Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" про визнання договору частково недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 жовтня 2012 року між ним та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір № 02857/0002XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку та встановлення кредитного ліміту відповідно до п. 1.2. якого, [PERSON] відкрив на його імя поточний рахунок № 2622567186251 у гривнях (надалі картковий рахунок/рахунок). Згідно п.1.3. цього [PERSON] зобовязався здійснювати кредитне обслуговування рахунку, шляхом надання йому, як Клієнту, кредитного ліміту у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів на Рахунку (на споживчі потреби). Відповідно до п. 1.4. [PERSON] розмір кредитного ліміту становить 9000 грн., а розмір щомісячного платежу згідно п. 1.5. [PERSON] становить 585,00 грн. Пунктом 1.6. [PERSON] передбачений розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку у розмірі 1,99% від розміру кредитного ліміту визначеного п 1.4 цього [PERSON], що становить 179,10 грн. (9000 грн. х 1,99/100=179,10 грн.). Строк дії кредитного ліміту -36 місяців з моменту укладення цього [PERSON] (п. 1.7 [PERSON]). Крім того, згідно пункту 2.1. [PERSON] оплата Клієнтом послуг [PERSON] щодо обслуговування рахунку, в тому числі, і розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування, виконання операцій з використанням Картки, та її надання здійснюється відповідно до [PERSON], що діють на час проведення таких операцій. Відповідно до пункту 2.2. [PERSON] має право самостійно виключно на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати [PERSON]. У випадку таких змін [PERSON] повідомляє Клієнта за 10 (десять) календарних днів до вступу в силу вказаних змін шляхом розміщення оголошень в приміщеннях [PERSON] (операційному, касовому залах) та/або шляхом розміщення інформації на інформаційному сайті [PERSON] - з зазначенням дати зміни [PERSON]. Змінений розмір [PERSON] вступає в силу з дати, вказаної у відповідному оголошенні. Згідно з пунктом 2.3. [PERSON] нараховує, а Клієнт зобовязується сплачувати [PERSON] комісії та інші платежі, що передбачені умовами [PERSON], зокрема Тарифами, в розмірах, в строки та в порядку, обумовлених [PERSON], зокрема Тарифами. Згідно п. 7.5. строк дії цього [PERSON] в частині кредитування дорівнює строку дії Кредитного ліміту, але в будь-якому разі до повного виконання Клієнтом своїх кредитних зобовязань за даним [PERSON]. Згідно з ч. ч. 1, 3,\~ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 23 жовтня 2012 року, що укладений між сторонами, банк надав йому як позичальнику, кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються\~ Законом України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ, від 12 травня 1991року. За положеннями ч. 5 ст.\~11, ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ\~ від 12.05.1991р. до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, відповідно до\~ ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-ІІІ\~ від 07 грудня 2000 року відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З\~ рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1,\~статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. № 1023-ХІІ, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, відповідно до вимог підпункту «д» пункту 2 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону № 3795-УІ від 22.09.2011р. кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), та зазначити в договорі детальний розпис вартості кредиту для споживача. Вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору конкретизовані в розділі 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року. Так, банки, відповідно до п. 3.1. Правил, зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Крім того, банки, відповідно до п.3.4. Правил, зобов'язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). При цьому, банки, відповідно до п.3.6. Правил, не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Сплата на користь банка комісійної винагороди за кредитне обслуговування рахунку у розмірі 179,00 гривень, передбачена п.1.6 Кредитного договору, але в договорі не розкрито відповідно до вимог п. 3.1, 3.4. Правил, вид і предмет супутніх послуг, за які стягується ця комісійна винагорода. При цьому нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним. До того ж, додаток до кредитного договору у вигляді прикладу прогнозованого використання кредитного ліміту, всупереч зразку, затвердженому Правилами, містить лише графу з назвою «Щомісячна комісія», без розкриття змісту та призначення цієї винагороди. Для тлумачення положень наведених пунктів Правил, необхідно врахувати положення абзацу 3 ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону № 3795-УІ від 22.09.2011р., яка забороняє кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Послуга, відповідно до п. 17\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ, від 12 травня 1991року це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Таким чином, щомісячна комісійна винагорода, яка передбачена п. 1.6 Кредитного договору, не може вважатись платою за послугу, оскільки кредитним договором не розкрито її зміст як конкретної послуги чи послуг в розумінні\~ Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 901 ЦК України, за яку сплачується вказана винагорода. Таким чином, необхідно дійти висновку, що умова про сплату комісійної винагороди суперечить вимогам законодавства, що є підставою для визнання її недійсною. В той же час, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в ухвалі від 18 червня 2014 року по справі № 6-16468св14, з посиланням на п. 22, 23 ст.\~1, ст.\~11, ч. 8 ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ, від 12 травня 1991року, рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, п. 3.4. Правил,\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-ІІІ\~ від 07 грудня 2000 року, зазначав, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, відповідачем (банком) не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним. При цьому, ВССУ вказав, що висновок апеляційного суду про те, що управління кредитом є супутньою послугою, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права. За результатами розгляду вказаної справи ВССУ залишив в силі рішення суду першої інстанції, який визнав недійсною умову кредитного договору про сплату комісійної винагороди. Крім того, положення договору викладені у пунктах 2.1., 2.2., 2.3. щодо оплати послуг банку за тарифами які він має право самостійно виключно на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати на свою користь є змінною величиною і містять умови про зміни у витратах зокрема, щодо плати за обслуговування рахунку. А отже, такі умови суперечать як положенням ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» так і затвердженого сторонами додатку у вигляді прикладу графіка платежів за тарифом «золотая рыбка мгновенная», згідно з яким встановлено фіксований розмір щомісячної комісії в розмірі 179 гривень. До того ж, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-80цс13 викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13) яка, згідно вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою до застосування для всіх судів України, положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах щодо плати за обслуговування кредиту є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Зміст правочину, відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1\~ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи те, що умови пунктів 1.6., 2.1., 2.2., 2.3. кредитного договору, суперечать вимогам\~ст. 42 Конституції України, ст. 1054 ЦК України, ст. ст. 11,15,18 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~п.п. З.1., 3.4. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, необхідно дійти висновку, що відповідно до вимог ст.\~203, 215 ЦК України, вказані умови кредитного договору мають бути визнані недійсними. Кожна особа, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 06 листопада 2015 року - позивачем отримано відповідь банку на його звернення від 23.10. 2015 року щодо надання письмової інформації про рух коштів на його рахунку та надання детального помісячного розрахунку заборгованості за кредитом у разі її наявності, в якій банк повідомив мене про наявність станом на 04.11.2015 року загальної заборгованості за вищезазначеним [PERSON] в розмірі 5680,66 грн. в т.ч. нарахованої пені в сумі 50,01 грн. проігнорувавши моє прохання про надання письмової інформації про рух коштів на його рахунку та надання детального помісячного розрахунку заборгованості за кредитом. Після отримання вказаної відповіді і стало відомо про порушення моїх прав споживача. При цьому, з урахуванням\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, в якому суд зазначив, що положення ст.\~1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання договору, а також з урахуванням абзацу 16 ч. 2 ст.\~11, ч. 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за якими при розгляді даного позову необхідно виходити з того, у споживача не має спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває, необхідно дійти висновку, що під час підписання кредитного договору, ознайомившись з його текстом, не міг і не повинен був знати про порушення прав і законних інтересів, в результаті встановлення несправедливих умов, і дізнався про порушення своїх прав лише 06 листопада 2015 року, після отримання письмової відповіді банку на свою заяву. Просив суд визнати недійсною умову викладену в пунктах 1.6., 7.5. договору від 23 жовтня 2012 року № 02857/000XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення карткового ліміту укладеного між мною та ПАТ «Платинум Банк», щодо обовязку позичальника до моменту повного виконання зобовязань за даним договором сплачувати щомісячну комісію за кредитне обслуговування рахунку в розмірі 1,99 % від розміру кредитного ліміту, визначеного в п. 1.4. цього [PERSON]. Визнати недійсними умови викладені в пунктах 2.1., 2.2., 2.3. договору від 23 жовтня 2012 року № 02857/000XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення карткового ліміту укладеного між мною та ПАТ «Платинум Банк» щодо: оплати послуг [PERSON] і встановлення розміру щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку відповідно до [PERSON], що діють на час проведення таких операцій (п.2.1.); права [PERSON] самостійно виключно на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати [PERSON] (п.2.2.), зобовязання Клієнта сплачувати [PERSON] комісії, що передбачені умовами [PERSON], зокрема Тарифами, в розмірах, в строки та в порядку, обумовлених [PERSON], зокрема Тарифами (п.2.3.) В судове засідання позивач не зявився, про день місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності, вимоги в межах позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "[PERSON] та [PERSON] 23.10.2012 року укладено договір №02857/0002XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку та встановлення кредитного ліміту, згідно якого відповідач відповідно до п. 1.2. якого, [PERSON] відкрив на його імя поточний рахунок № 2622567186251 у гривнях. Згідно п.1.3. цього [PERSON] зобовязався здійснювати кредитне обслуговування рахунку, шляхом надання позивачу, як Клієнту, кредитного ліміту у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів на Рахунку. Відповідно до п. 1.4. [PERSON] розмір кредитного ліміту становить 9000 грн., а розмір щомісячного платежу згідно п. 1.5. [PERSON] становить 585,00 грн. Пунктом 1.6. [PERSON] передбачений розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку у розмірі 1,99% від розміру кредитного ліміту визначеного п 1.4 цього [PERSON], що становить 179,10 грн. (9000 грн. х 1,99/100=179,10 грн.). Строк дії кредитного ліміту -36 місяців з моменту укладення цього [PERSON] (п. 1.7 [PERSON]). Крім того, згідно пункту 2.1. [PERSON] оплата Клієнтом послуг [PERSON] щодо обслуговування рахунку, в тому числі, і розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування, виконання операцій з використанням Картки, та її надання здійснюється відповідно до [PERSON], що діють на час проведення таких операцій. Відповідно до пункту 2.2. [PERSON] має право самостійно виключно на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати [PERSON]. У випадку таких змін [PERSON] повідомляє Клієнта за 10 (десять) календарних днів до вступу в силу вказаних змін шляхом розміщення оголошень в приміщеннях [PERSON] (операційному, касовому залах) та/або шляхом розміщення інформації на інформаційному сайті [PERSON] - з зазначенням дати зміни [PERSON]. Змінений розмір [PERSON] вступає в силу з дати, вказаної у відповідному оголошенні. Згідно з пунктом 2.3. [PERSON] нараховує, а Клієнт зобовязується сплачувати [PERSON] комісії та інші платежі, що передбачені умовами [PERSON], зокрема Тарифами, в розмірах, в строки та в порядку, обумовлених [PERSON], зокрема Тарифами. Згідно п. 7.5. строк дії цього [PERSON] в частині кредитування дорівнює строку дії Кредитного ліміту, але в будь-якому разі до повного виконання Клієнтом своїх кредитних зобовязань за даним [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно ст.1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Відповідно до ч.1 ст.1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до п.3 ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до діючого законодавства в сфері надання кредитних послуг, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі обов'язок позичальника, щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним. Відповідачем не надано доказів того, які саме правочини були ним укладені за рахунок позивача, як це передбачає ст.1011 ЦК України. Суду не надані акти виконаних робіт (послуг), що підтверджують надання відповідачем таких послуг позивачу. Крім того, відповідно із абз.3 ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов'язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов'язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту -позичальнику. Суд вважає, що комісію банку за обслуговування кредиту не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин суд вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів"ці умови договору є недійсними. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому суд вважає обґрунтованим вимогу позивача щодо застосування правових наслідків визнання недійсним умову договору споживчого кредиту № 02857/0002XSGF від 23.10.2012 року, укладеного між ним та відповідачем ПАТ "Платинум Банк" щодо обов'язку позичальника сплачувати щомісячну комісію . На підставі ст.ст.3, 11,15, 16, ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.216, ч.2 ст.628, ст.1011, ст.1013, ч.1 ст.1022, ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України; ч.1 ст.23, ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність"; ст.ст.11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: approved