Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Представники позивача\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~та [PERSON] \~звернулися до\~суду із\~позовом до [PERSON] , ПП «НВФ «ШІК-СЕРВІС» та [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Позов мотивований тим, що [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті https://ipne.ws за електронною адресою https://ipne.ws/news/vuboru/chernyak-v-vojne-s-anisimovym-reshil-pozhertvovat-drugom/, відповідач ПП «НВФ «ШІК-СЕРВІС» розповсюдив серед необмеженого кола споживачів недостовірну та негативну інформацію про позивача [PERSON] , а саме в інформаційному повідомленні під заголовком « [PERSON] » була поширена недостовірна та негативна інформація наступного змісту: « [PERSON] подбил запорожского бизнесмена Юрия Комиссаров лжесвидетельствовать против Eвгения [PERSON] » «Подстрекал давать ложные показания Комиссаров его друг - [PERSON] , но судя по последним живым обсуждениям в Фейсбуке некогда товарищи крупно разругались». Дана інформація також була відтворена відповідачем [PERSON] на веб-сторінці за електронною адресою [INFO] , який на цій сторінці зазначений як автор спірної інформації. Крім цього, позивачем встановлено, що відповідач [PERSON] перепостила інформацію, розмістивши її в мережі Інтернет за адресою: [PERSON] . Позивач вважає,\~що розповсюдженя\~серед широкого\~загалу Інформація\~про нього\~є негативною\~та недостовірною,\~порушує його\~особисті немайнорві\~права і\~завдає таким\~правам шкоди у зв`язку з чим йому було завдано моральну шкоду у розмірі 100\~000 гривень, яку він просить стягнути з відповідачів. Представник позивача [PERSON] [PERSON] до початку судового засідання уточнила позовні вимоги про що подала відповідну заяву. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечив щодо задоволення уточнених позовних вимог та просив суд у їх задоволенні відмовити. Представник ПП «НВФ «ШІК - СЕРВІС» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] за електронною адресою https://ipne.ws/news/vuboru/chernyak-v-vojne-s-anisimovym-reshil-pozhertvovat-drugom/, в інформаційному повідомленні міститься текст під заголовком «ЧЕРНЯК В ВОЙНЕ С АНИСИМОВЫМ РЕШИЛ ПОЖЕРТВОВАТЬ ДРУГОМ». В даній статті зазначено, щодо наступного змісту: «Eвгений [PERSON] подбил запорожского бизнесмена Юрия Комиссаров лжесвидетельствовать против Eвгения [PERSON] » «Подстрекал давать ложные показания Комиссаров его друг - [PERSON] , но судя по последним живым обсуждениям в Фейсбуке некогда товарищи крупно разругались». Дана інформація також була відтворена відповідачем [PERSON] на веб-сторінці за електронною адресою [INFO] , який на цій сторінці зазначений як автор спірної інформації. Крім цього, відповідач [PERSON] перепостила інформацію, розмістивши її в мережі Інтернет за адресою: https://jelobok.livejournal.com/1637/html?utm_source=3userpost (Т.1, а.с.26-32). Згідно Експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет №230/2019-ЕВ від 18.11.2019 року, створення субдомену [INFO] здійснено реєстрантом доменного імені livejournal (Т.1, а.с. 30-53). Відповідно до Висновку експерта №463-1/12/2019 за результатами проведення Лінгвістичної (Семантико-Текстуальної) експертизи по матеріалам інтернет-публікацій стосовно [PERSON] від 16.12.2019 року зміст інтернет-публікації « [PERSON] заговорил о любви Водочный магнат [PERSON] опять пытается уйти от многомиллионных налогов и заявляет, что новая власть просит его совета», розміщеної за посиланням: htts://ipne.ws/news/zp/chernyak-zagovoril-o-lyubvi/, містять інформацію, яка не викликає схвалення, а заслуговує на осуд, тобто є негативною інформацією (Т.1, а.с. 159-181). Згідно ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У вищезазначеній статті відповідачі повідомили необмеженому колу інтернет - користувачів інформацію відносно позивача [PERSON] під заголовком «ЧЕРНЯК В ВОЙНЕ С АНИСИМОВЫМ РЕШИЛ ПОЖЕРТВОВАТЬ ДРУГОМ» наступного змісту: « [PERSON] подбил запорожского бизнесмена Юрия Комиссаров лжесвидетельствовать против Eвгения [PERSON] » «Подстрекал давать ложные показания Комиссаров его друг - [PERSON] , но судя по последним живым обсуждениям в Фейсбуке некогда товарищи крупно разругались». Статтею 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Презумпція невинуватості, закріплена в п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є одним із найважливіших елементів справедливого кримінального процесу. Якщо судове рішення стосовно особи відображає думку, що вона винна, але ця думка сформована до того, як було доведено її вину відповідно до закону, це рішення порушує вимогу п.2 ст.6 Конвенції. Таке порушення має місце навіть за умови відсутності формальних заяв щодо вини особи, але коли є підстави говорити, що національний суд уважає людину винною. Така позиція ЄСПЛ закріплена в низці вердиктів, зокрема в рішеннях у справах «Deweer v.Belgium», «Minelli v.Switzerland» і «Allenet de Ribemont v.France». Статтею 275\~Цивільного кодексу\~України передбачено право фізичної особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається з п.4 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27.02.2009\~року №1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» (далі в тексті - Постанова Пленуму ВСУ № 1) чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю\~слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму ВСУ №1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням\~інформації слід\~розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно п.18 Постанови Пленуму ВСУ №1 обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ №1 задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Позивачем для спростування тверджень відповідачів, а також на підтвердження високого рівня ділової репутації надані наступні докази: - копію Указу Президента України №1214/2004 від 11.10.2004 року про нагородження медаллю «За працю і звитягу» [PERSON] (Т.1, а.с. 75-77); - копію публікації під заголовком « [PERSON] вошел в тройку лучших ТОП-менеджеров Украины» (Т.1, а.с. 78); - копію публікації під заголовком «Евгений Черняк вошел в пятерку крупнейших меценатов Украины» (Т.1, а.с. 79); - копію публікації під заголовком «Составлен рейтинг самых успешных руководителей страны» (Т.1, а.с. 80-81); - копію публікації під заголовком «Топ-10 крупнейших бизнесменов-филантропов Украины» (Т.1, а.с. 82); - копію публікації під заголовком « [PERSON] вошел в десятку лучших топ-менеджеров Украины» (Т.1, а.с. 83); - копію публікації під заголовком «Список самых богатых людей Украины. Полный список» (Т.1, а.с. 84); - копію Вісника від 23.08.2019 року (Т.1, а.с. 85-88); - копію публікації під заголовком «Рейтинг 25 крупнейших алкогольных компаний Украины» (Т1, а.с. 89-94). Таким чином, поширена відповідачами інформація в значній мірі принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. З огляду на викладене, поширена відповідачами інформація не є оціночним судженням, тому є підстави для спростування недостовірної інформації та заборони її розповсюдження, яка поширена відповідачами стосовно позивача. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами та висновками експертів. Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 77 цього ж Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 1, 2, 5. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи судом, жоден факт, який викладено у статті відповідачів не підтверджений належними та допустимими доказами. Поширення такої інформації ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, створює та принижує оцінку його діяльності з боку громадськості та суспільства, породжує сумніви щодо дотримання ним моральних та правових норм. Це у свою чергу, завдало позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування, визначаються\~ст.23 ЦК. Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових (ст.ст.386,\~396 ЦК), особистих немайнових (ст.280 ЦК) прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом (ст.611 ЦК), прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 1167 ЦК), заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоров`я або смерті особи (ст.1168 ЦК) тощо. Моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від наявності вини відшкодовується шкода у випадках, передбачених ч.2\~ст.1176 ЦК. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України N4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", із наступними змінами, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями\~7,\~440\~1 Цивільного кодексу Української РСР\~(далі -\~ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст.49\~Закону "Про інформацію",\~ст.44 Закону "Про авторське право і суміжні права"; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону "Про захист прав споживачів"\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Факт заподіяння відповідачами моральної шкоди позивачу, порушення його душевного спокою, виникнення у нього негативних наслідків, переживань, моральних страждань і те, що позивачу необхідно було вживати додаткових заходів задля захисту свого права, сумнівів у суду не викликає. Однак, з урахуванням характеру порушення права, протиправну поведінку відповідачів, інші обставини, що мають значення, особу, як позивача, так і відповідачів, розмір моральної шкоди слід зменшити до суми 40 000 гривень. Суд також вважає, що саме такий розмір у відшкодування моральної шкоди буде справедливим і повністю відповідатиме характеру заподіяння позивачеві шкоди його особистим немайновим правам. Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то суд враховує позицію Верховного Суду, який зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію\~реальності адвокатських\~витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності\~їхнього розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи та фінансового стану обох сторін. Так, представником стягувача до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було подано такі документи: договір про надання правової допомоги №Ч-А/02-08/19 від 02.08.2019 року з додатковою угодою від 04.11.2019 року, Звіт (опис робіт) адвоката про надані послуги, Акт приймання-передачі послуг до Договору про надання правової допомоги від 15.04.2021 року. Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, заявлений представником позивача є явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню. Враховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed