Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - ПАТ „ВіЕйБі Банк"), в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А., звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.09.2011 року між ПАТ „ВіЕйБі Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №BLaЖГА00072095, згідно умов якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 50000,00 грн., на строк до 09.09.2014 року, зі встановленою процентною ставкою - 10,00% річних та встановленою щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту. У зв'язку з недотриманням [PERSON] зазначених умов кредитного договору, станом на 06.08.2015 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 65 760,30грн., з яких: 12 423,42грн. - прострочена сума кредиту; 1 028,41 грн. - прострочені проценти за користування кредитом; 6 135,16 грн. - прострочена комісія за управління Кредитом; 46 173,31 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Однак, станом на дату подання даного позову до суду відповідачем не виконано умови кредитного договору, стягнення заборгованості за яким у вищезазначеному розмірі є предметом позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за її відсутності, просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення штрафу та пені, щодо стягнення заборгованості у розмірі 19 586,99 грн. не заперечує, проте з урахуванням розміру її пенсії - 1548,00грн., просить розстрочити - по 2000,00грн. до сплати щомісяця. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. На підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 20.03.2015 року, розпочато процедуру ліквідації ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року. Призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ „ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року. (а.с. 28) Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 09.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством „Всеукраїнський Акціонерний Банк" та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування №BLаЖГА00072095, відповідно до умов якого відповідачу надається кредит у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 50000,00 грн., з терміном повернення кредиту не пізніше 09.09.2014 року, зі сплатою 10,00% річних за весь строк фактичного користування кредитом та комісією за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту щомісячно (а.с. 4-13). Позивачем виконано умови кредитного договору № BLаЖГА00072095 від 09.09.2011 року, що підтверджується роздруківкою проведених операцій з поточними/картковими рахунками. (а.с. 14-17) та не заперечується відповідачем. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку з чим станом на день проведення розрахунку заборгованості - 06.08.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 65 760,30грн., яка складається з: 12 423,42 грн. - прострочена сума кредиту; 1 028,41 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом; 6 135,16 грн. - комісія за РО; 46 173,31 грн. - плата за пропуск платежів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, не оспореним відповідачем (а.с. 27-27-а). Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України та умов договору (п.9 спеціальної частини договору та п. 4.3 загальної частини договору) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі, що встановлено за ставкою 0,50%, яка розраховується за методом „факт/360". За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у Справі № 6-116цс13. Відповідачем було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу. Проте, як убачається з матеріалів справи, позивачем не заявлено вимоги про стягнення штрафу, його нарахування, згідно розрахунку заборгованості, не здійснювалося. При цьому судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом в частині стягнення з відповідача пені за порушення кредитного зобов'язання, нарахованої у розмірі 46173,31грн. поза межами спеціального річного строку, визначеного для даної категорії вимог, оскільки звернення позивача до суду відбулось 10.08.2015 року, поте пеня розрахована позивачем з 10.04.2012р. Отже час за який, з урахуванням застосування строків позовної давності, позивач в праві пред'явити вимогу, починається з 11.08.2014р. Проте, розрахунок заборгованості за кредитом (а.с.27-27-а (стовб. 14-16)) не містить детального розпису заборгованості за пенею по кожному дню (місяцю) за останній рік до звернення з позовом до суду, останні місяці визначені за зростанням. На вимогу суду (а.с.63) позивачем детального розпису заборгованості за пенею надано не було, що унеможливлює вирахування пені за останній рік перед зверненням з даним позовом до суду. При цьому, згідно з положенням ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини 1-3 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. При визначенні суми неустойки (згідно розрахунку заборгованості плата за пропуск платежів), суд приходить до висновку, що сума пені, заявлена позивачем, є значною, та підлягає зменшенню, виходячи з наступного. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При визначенні суми пені, суд виходить з того, що, фактично внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору банківського обслуговування Банку не спричинено ані шкоди, ані збитків, негативних наслідків не настало, а також враховує майновий стан відповідача, яка є пенсіонером. Тому, враховуючи принципи розумності та справедливості, на підставі положень статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів", ураховуючи положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, суд визначає суму пені, що підлягає до стягнення з відповідача за порушення умов кредитного зобов'язання, у розмірі 2000,00грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №BLаЖГА00072095 від 09.09.2011 року на загальну суму 21 586,99грн. Що стосується клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, що передбачено ст. 217 ЦПК України, то [PERSON] не долучено до цього клопотання доказів на підтвердження наявності підстав для такого розстрочення. При цьому, в разі подання позивачем виконавчого листа до виконавчої служби з метою здійснення примусового виконання рішення суду, відповідач не буде позбавлена можливості в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України, звернутися до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 243,60грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial