Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором б/н від 14 липня 2011 року в розмірі 23535,11 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 3700,75 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 15487,45 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі - 2750,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1096,91 грн., свою вимогу обґрунтовує тим, що 14 липня 2011 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ "Приватбанк" ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", згідно якої отримав кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк" складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 31 листопада 2015 року має заборгованість за Кредитним договором б/н від 14 липня 2011 року в сумі - 23535,11 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 3700,75 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 15487,45 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі - 2750,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1096,91 грн., яку позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача [PERSON], а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору, що є предметом позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував, подав письмові заперечення, які приєднанні до матеріалів справи, мотивуючи тим, що позивачем не надано доказів отримання грошових коштів відповідачем, розрахунок позивача ґрунтується на його власних припущеннях та не підтверджений первинними документами у відповідності до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», під час розгляду справи, за клопотанням відповідача, суд витребував у позивача оригінал Кредитного договору №б/н від 14 липня 2011 року, на якій позивач посилається, як доказ обґрунтування заявлених позовних вимог, тобто виникнення між сторонами цивільно-правових відносин, однак вимога суду залишена без виконання з боку позивача, тому у справі відсутні належні докази, які мали підвередити укладання кредитного договору та його виконання з боку позивача в частині надання позичальнику грошових коштів. Також, відповідач вважає, що позивач звернувся з цим позовом до суду з порушення як загального строку позовної давності, так і сплину строки пред'явлення вимог про стягнення неустойки, штрафу та пені, що є безумовною підставою для відмови у задоволені позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14 липня 2011 року [PERSON] складена та підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Приватбанк", де зазначено, що відповідач виявляє бажання оформити на своє ім'я платіжну картку, та підтверджує, що ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом [PERSON] підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк "Приватбанк». (а.с. 5) Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" посилається на порушення відповідачем [PERSON], протягом дії кредитного договору, зобов'язань щодо проведення щомісячної оплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у відповідності до графіку платежів, у зв'язку з чим станом на 31 листопада 2015 року має заборгованість за Кредитним договором б/н від 14 липня 2011 року в сумі - 23535,11 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 3700,75 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 15487,45 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі - 2750,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1096,91 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1096,91 грн. Як убачається з матеріалів справи, позивач, як доказ укладення з відповідачем [PERSON] кредитного договору, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк", за змістом яких, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, вказані в Анкеті-Заяві та в Пам'ятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом, та таким чином Клієнт надає свою згоду, що заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає укладений Догорів про надання банківських послуг. Позивач вказує на те, що при зміні кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Крім того, вважає, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додані до позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Виходячи зі змісту поданого Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" позову, останній вказує на те, що Заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п. 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р., банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Як передбачено п. 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Як убачається з інформації яка міститься в Анкеті-Заяві [PERSON], при її підписанні та погодженні, висловив бажання оформити на своє ім'я кредит, шляхом проставляння відповідних відміток в Заяві. Виходячи з п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, встановлено, що підписання Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Верховний Суд України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зважаючи на те, що Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлюють розміри винагороди за послуги банку, відповідно до типу картки, який узгоджений в Пам'ятці клієнта чи Заяві, таким чином Умови та Правила надання банківських послуг не є належним доказом узгодження сторонами типу картки, підтвердженням видачі картки клієнту та встановлення відповідного кредитного ліміту. Крім того, позивачем Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" не доведено, що долучені до позову Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку дійсно являються складовою частиною укладеного 14 липня 2011 року між сторонами договору у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та враховуючи, що останні не містять відомостей щодо часу їх затвердження, строку дії, та не містять підпису позичальника [PERSON], в свою чергу позивачем не доведено, що під час підписання Анкети-Заяви позичальник [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також, Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підписана клієнтом [PERSON] не може вважатись договором, в розумінні положень ст. 626 Цивільного кодексу України, оскільки не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, відомостей про зобов'язання банку надати грошові кошти (кредит), розміри кредиту та умови кредитування, зобов'язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти. Зміст зазначеної Анкети-Заяви зводиться до того, що клієнт [PERSON] лише висловив бажання на отримання кредиту, що не може вважатись обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору. Відповідно до ч. 1,2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до чинного процесуального законодавства висновок експерта є доказом у цивільній справі. Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчиненя процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Під час розгляду цивільної справи, за клопотанням відповідача, судом винесено ухвалу від 10 березня 2016 року про забезпечення доказів, а саме: надати суду для огляду в судовому засіданні оригінали наступних документів: кредитний договір №б/н від 14 липня 2011 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» по Договору SAMDN50000047608031,ИНН [NUMBER], [PERSON]», однак вимога суду залишена без належного реагування з боку представників позивача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Разом з тим, у п. 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, викладена у рішеннях прийнятих за результати розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, а саме, у постанові ВСУ від 7 жовтня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-1295цс15. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Враховуючи, що в межах даного спору судом не встановлено обставин, які мали підтвердити виникнення між сторонами цивільно-правових відносин, пов'язаних з укладанням та виконанням умов кредитного договору, що свідчить про відсутність підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності з виконання договірних зобов'язань, за відсутності укладеного кредитного договору, тому відсутні підстави для застосування до склавшихся відносин строків позовної давності. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13) З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed