призначення [PERSON] одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат , в якій посилався на ст.42 ЗУ України« Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», на підставі якої проведений розрахунок і визначений розмір одноразової страхової допомоги . Між тим , на відміну від самого Закону, який набрав чинності з 01.01.2015 року , ст.44 , яка передбачає розгляд питань про страхові виплати, вступає в законну силу тільки з 01.07.2015 року згідно до вимог « Прикінцевих положень». Таким чином, зазначені постанови є незаконними , оскільки прийняті передчасно на підставі правової норми, яка на час винесення цих постанов ще не діяла. Він вважає, що внаслідок незаконно винесених постанов були суттєво обмежені права позивача, який недоотримав належні йому виплати у зв»язку із травмою, отриманою на виробництві, тобто йому заподіяна матеріальна шкода. Просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову, посилаючись на ті обставини, що у своїй діяльності ВВД ФССНВВ керується , в першу чергу, Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-УІІІ « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», Законом України від 14.10.1992 року № 2694-ХІІ) « Про охорону праці» ( в редакції від 21.11.2002 року), іншими законодавчими та нормативно- правовими актами у тій їх частині, що не суперечить Закону № 77-УІІІ. Закон України № 77-УІІІ (надалі Закон) набрав чинності з 01.01.2015 року і Фонд не має права користуватись нормами Закону , який діяв раніше, але на час звернення позивача припинив свою дію. Ст. 44 цього Закону дійсно набирає чинності з 01.07.2015 року , але вона стосується процедурних питань при розгляді справ про призначення страхових виплат і ніяким чином не впливає на визначення видів та розміру страхових виплат. Вважає, що позивач не довів факт порушення його прав з боку відповідача . Просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи ПАТ « КЗРК» до суду не з»явився , подав письмову заяву в якій просив розглядати справу за їх відсутності та прийняти законне рішення на розсуд суду. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази , суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював гірником 3-го розряду дільниці № 4 ш. «Гвардійська» ПАТ « Криворізький залізорудний комбінат» , що підтверджується записами у його трудовій книжці АХ № 718145 ( а.с.6-7). 01.11.2014 року при виконанні змінного наряду з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму. За результатами розслідування був складений акт № 48а-23 від 10.12.2014 року за формою Н-1 та акт за формою Н-5 від 10.12.2014 року ( а.с.8-12). Згідно довідки Жовтневої МСЕК серії 12ААА № 005214 [PERSON] було встановлено 5% втрати професійної працездатності ( а.с.13). Зазначені обставини не спростовуються відповідачем. Згідно пояснень представника відповідача, [PERSON] звернувся до відділення Фонду із заявою про призначення страхових виплат, відповідно до якої Відділенням виконавчої дирекції Фонду в м.Кривому Розі були винесені 07.05.2015 року Постанова № 0407/22622/22622.1/4 , якою позивачу була призначена одноразова допомога в сумі 983.53 грн. ( а.с.19) та Постанова № 0407/22622/22622.1/5 про призначення щомісячних страхових виплат в розмірі 98.05 грн.( а.с.18). Позивач не погоджується із розміром вищеназваних виплат, вважає, що діючий з 01.01.2015 року Закони України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо реформування загальнообов»язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» та діючий з 02.02.2015 року « Про внесення змін до розділу «Прикінцеві положення» ЗУ « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» обмежують конституційні права громадян і є антиконституційними. Між тим , суд не може прийняти до уваги зазначені твердження, оскільки не наділений повноваженнями в рамках даного процесу вирішувати питання щодо відповідності чи невідповідності Законів України Конституції України. Відповідно до п.1 ст.13 Закону України « Про Конституційний Суд України» питання конституційності законів та інших правових актів ВР України, актів Президента України, актів КМУ, правових актів ВР АРК відноситься до повноважень Конституційного Суду України. Як убачається із наданих сторонами суду доказів , [PERSON] звернувся до ВВД ФССНВВ у місті [PERSON] під час коли діяв Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» від 29.12.2014 року № 77-УІІІ, на підставі ст. 36 якого він мав право на отримання одноразової страхової виплати та щомісячних страхових виплат у зв»язку із ушкодженням здоров»я. Ст. 42 вищеназваного Закону визначаються види та розмір страхових виплат та інших витрат у разі настання страхового випадку, п.2 якого передбачено, що : « У разі стійкої втрати професійної працездатності , встановленої МСЕК, Фонд проводить одноразову страхову виплату потерпілому, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату». За нормами даного Закону та інших діючих на час звернення законів та нормативно- правових актів відповідачем були прийняті 07.05.2015 року оскаржувані постанови про призначення страхових виплат. Позивач вважає, що вказані постанови були прийняті передчасно на підставі норм ст.44 Закону, яка набирає чинності з 01.07.2015 р. Із змісту даної статті убачається , що її нормами регулюється розгляд справ про страхові виплати, в ній вказано, що Фонд розглядає справу на підставі заяви потерпілого та за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідне рішення, яке оформлюється постановою, а також визначено право Фонду на затримання страхових виплат за наявності певних підстав. Таким чином, нормами ст.44 Закону визначаються процедурні питання при розгляді заяв потерпілих або заінтересованих осіб. Крім того, у здійсненні своєї діяльності Фонд керується Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 27 квітня 2007 року № 24. Так, п. 1.2 Порядку у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право відповідні виплати. Згідно з п. 1.4. Порядку робочі органи виконавчої дирекції Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, перелік яких визначений у пунктах 6.1, 6.2, 6.3, 6.4, цього Порядку, і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа. Зазначену правову позицію було закріплено п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992року, якою визначено що, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому або особам, які мають на це право , страхові виплати, передбачені ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999року "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності". Право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Висновком МСЕК серія 12 АААЗ 005214 від 04.03.2015р. [PERSON] було вперше встановлено 5% втрати працездатності. Позивач в своїй позовній заяві обґрунтовуючи вимоги до Відділення Фонду посилається на норми Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 - XIV " Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Але, як зазначалось судом, з 01.01.2015року у відповідності з внесеними змінами, щодо реформування загальнообов*язкового соціального страхування, вступив в дію Закон України від 28 грудня 2014 року № 77 - VIII " Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування". Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.02.199 № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України. Відповідно до п.8, 9 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» від 28.12.2014 р. № 77-УІІІ вказано, що до приведення законодавства України у відповідність із цим законом, закони та інші нормативно- правові акти застосовуються в частині, що не суперечить даному Закону, нормативно-правові та розпорядчі акти ФССНВВ діють до затвердження відповідних рішень Фондом. Таким чином , суд вважає, що позивач на підставі ст. 60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами обставини, зазначені у його позові, у зв»язку з чим заявлені ним позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від судового збору, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed