Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить скасувати Державний акт на право колективної власності на землю, серії ІІ-ЧН № 000155 від 16 серпня 1995 року, виданий Колективному сільськогосподарському підприємству «Прогрес» (с. Халявин, Чернігівський район, Чернігівська область), зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 10 та скасувати запис про його державну реєстрацію. Вимоги мотивує тим, що відповідно до договорів купівлі - продажу від 10 вересня 2012 року та 26 вересня 2012 року їй в цілому належить житловий будинок з надвірними будівлями в с. Полуботки по вул. Полуботка Єреми (колишня Жовтнева), 1 Чернігівського району Чернігівської області. Зазначений будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці. 04 грудня 2012 року на підставі Розпорядження за № 800 [PERSON] районної державної адміністрації Чернігівської області позивачці було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва за рахунок земель запасу на території Халявинської сільської Чернігівського району та області. 28 грудня 2012 року на підставі Розпорядження за № 911 [PERSON] районної державної адміністрації Чернігівської області позивачці було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га під господарськими будівлями та дворами для ведення особистого селянського господарства на території Халявинської сільської Чернігівського району та області. ПП "Чернігів-Гео" були розроблені проекти землеустрою на вказані ділянки та присвоєні кадастрові номери. За Висновками від 21 квітня 2016 року [PERSON] Держеокадастру у [PERSON] районі Чернігівської області погодило проекти землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок площею 0,12 га та 1,9999 га у власність позивачці за умов вилучення земельних ділянок із земель колективної власності колишнього КСП "Прогрес", якому відповідно Державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000155 від 16 серпня 1995 року передано у власність 3 523,3 га землі в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва. Позивачка зазначає, що з 2012 року фактично користується земельними ділянками, на яких розташовані придбані нею об"єкти нерухомості, сплачує за них земельний податок та забезпечує їх схоронність, а отже має право на отримання їх у власність. Оскільки Державний акт на право колективної власності на землю не скасовано і право власності не припинене позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на вищевказані земельні ділянки та отримати їх у приватну власність. Вважає, що обраний нею спосіб захисту порушеного права та охоронюваного законом інтересу не суперечить способу захисту прав на земельну ділянку передбаченого ст. 152 ЗК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представники відповідача ТОВ " Прогрес" та третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи повідомлені своєчасно та належним чином. [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представники відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON], [PERSON]В позовні вимоги визнали частково, в задоволенні позову поклались на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] ДЗК у [PERSON] районі [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Не заперечував у судовому засіданні, що існування Державного акта на право колективної власності на землю порушує права позивачки. Зазначив, що землі під об'єктами господарського призначення паюванню не підлягали, питання про них повинно бути вирішено комісіями по розпаюванню, але в даному випадку виникла прогалина, яку іншим способом вважав виправити неможливо. Вислухавши пояснення учасників судово розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] договорів купівлі - продажу від 10 вересня 2012 року та 26 вересня 2012 року [PERSON] належить вцілому житловий будинок з надвірними будівлями № 1 в с. Полуботки по вул. Жовтневій, Чернігівського району та області (а.с.6-13). Як вбачається з довідки Халявинської сільської ради Чернігівського району та області від 11 лютого 2016 року, згідно рішення сесії сільської ради вулицю в с. Полуботки "Жовтневу" перейменовано на вулицю "Полуботка Єреми" (а.с.15). Розпорядженням № 911 від 28 грудня 2012 року [PERSON]надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га під господарськими будівлями та дворами для ведення особистого селянського господарства на території Халявинської сільської Чернігівського району та області. [PERSON] з Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельної ділянки площею 1,9999 га 7425589100:07:000:9331 (а.с.17-20). Розпорядження № 800 від 04 грудня 2012 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва за рахунок земель запасу на території Халявинської сільської Чернігівського району та області. [PERSON] з Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельної ділянки площею 0,1200 га 7425589100:07:000:9332 (а.с.24-27). За висновками [PERSON] держземагенства у [PERSON] районі прогоджено проекти землеустро щодо відведення вищезгаданих земельних ділянок у власність [PERSON] за умови вилучення земельної ділянки із земель колективної власності колишнього ксп " Прогрес" ( а.с. 29,22) Таким чином, отримати в оренду земельні ділянки позивач не має можливості, оскільки землі під господарськими дворами включено до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 0000155 від 16 серпня 1995 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №10. Даний державний акт на право колективної власності на землю було видано колективному сільськогосподарському підприємству\~"Прогрес", згідно якого, в колективну власність даному підприємству передано землі площею 3 523,3 0 га для сільськогосподарського виробництва. КСП " Прогрес" припинило своє існування, його правонаступником в подальшому стало ТОВ «Прогрес». Разом з тим, земля під господарськими дворами розпайована не була та розпаюванню не підлягала. Чинність спірного державного акту на право колективної власності на землю позбавляє позивача можливості отримати в оренду земельні ділянки. За приписами ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже позивач має право на отримання у користування земельну ділянку на якій розташовані придбані нею обєкти нерухомості. [PERSON] до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. №720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У даному випадку, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи у складі земель колективної власності бувшого КСП «Прогрес» є й несільськогосподарські угіддя, зокрема землі під господарськими дворами. Статтею 47 ЗК України (в редакції 1990 р.) було передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей. Отже, землі під господарськими дворами не є землями саме сільськогосподарського призначення, які підлягали розпаюванню, адже вони за своїм призначенням є землями несільськогосподарського використання, оскільки як визначено ст.22 ЗК України (в редакції 2001 року) несільськогосподарські угіддя це, у тому числі, є і землі під господарськими будівлями і дворами. На час видачі КСП «Прогрес » Державного акту на право колективної власності на землю чинним був Земельний кодекс України від 18.12.1990 р. (втратив чинність з 01.01.2002 р.), згідно ч.1 ст.3 якого власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. [PERSON] до ч.1 ст.4 цього Кодексу у державній власності перебували всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Отже, у колективну і приватну власність передавалися землі із державної форми власності. [PERSON] до п.7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 р. №5308-VI з 01.01.2013 р. (з дня набрання чинності цим Законом) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. У державній власності залишаються, зокрема, усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу (п.п. «г» п.4 розділу ІІ цього Закону). Слід зазначити, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та ст.152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акту недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку. Підставами для визнання акту недійсним, за загальними правилами, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. У даному випадку рішення №67 від 28 липня 1995 року виконавчого комітету [PERSON] районної Ради народних депутатів, згідно якого було передано 3 523,3 гектарів землі у колективну власність КСП « Прогрес» та видано Державний акт на право колективної власності на землю, відповідало вимогам чинного на той час законодавства та компетенції районної ради, а тому підстави для визнання недійсним цього рішення районної ради відсутні. Крім того, акт визнається недійсним з моменту його прийняття. Проте, скасування акту не тотожне визнанню його недійсним, враховуючи, що скасування акту припиняє його дію з моменту скасування і на майбутнє. За таких обставин, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та охоронюваного законом інтересу не суперечить способу захисту прав на земельну ділянку (ст.152 ЗК України). Наслідком скасування цим рішенням суду Державного акту на право колективної власності на землю буде включення земельної ділянки, що надана позивачу до земель запасу державної форми власності. Суд вважає, що скасування Державного акту про право колективної власності на землю є засобом усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів по користуванню земельною ділянкою загальною та дасть можливість позивачу реалізувати субєктивне право на користування земельними ділянками, на яких розташовані належні їй об'єкти нерухомості, і, в установленому чинним законодавством порядку, за рішенням органу влади, отримати право власності на цю земельну ділянку. Слід також зазначити, що таке право позивача закріплене у ч.2 ст.123 ЗК України. При цьому суд звертає увагу сторін, що згідно пункту «е» ч.1 ст.141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є і набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. При викладених обставинах, суд вважає, що скасування державного акту на право колективної власності на землю не порушує прав інших власників чи землекористувачів, чинним законодавством передбачено процес передачі до земель запасу земель ліквідованих КСП, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Суд вважає, що нема законних підстав для скасування державної реєстрації даного акта, а тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial