Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.01.2016 року просить визнати недійсним кредитний договір №006-МК від 17 жовтня 2008 року, укладений між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] Крім того, просить, припинити дію договору поруки, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що кредитний договір укладений з порушенням Закону України "Про захист прав споживачів", а також вказує, що у договорі поруки № 006-МК/008-ІІ від 17 жовтня 2008 року не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.6) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст.252 ЦК України, тому ввжає, що підлягають до застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позитвача. Позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Треті особи - [PERSON] та ТОВ "Юридичне бюро "Омега Плюс" в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі вимог ст. ст.158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що 17.10.2008 року між ВАТ «Кредобанк» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 006-МК, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 54000,00 грн., строком до 15.10.2010 року, зі сплатою 29,00 % річних. /а.с. 7-11/ З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між відповідачем та [PERSON] 17.10.2008 року було укладено договір поруки № 006-МК/008-ІІ. /а.с. 12/ Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту споживачів. За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Посилання позивача на порушення при укладенні оспорюваного договору положень ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦПК України, в частині відсутності в договорі поруки інформації про строк припинення договору поруки є безпідставними, оскільки відповідно до п. 4.6 договору поруки № 006-МК/008-ІІ від 17.10.2008 року вбачається, що договір діє до повного погашення сторонами зобовязань по кредитному договору №006-МК від 17.10.2008 року. Всі істотні умови кредитного договору були погоджені сторонами та не оспорювалися позивачем і виконувалися з моменту його укладення протягом тривалого часу. Належних та допустимих доказів порушення вимог ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" не надав. Окрім того, [PERSON] не є споживачем послуг під час укладання кредитного договору №006-МК від 17.10.2008 року, а являється стороною договору поруки №006- МК/008-ІІ від 17.10.2008 року, який являється способом забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов'язання боржником, що передбачено статтею 546 ЦК України. Дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed