Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У липні 2019 акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 серпня 2012 року між АТ КБ "ПриватБанк» та [PERSON] генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до умов якої банком надано позичальнику [PERSON] кредит у сумі 9353,21 грн на строк 06 місяців з 31 серпня 2012 року по 28 лютого 2013 року. Процентна ставка за кредитом становила 0,01% на рік. Проте позичальник за час дії генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н не дотримувався його умов, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 24 червня 2019 року загальна сума заборгованості [PERSON] становила 33765,98 грн, у тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 9363,49 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 6,46 грн, комісія та пеня у сумі 20955,23 грн, штраф за порушення строків виконання зобов`язань за договором у сумі 3440,80 грн. АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н у сумі 33765,98 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві АТ КБ "ПриватБанк" просило суд розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з"явилася, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відзиву на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 31 серпня 2012 року між АТ КБ "ПриватБанк» та [PERSON] генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до умов якої банком надано позичальнику [PERSON] кредит у сумі 9353,21 грн на строк 06 місяців з 31 серпня 2012 року по 28 лютого 2013 року. Процентна ставка за кредитом становила 0,01% на рік. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячного платежу у сумі 1558,57 грн з 1 по 25 число кожного місяця. На підтвердження факту укладення згаданої угоди банком надано засвідчену її копію. Натомість відповідачем не спростовано з посиланням на належні, допустимі та достовірні докази обставини укладення генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н. У генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н зазначено, відповідач згодний що ця угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком кредитний договір. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Наданим позивачем на підтвердження позовних вимог Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (31 серпня 2012 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (09 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тарифи суду надані не були. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Однак суд звертає увагу на те, що підписана сторонами генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н містить усі істотні умови кредитного договору, зокрема умови про предмет, ціну та строк її дії. Так у зазначеній угоді сторони погодили суму кредиту (9353,24 грн), розмір процентів за користування ним строк кредитування (06 місяців - з 31 серпня 2012 року по 28 лютого 2013 року), умови та строки погашення кредиту, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Тобто сама по собі генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року є кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ "ПриватБанк" відповідачеві [PERSON] , що підтверджується випискою по рахунку позичальника. Доказів на спростування факту отримання кредитних коштів у сумі 9353,24 грн відповідачем не надано. У свою чергу [PERSON] систематично не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у розмірі 9363,49 грн, зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 6,46 грн. Наведені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором, випискою по особовому рахунку позичальника. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] зобов`язувася повернути кредит та сплатити проценти у термін до 28 лютого 2013 року, проте взяте на себе зобов`язання не виконала. Суд зазначає, що відповідно до п. 2.1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н сплата кредиту та процентів за користування ним здійснюється позичальником щомісячно до 25 числа кожного місяця. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Оскільки за умовами генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до 28 лютого 2013 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Зважаючи на те, що у ході розгляду справи відповідач та його представник заяв про застосування позовної давності не подавали, суд позбавлений можливості застосувати у справі позовну давність для стягнення заборгованості за кожним щомісячних платежів. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з п. 2.2 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує штраф у сумі 3440,80 грн. Законом встановлено скорочену позовну давність до вимог про стягнення неустойки - 1 рік (п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України). Банком заявлено вимогу про стягнення штрафу за порушення строків виконання зобов`язань за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н поза межами позовної давності, проте суд не може її застосувати, позаяк відповідач не подав відповідної заяви. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н у сумі 12810,75 грн, у тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 9363,49 грн, проценти за користування кредитом у сумі 6,46 грн, штраф за порушення строків виконання зобов`язань за договором у сумі 3440,80 грн. Комісія у сумі 20955,23 грн стягненню з відповідача не підлягає, оскільки положеннями генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 серпня 2012 року б/н не передбачено обов`язку позичальника сплачувати будь-які комісії. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк". Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 728,82 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 610, 612, 625, 626-628, 634, 639, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial