Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", яке в подальшому було перейменоване в Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі по тексту - Відповідач, АТ КБ "Приватбанк") про визнання виконавчого напису нотаріуса від 02.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 9131, вчинений приватним нотаріусом Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з [PERSON] [NUMBER] , 74 грн. за кредитним договором № SAMDN03000002006382 таким, що не підлягає виконанню. Позивач посилається на те, що між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є відповідач, було укладено договір № SAMDN0300002006382 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти. На підставі даного договору, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. (надалі по тексту - Третя особа 1) було вчинено виконавчий напис від 02.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 9131 про стягнення з [PERSON] . Коштів в сумі 107 037, 74 грн., а саме: 7802, 81 грн. заборгованості за тілом кредиту, 95284, 93 грн. заборгованості за відсотками, 3950, 00 грн. заборгованості з комісії та пені у розмірі 3950, 00 грн. Як вказує позивач, на підставі виконавчого напису від 02.10.2017 року приватним виконавцем Крайчинським С.С. (надалі по тексту - Третя особа 2) постановою ВП № 55716767 від 06.02.2018 року було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти та майно боржника, звернено стягнення на майно боржника та звернення стягнення на рахунки боржника. За таких обставин, позивач просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, вважаючи його таким, що прийнятий з грубим порушенням чинного законодавства. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2018 року передано позовну заяву за позовом [PERSON] , до Печерського районного суду м. Києва, за підсудністю (а.с. 54). 18.02.2019 року здійснено автоматизований розподіл між суддями Печерського районного суду м. Києва та визначено головуючим суддею Підпалого В.В. (а.с. 63). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового засідання (а.с. 66). В засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримував, просив його задовольнити. 05.11.2019 року представником позивача подано заяву про розгляд справи без сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з даними поштових відділень судові повістки були вручені . Крім того, представник позивача надав докази направлення судової повістки відповідачу. У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою. Третя особа 1 в засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд провадження у їх відсутність. Третя особа 2 в засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 28.02.2005 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є відповідач, було укладено договір № SAMDN0300002006382 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти (а.с. 18-19). 02.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис від 02.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 9131 про стягнення з [PERSON] На користь ПАТ КБ "Приватбанк", що є правонаступником ЗАТ "Приватбанк", невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № SAMDN0300002006382 від 28.02.2005 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 30.06.2017 року, грошових коштів в сумі 107 037, 74 грн., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 802, 81 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 95 284, 93 грн., заборгованості з комісії та пені у розмірі 3 950, 00 грн. Стягнення здійснювались за період з 28.02.2005 року по 30.06.2017 року (а.с. 15). 02.10.2017 року приватним виконавцем Крайчинським С.С. постановою ВП № 55716767 від 06.02.2018 року було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти та майно боржника, звернено стягнення на майно боржника та звернення стягнення на рахунки боржника (а.с. 41-51). З вказаним виконавчим написом позивач не згоден, так як вважає, що нотаріус не дотримався актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, оскільки виконавчий напис вчинено за відсутності документів, на підставі яких могла виникнути заборгованість. Так, відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2.1 Глави 16 порядку про вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу надається заява, у якій зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення. Однак, стягувачем в своїй заяві не додержано вимог та не зазначено номери рахунків у банках боржника. Згідно п. 2.3. вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Проте, як зазначив позивач, ніяких письмових вимог про усунення порушень ні від стягувача, ні від нотаріуса станом на дату подачі позову на його адресу не надходило. Відповідачем лише надано докази направлення претензії про наявність боргу, а не вимогу про усунення порушення зобов`язання. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи:якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягнення про непогашення заборгованості. Проте, вказані вимоги не виконані стягувачем, оскільки до заяви додано лише копію кредитного договору, а не оригінал, крім того не надано засвідченої виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, відповідно до розділу 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, банки зобов`язані складати виписки з рахунків клієнтів у паперовій та/або електронній формі. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій та призначені для видачі або надсилання клієнтові. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок з особових рахунків клієнтів визначаються договором банківського рахунка, що укладається між банком та клієнтом при відкритті рахунку. При цьому обов`язкові реквізити виписки банку встановлені у п. 5.5 цього Положення і повинні містити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер документа; суму операції; суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо). Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Крім того, відповідно до п. 5.1. порядку вчинення нотаріальних дій, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. 5.2. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. 5.3. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. В порушення вказаної норми, виконавчий напис від 02.10.2017 року вчинено без дотримання п. 5 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Суд вважає, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не перевірив наявність документів з урахуванням положень Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172, в якому передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Також, суд бере до уваги той факт, що відповідач повідомлявся належним чином про дату та час судових засідань, проте представник в них не з`явився; відзив на позовну заяву не надав, свою позицію щодо даної ситуації не виклав, своїм правом доказування, передбаченим ст. 81 ЦПК України не скористався, тому будь-які заперечення щодо задоволення позовної справи з боку відповідача у суду відсутні. Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача не надано суду детального опису виконаних робіт та документів, що підтверджують їх виконання. Крім того, встановлено,що позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1057, 20 грн. Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору. Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved