Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 18.09.2015 року звернувся [PERSON] із позовом до ПП [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів в порядку захисту прав споживача. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29.04.2015 року між [PERSON] та відповідачем ПП [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу фасадних декоративно-облицювальних плит, накладних елементів декоративного оздоблення (обробки) фасаду будинку, а також інших товарів. Пунктом 1.1. Договору передбачено, що продавець зобов'язується поставити покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. Пунктом 1.2 Договору визначено, що асортимент, кількість та ціна на товар вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору. Загальна вартість товару становить 4970 доларів США. Передплата становила 3500 доларів США. Згідно умов договору продавець зобов'язався протягом 30 робочих днів з моменту отримання передплати, яка отримана в день підписання договору 29.04.2015 року поставити вказаний товар. Таким чином строк поставки був визначений сторонами до 16.06.2016 року включно. В червні відповідач надіслав позивачу лист, яким підтвердив намір поставити товар, та вказав при цьому на проблеми на його виробництві, до теперішнього часу жодної одиниці товару поставлено не було. Прострочення поставки товару з 16.06.2015 року по день подачі позову становить 93 дні. Пунктом 4.3.Договору визначено, що продавець у разі порушення п. 2.1. Договору (строки поставки товару) сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленого товару за кожен день прострочення. На підставі цього позивачем нарахована пеня у розмірі 7246,41 грн., яку він просить стягнути на його користь. В зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, що є істотним порушенням договору однією із сторін, тому позивач, як друга сторона вимагає відшкодування збитків, що становлять суму сплачену на користь відповідача коштів, в якості авансу у розмірі 3500 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день сплати становило 77918,42 грн. та просить розірвати укладений договір. Також [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану внаслідок невиконання умов договору, у розмірі 6000 гривень. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, про що надав до суду відповідну заяву, згідно якої просив стягнути суму авансу сплачену за договором у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, розглянути справу за його відсутності, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ПП [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.04.2015 року [PERSON], як покупець уклав з ПП [PERSON], як постачальником Договір поставки №29.04.15, предметом якого згідно п.1.1 визначено, що постачальник зобов'язується поставити покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити товар: фасадні декоративно-рельєфні облицювальні плити; накладні елементи декоративного оздоблення фасаду будівлі; супутні товари. Відповідно до вимог п. п. 3, 22 ст. Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Укладаючи договір 29 квітня 2015 року, Приватний підприємець [PERSON], як суб'єкт господарювання, взяв на себе зобов'язання по виконанню робіт по виготовленню фасадних декоративно-рельєфних облицювальних плит; накладних елементів декоративного оздоблення фасаду будівлі; супутні товари та їх доставки, а [PERSON], як фізична особа, виступив замовником таких робіт та послуг. Таким чином, між сторонами у справі на підставі договору виникли правовідносини між споживачем та продавцем (виконавцем). Позивач звернувся до суду за захистом свого права, як споживача послуг по виготовленню та поставленню продукції. Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ "Про захист прав споживачів" законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону "Про захист прав споживачів". Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1.3 Договору загальна сума договору складає 4970 $ (доларів США). За п. 2.1 умов Договору встановлено, що постачальник зобов'язується передати покупцю у власність товар, передбачений цим договором, на протязі 30 робочих днів з моменту внесення покупцем передплати за товар. Пунктом 3.1 даного договору передбачено, що покупець здійснює передплату за товар у розмірі 70% від суми цього договору, що складає 3500 $ (доларів США). Судом з пояснень позивача та умов спірного договору встановлено, що на виконання п. 3.1 Договору позивач 29.04.2015 року сплатив відповідачу обумовлену договором суму авансу, докази, що спростовують вказане, суду не надані. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Статтею 10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Частиною 1 цієї статті вказано, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків. При таких обставинах, суд вважає, що вимоги позивача в частині розірвання Договору поставки №29.04.15 від 29.04.2015 року, укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON], є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом. Відповідно до ст. 693 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. З урахуванням наведеного наявні підстави для стягнення збитків у вигляді повернення отриманих відповідачем за договором коштів, з підстав цього підлягає стягненню з відповідача ПП [PERSON] на користь позивача сума сплаченої попередньої оплати у розмірі 3500 (три тисячі п'ятсот) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (100$=2391,3грн.) на дату постановлення рішення складає 3500х23,913=83695 (вісімдесят три тисячі шістсот дев'яносто п'ять) гривень 50 копійок. Пунктом 4.3. Договору встановлено, що в разі порушення п.2.1. цього Договору постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки товару. З урахування умов укладеного між сторонами договору підлягає стягненню з відповідача пеня за період прострочення: з 16.06.2015 року по 18.09.2015 року тобто за - 93 дні, що нарахована позивачем у розмірі 7246 гривень 41 копійка. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням ПП [PERSON] зобов'язань за спірним договором, суд виходить з того, що правовідносини сторін за цим договором є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України). Положення спірного договору не передбачають відповідальність у вигляді стягнення моральної шкоди, а зазначена вимога не кореспондує положенням ст. 23 ЦК України. Системний аналіз статей 23, 625, 1050, 1167 ЦК України свідчить про те, що порушення договірного зобов'язання не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки законодавством передбачений спеціальний порядок відповідальності та порядок відшкодування збитків за порушення договірних зобов'язань. У зв'язку із цим, позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, і не підлягають задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі цього судовий збір у розмірі 911 грн. 30 коп. сплачений позивачем, згідно квитанції від 14.09.2015 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial