Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за договором кредиту, вказавши суду, що 15.03.2018 р. відповідно до укладеного договору кредиту №Z06.00212.003754390 між відповідачкою та ПАТ «Ідея Банк», остання отримала кредит в сумі - 49999 грн. 00 коп. строком на 48 місяців. Однак всупереч підписаній угоді, відповідачка не виконала умови кредитного договору, не сплатила відсотки за користування кредитом, своєчасно не здійснила повне погашення кредиту, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості. Право вимоги за даним кредитом набуло ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі угоди від 02.12.2020 року. В судове засідання представник позивача не з"явився, проте подав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить стягнути з відповідачки заборгованість відповідно до наданого розрахунку та судові витрати по справі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності суду не подала. \~ \~ \~ \~Враховуючи приписи ч.4 ст.223 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача на розгляд справи за відсутності відповідачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд, оголосивши заяву представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом об`єктивно встановлено, що між ПАТ «Ідея-Банк» та [PERSON] 15.03.2018 року було укладено договір кредиту №Z06.00212.003754390, відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти в сумі 49999 грн. 00 коп. строком на 48 місяців (а.с. 5-6). 02.12.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №12/89 у відповідності до умов якого ПАТ «Ідея-Банк» відступає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених договором (а.с.18-20). У відповідності до витягу з реєстру боржників №2 до договору факторингу №12/89 про відступлення права вимоги від 02.12.2020 року вбачається, що серед іншого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги по договору кредиту №Z06.00212.003754390 від 15.03.2018 року на загальну суму 125316 грн. 40 коп., яка складається з : 49853 грн. 52 коп. заборгованості за основним боргом; 28826 грн. 49 коп. заборгованості за відсотками; 46636 грн. 39 коп. заборгованості за комісіями (а.с. 21). Як зазначає позивач, нарахування штрафних санкцій з дня набуття прав вимоги за вказаним кредитом, тобто з 02.12.2020 року ним не здійснювалось. Отже, судом об`єктивно встановлено, що відповідачка зобов`язання по поверненню коштів, отриманих згідно укладеної кредитної угоди від 15.03.2018 р. не виконала в зазначений строк, а згідно ст.526 ЦК України : Зобов`язання має виконуватися належним чином... \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. \~\~\~Ч.1\~ст.634\~ЦК України\~встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідачки: 49853 грн. 52 коп. заборгованості за основним боргом та 28826 грн. 49 коп. заборгованості за відсотками Вирішуючи питання про можливість стягнення 46636 грн. 39 коп. заборгованості за комісіями, суд приходить до такого висновку. Ч.4\~ст.263 ЦПК України\~встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України "Про споживче кредитування"\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформаціюпро поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з пунктом 1.11 кредитного договору від 15.03.2018 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Тобто, пунктом 1.11 кредитного договору позичальниці фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6.1 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів. Відповідно до положень частин першої-п`ятої\~статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~(у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Вказане відповідає правовій позиції викладеній в\~постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 583/3343/19. Положеннями абзацу 3 частини четвертої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі N 708/195/19. Як стверджується матеріалами справи, пунктом 1.11 Кредитного договору від 15.03.2018 року позичальнику (відповідачці) фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1\~ст.11 Закону України "Про споживче кредитування". При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено. За таких обставин, в цій частині позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є необґрунтованими та безпідставними. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. З врахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). З врахуванням того, що позов було задоволено у процентному відношенні на 62.79 %, то відповідно і сума стягнення судового збору на користь позивача має бути зменшена на цю різницю, що становить: 1425 грн. 33 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial