Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У березні 2014 року позивач - ТОВ «Вердикт Фінанс» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки: Chevrolet; модель: Aveo; рік випуску - 2007, д.н.з.: [NUMBER] шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення позивачем від імені відповідача договору купівлі продажу заставленого майна із іншою особою - покупцем; просив суд надати йому/ визнати за ним право підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу заставленого майна під час його укладення із іншою особою - покупцем, витребувати у відповідача автомобіль, комплект ключів від нього, право встановлювальні документи та номерний знак, а також про передати вказані об'єкти у володіння позивача; просив суд надати йому права (повноваження) вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для знаття заставленого майна з обліку за місцем звернення у одному з центрів надання послуг, пов'язаних із використанням транспортних засобів, у тому числі, повноваження по підписанню усіх документів, необхідних для цього. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі договору факторингу ТОВ «Кредекс Фінанс» ПАТ «УкрСиббанк» відступило належне йому право вимоги за забезпеченим заставою кредитним договором, який раніше укладався між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк». Внаслідок укладення іншого договору факторингу між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс», ТОВ «Вердикт Фінанс» є кінцевим кредитором по відношенню до відповідача [PERSON], яка не виконала покладені на неї зобов'язання з повернення кредиту за вказаним кредитним договором, за яким утворилась заборгованість у загальній сумі 311 476, 36 грн., яка може бути погашена шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відповідач [PERSON], в особі її представника за договором - адвоката Пасічник К.М. проти задоволення позовних вимог заперечила повністю. Свої заперечення мотивувала тим, що строк позовної давності для звернення позивача ТОВ «Вердикт Фінанс» до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет застави на момент пред'явлення позову сплинув, у зв'язку з чим подала суду відповідну заяву. По суті викладених позивачем обставин і вимог про витребування у неї автомобіля заперечувала у зв'язку з тим, що автомобіль нею було передано ПАТ «УкрСиббанк» ще у 2008 році, разом із комплектуючими, з того часу автомобіль не знаходиться у її користуванні та володінні. Вказана справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.15 рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу передано на новий розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва. Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Ухвалою суду від 04.08.2015р. на виконання вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ, судом залучено до участі у справі, у якості третьою особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ПАТ «УкрСиббанк». Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні підтвердив факт передачі відповідачем заставленого автомобіля, заявив про передачу банком спірного автомобіля у жовтні 2014 року від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кредекс Фінанс» і додатково зазначав, що подальша юридична доля автомобіля йому не відома. Справу представник ПАТ «УкрСиббанк» просив надалі розглядати без його участі. У зв'язку з поданими третьою особою ПАТ «УкрСиббанк» поясненнями і документами, ухвалою суду від 24.09.2015р. до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено і ТОВ «Кредекс Фінанс», у якого станом на час розгляду даної справи, знаходиться спірний автомобіль. Представник третьої особи ТРВ «Кредекс Фінанс» до суду не з'явився, будь-яких пояснень по суті заявлених вимог не направив. До початку розгляду справи судом по суті від представника позивача надійшла заява розглядати справу без його участі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] свої заперечення проти позову та заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави підтримала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 27.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11177002000. Відповідно до умов вказаного договору позичальник [PERSON] отримала від банку кредитні кошти в сумі 21 029,00 доларів США, із цільовим призначення - на придбання автомобіля, та строком повернення кредиту до 27.06.2014 року. За користування кредитними коштами процентна ставка визначена у розмірі 12,5% річних. Згідно п.2.1 вказаного договору у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за цим договором позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне майно, а саме - транспортний засіб: Марка: Chevrolet; Модель: Aveo; Рік випуску: 2007; Державний номер: [NUMBER]. Даний автомобіль належить позичальнику на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу №2009/05 від 22.06.2007 року. Згідно договору застави вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 118 000,00 грн. 24.12.2008 року відповідач [PERSON] зверталася до ПАТ "УкрСиббанк" з заявою про неможливість подальшого виконання нею зобов'язань за кредитним договором та надання згоди на реалізацію автомобіля. Отримавши вказану заяву, ПАТ "УкрСиббанк" прийняв від [PERSON] автомобіль, номерний знак, ключі від автомобіля та документи на автомобіль на відповідальне зберігання, що зафіксовано в акті приймання-передачі від 24.12.2008 року. На виконання вимог законодавства назва банку АКІБ "УкрСиббанк" змінена в 2009 році на ПАТ "УкрСиббанк". 15.05.2011 року заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі №2-216/1011 з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто достроково невиплачену заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 16.04.10, у загальному розмірі 23 319, 44 дол. США, що за курсом НБУ, станом на 16.04.10, становить 184 825, 20 грн., з яких: 17 724, 41 дол. США, що еквівалентно 140 480, 13 грн. - заборгованість по «тілу» кредиту; 4 205, 02 дол. США, що еквівалентно 34 913, 31 грн. - заборгованість по %; 498, 56 дол. США, що еквівалентно 3 951, 44 грн. - пеня за прострочення сплати %; 691, 45 дол. США, що еквівалентно 5 480, 32 грн. - пеня за прострочення повернення кредиту. 20.04.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ Кредекс Фінанс" укладено договір Факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк" відступив на користь ТОВ Кредекс Фінанс" своє право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11177002000 від 27.06.2007 року. На підтвердження чого надано копію договору факторингу та виписку з реєстру боржників. Між ТОВ Кредекс Фінанс" та ТОВ "Вердикт Фінанс" 20.04.2012 року було укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ Кредекс Фінанс" відступив ТОВ "Вердикт Фінанс" (позивачу) своє право вимоги заборгованості за спірним договором, на підтвердження чого надано копію договору факторингу та виписку з реєстру боржників. У березні 2014 року новий кредитор - позивач ТОВ "Вердикт Фінанс" звернувся до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника, оскільки через неналежне виконання умов кредитного договору у відповідача [PERSON], станом на 27.11.2013 року, утворилась, на його думку, заборгованість у розмірі 311 476,36 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі - 141 618,04 грн., заборгованості по відсотках на дату відступлення права вимоги - 99 405,75 грн., заборгованості по відсотках на дату подачі позову - 28 864,51 грн., пені за несвоєчасно виконані зобов'язання - 37 339,46 грн., три проценти річних від простроченої суми - 4 248,60 грн. Натомість, у вказаних розрахунках не враховано, що 15.05.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва було захищено право первісного кредитора - ПАТ «УкрСиббанк» про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Новий кредитор - ТОВ «Вердикт Фінанс» не врахував у своїх розрахунках сум, стягнутих Дніпровським районним судом міста Києва рішенням від 15.05.2011 року. Із вимогами про стягнення неустойки та % за користування кредитом за новий період, що не охоплювався таким рішенням, новий кредитор ТОВ «Вердикт Фінанс» до суду не звертався. 07.10.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» передало автомобіль третій особі - ТОВ "Кредекс Фінанс", що підтверджено документально заявою про передачу автомобіля від 07.10.14 вих.№7/10/14-с., актом приймання - передачі автомобіля від 07.10.14. Відтак, у жовтні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» передав автомобіль саме третій особі ТОВ «Кредекс Фінанс», а останній прийняв такий автомобіль, незважаючи на те, що у цей час ТОВ «Кредекс Фінанс» уже два роки, як відступило своє право вимоги позивачеві ТОВ «Вердикт Фінанс». Якщо ТОВ "Кредекс Фінанс" не передало позивачеві ТОВ «Вердикт Фінанс» автомобіль на виконання умов договору факторингу №05/12-КВ від 20.04.2012 року, то вимога про витребування заставленого автомобіля повинна заявлятись саме до ТОВ «Кредекс Фінанс» як до належного відповідача, у фактичному триманні якого знаходиться автомобіль. У зв'язку із тим, що автомобіль не знаходиться у володінні і користуванні відповідача, [PERSON] Не є належним відповідачем за вказаною позовною вимогою. Клопотання про заміну відповідача позивачем, право на яке, за таких обставин, передбачене ст.33 ЦПК України, під час розгляду справи не заявлялось. Отже, у задоволенні позовних вимог про витребування у відповідача [PERSON] автомобіля, комплекту ключів від нього, право встановлювальних документів та номерного знаку, а також про передачу вказаних об'єктів у володіння позивачеві, позивачу слід відмовити. Що стосується решти позовних вимог, то такі вимоги не можуть бути задоволені у зв'язку із пропуском строку позовної давності, який обґрунтовується наступним. Згідно ч. 5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких визначений моментом вимоги (в тому числі, - про дострокове погашення кредиту), перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ч. 1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Подання відповідачем [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» заяви від 24.12.08 про неможливість подальшого виконання нею зобов'язань за кредитним договором та надання згоди на продаж заставленого майна, підписання між ними цього ж дня акту приймання-передачі автомобіля і ключів від нього і є тією дією, яка свідчить про визнання відповідачем [PERSON] свого боргу та обов'язку передати банку автомобіль. Згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, після переривання 24.12.08р. шляхом подання заяви про неможливість виконання зобов'язань за кредитним договором, строки позовної давності почали свій перебіг заново. Однак, 15.07.10р. строк позовної давності знову було перервано, шляхом пред'явлення ПАТ «УкрСиббанк» позову до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, відсотків та пені, що був задоволений заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.05.11 у цивільній справі №2-216/2011, яке набрало законної сили. Згідно ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В даному випадку, предметом позову, поданого 15.07.10р., була частина вимоги (стягнення заборгованості за кредитним договором, % та пені). Не зважаючи на те, що вимога про звернення стягнення на предмет застави не заявлялася, строк позовної давності перервався пред'явленням позову, предметом якого була частина вимоги за одним кредитним договором, забезпеченим заставою, в силу ч.2 ст.264 ЦК України. Як зазначено вище, згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново: 15.07.2010р. (дата пред'явлення позову) + 3 роки = 15.07.2013 р. Як убачається з матеріалів справи, з позовом про звернення стягнення на предмет застави позивач звернувся лише у березні 2014 року, відповідно, пропустивши строк позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного вище,

Outcome: dismissed