Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Рівненської міської ради, [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Рівненської міської ради та Державного акту про право власності на земельну ділянку. Просить визнати недійсним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 26 квітня 2007 року № 701 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, внесення змін до рішень Рівненської міської ради та скасування їх окремих пунктів» в частині передачі у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельної ділянки по вул. Клубній, 16-А у м.Рівне площею 764 кв.м.(0,0764га), тобто понад 600 кв.м.(0,06га). Визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки під №010858300286 а також Державний акт про право на земельну ділянку серії ЯЕ 245002 від 03.03.2008р. -в частині посвідчення ними права власності [PERSON] на цю земельну ділянку у розмірі, що перевищує 0,06га. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконкому Ровенської районної ради депутатів трудящих №426 від 25.09.1974р. було затверджено рішення №4 зборів уповноважених колгоспу ім.Леніна від 19.07.1974р. про виділення гр-ну [PERSON] під будівництво житлового будинку земельну ділянку площею 0,06 га по вул.Клубній 16- а у м.Ровно. Проведеною у 1997році на забезпечення виконання Декрету КМУ від 26.12.1992р. «Про приватизацію земельних ділянок» інвентаризацією земель міста (старі житлові масиви «Тинне» та «Новий двір») встановлено, що станом на 12.05.1997 року [PERSON] фактично користується земельною ділянкою по вул.Клубна,16-а площею 715 кв.м.(0,0715га), хоч правовстановлюючий документ, що свідчив би про набуття [PERSON] права на збільшення земельної ділянки понад 0,06га за період із 25.09.1974р. по 12.05.1997р., відсутній. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом р.№3655 від 29.04.1998р. право власності на будинок №16-а по вул.Клубній у м.Рівне, що розміщений на спірній земельній ділянці, тобто і право користування земельною ділянкою площею 0,06га, перейшло від [PERSON] до [PERSON]. В подальшому, пунктом першим рішення Рівненської міської ради від 26 квітня 2007 року №701 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, внесення змін до Рішень Рівненської міської ради та скасування їх окремих пунктів» вирішено передати у приватну власність безоплатно земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам України згідно з додатком, зокрема і вказаній в Додатку під №55 [PERSON] Павлівніземельну ділянку по вул.Клубній,16-а площею 764 кв.м.(0,0764га, хоч правовстановлюючий документ, що свідчив би про набуття [PERSON] права на збільшення земельної ділянки понад 0,06га, - також відсутній. Рішення Рівненської міської ради №701 від 26.04.07р. в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0764га реалізоване шляхом видачі на імя останньої Державного акту про право власності на цю земельну ділянку серії ЯЕ №2450021 від 03.03.2008р. № 010858300286. Згідно наказу Управління містобудування та архітектури виконкому Рівнеради від 10.08.2016р № 366 поштову адресу будинку та земельної ділянки по вул. Клубній,16-а змінено на адресу: будинок та земельна ділянка по вул.Клубній,18 у м. Рівне. Земельна ділянка по вул.Клубній,16-а у м. Рівне (за документами) у розмірі понад 0,06га передана у власність [PERSON] а) без належної на те правової підстави, передбаченої ст.328 ЦК та ст.ст. 40, 81 ЗК України, тобто без рішення міської ради про її збільшення понад 0,06га; б) за рахунок частини земель запасу житлової та громадської забудови, що є землями загального користування (ст.38,ст.39 ЗК України), але без її вилучення та зміни цільового призначення( ст.ст.140-141, ст.ст.19-21,118 ЗК України), зокрема, на підставі технічної документації із землеустрою, згідно із якими межі та розмір земельної ділянки, що передана у власність, не відповідають фактичним межам та розміру земельної ділянки, переданої у власність [PERSON]П.(0,06га), та розміру і межам на час проведення технічної інвентаризації цієї земельної ділянки станом на 12.05.1997р.(0,0715га) Зазначені обставини свідчать про порушення Рівненською міською радою підстав та порядку передачі у власність [PERSON] земельної ділянки понад 0,06га у складі земельної ділянки по вул.Клубній,16-а(18). Внаслідок недотримання Відповідачами підстав, порядку та норм приватизації земельної ділянки по вул.Клубній,16-а у м.Рівне до складу приватизованої земельної ділянки [PERSON] безпідставно відійшла частина земельної ділянки загального користування, на якій розміщений обєкт загального користування одна із водонапірних колонок, збудованих за рахунок громади у 50-роках попереднього століття та використовуваних до цього часуіз припиненням можливості користування нею а також земельною ділянкою , на якій вона розміщена , жителями цього району. Землі запасу житлової та громадської забудови (ч.2 ст.20 ЗК) відносяться до обєктів загального користування(ст.38 ЗК), право власності на яку мають територіальні громади(ст.83 ЗК). У звязку із цим порушення права власності територіальної громади на земельну ділянку чи її частину є порушенням права на неї будь-якого члена територіальної громади -як взагалі, так і безпосередньо. Позивачка є особою, що проживає [INFO], а тому її право оскаржуваними рішенням та актом порушується безумовно. У судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивачки адвокат [PERSON] підтримали позовну заяву у межах її доводів. Просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позов не визнав. Підтримав поданий до суду відзив на позовну заяву згідно якого вважає, що позовна заява до задоволення не підлягає. Заперечення на позов обґрунтував тим, що відповідно до Земельного кодексу України і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань щодо передачі земель комунальної власності у власність чи користування, оренду громадянам та юридичним особам є виключним правом міської ради, як субєкта права власності на землю. Ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що міські ради правомочні розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законам до їх відання. Підпункт 34 ч.І ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає виключну компетенцію міських рад у вирішенні відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дана норма закону є одним із засобів забезпечення провідної ролі міських рад як органів міського самоврядування, які покликані представляти відповідні територіальні громади та здійснювати від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Виключна компетенція місцевих рад означає, що ніякі інші органи чи посадові особи не мають права приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції рад. Ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міської ради відноситься розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб або надання земельних ділянок комунальної власності у користування. В силу вимог статей 81-83, 92, 93 Земельного кодексу України землекористувачі користуються земельними ділянками на праві власності, оренди, постійного чи тимчасового користування. Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до пунктів 1-2 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Рішенням Рівненської міської ради від 26.04.2007 року №701 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, внесення змін до рішень Рівненської міської ради та скасування їх окремих пунктів» громадянці [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0764 га, за адресою м. Рівне, вул. Клубна, 16-а, кадастровий номер №5610100000:01:070:0314 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно із статтею 56 Закону України «Про землеустрій» (станом на 2007 рік) Комунальним підприємством «Графос», на замовлення громадянки [PERSON], було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на підставі чого видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №2450021 від 03.03.2008 року №010858300286. Дана документація із землеустрою розроблена та погоджена у відповідності до норм законодавства, яке діяло на день виготовлення документації із землеустрою і містить лише інформацію про 2 м.кв. обмежень, які діють на земельній ділянці. Посилання Позивача на недотримання Рівненською міською радою підстав, порядку та норм безоплатної приватизації вважаємо необгрунтованими, оскільки посилання на рішення виконкому Ровенської районної ради депутатів трудящих від 25.09.1974 року «Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку в м. Ровно на землях колгоспу ім. Леніна», яким затверджено рішення №4 зборів уповноважених ім.Леніна від 19.07.1974 року про виділення земельної ділянки 0,0600 га під будівництво житлового будинку в м. Ровно по вул. Клубній №16-а гр-ну [PERSON], не передбачало передачі земельної ділянки у власність, а лише виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. А особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Рішення органу місцевого самоврядування у відповідності до частини 2 статті 144 Конституції України з мотивів їх невідповідності Конституції чи Законам України може бути оскаржено лише в порядку звернення до суду з вказівкою на норми матеріального права, які були порушення органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного рішення. Рівненська міська рада при прийнятті рішення від 26.04.2007 № 701 керувалася виключно положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та нормами Земельного кодексу України. Вважають, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідачка [PERSON], представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Підтримали поданий до суду відзив відповідно до якого вважають, що факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи . Покійний чоловік [PERSON] [PERSON] працював та був членом колгоспу ім.Леніна в м.Рівне. Рішенням зборів уповноважених колгоспу ім.Леніна від 19 липня 1974 року йому було виділено земельну ділянку площею 0,06 га під будівництво та обслуговування житлового будинку в м.Рівне по вул.Клубній, 16 . Рішенням Рівненської райради депутатів трудящих від 25 вересня 1974 року затверджено рішення зборів уповноважених колгоспу ім.Леніна від 19 липня 1974 року про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку в м.Рівне по вул. Клубній 16 [PERSON]. Вона з чоловіком збудували на відведеній земельній ділянці житловий будинок з надвірними будівлями і було видано на імя чоловіка свідоцтво про право власності Рівненським міським житлово-експлуатаційним обєднанням 15.05.1981р. Після смерті чоловіка вона отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок від 29 квітня 1998 року. Рішенням Рівненської міської ради від 26 квітня 2007 за №701 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, внесення змін до рішень Рівненської міської ради та скасування їх окремих пунктів» їй передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку в м.Рівне, вул.Клубна, 16-А для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 764 кв.м. На підставі рішення Рівненської міської ради отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 245 002 від 03 березня 2008 року . При проведенні інвентаризації земель міста за її будинковолодінням обліковувалась земельна ділянка площею 764 кв.м. В позові вказано, що при приватизації земельної ділянки недотримано порядку та приватизації ділянки, але не вказано які саме норми закону порушено. Не відповідає і дійсності викладене в позові , що коли передали у власність земельну ділянку їй відійшла з частиною землі водонапірна колонка, яка збудована в 1950 роках. Станом на 2007 рік, коли проводився обмір земельної ділянки не було ніякої водяної помпи, і ніяких наземних водяних споруд, а тому посилання позивачки, що вона демонтувала колонку в 2016 році є надуманим. З відповідей на скарги позивачки вбачається, відсутня будь-яка технічна документація про наявність і проведення водяних комунікацій для встановлення вказаної водяної помпи. Це свідчить про те, що позивачкою в позові вказуються недостовірні обставини, аби лише ущемити її інтереси. Рішення Рівненської міської ради від 26 квітня 2007 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки в м.Рівне по вул.Клубна 16-а (18-А) площею 764 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських спору є законним. Тому просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, відповідачки, представника відповідачки, дослідивши письмові матеріали у справі та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України \~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно зі статтею 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що міські ради правомочні розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законам до їх відання. . Підпункт 34 ч.І ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає виключну компетенцію міських рад у вирішенні відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дана норма закону є одним із засобів забезпечення провідної ролі міських рад як органів міського самоврядування, які покликані представляти відповідні територіальні громади та здійснювати від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Виключна компетенція місцевих рад означає, що ніякі інші органи чи посадові особи не мають права приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції рад. Ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міської ради відноситься розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб або надання земельних ділянок комунальної власності у користування. В силу вимог статей 81-83, 92, 93 Земельного кодексу України землекористувачі користуються земельними ділянками на праві власності, оренди, постійного чи тимчасового користування. Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до пунктів 1-2 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.140 та ст.141 ЗК підставами припинення права власності чи права користування землями тої чи іншої категорії є добровільна відмова від права, відчуження права чи примусове його припинення. Судом встановлено, що рішенням виконкому Рівненської районної ради депутатів трудящих № 426 від 25.09.1974 р. затверджено рішення № 4 зборів уповноважених колгоспу ім..Леніна від 19.07.1974р. про виділення земельної ділянки площею 0,06га під будівництво житлового будинку в м.Ровно по вул. Клубній №16-а гр.-ну [PERSON]. Окрім того, вирішено просити виконком Ровенської міської Ради депутатів трудящих дозволити будівництво житлового будинку гр-ну [PERSON] на вищевказаній ділянці. Тобто, зазначеним рішенням не передбачалось передачі земельної ділянки у власність, а лише виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Рішенням Рівненської міської ради від 26.04.2007 року № 701 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, внесення змін до рішень Рівненської міської ради та скасування їх окремих пунктів» громадянці [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0764 га, за адресою м. Рівне, вул. Клубна, 16-а, кадастровий номер №5610100000:01:070:0314 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішення міської ради є ненормативний правовий акт органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки з прийняттям якого у [PERSON] виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Так, з оглянутої судом технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акта на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , виготовленої [PERSON] по вул. Клубній, 16-А в м.Рівне, виконаної КП "Графос" вбачається, що вона була виготовлена за заявою [PERSON] для видачі державного акта на право власності на землю на вул. Клубній, 16-а в м.Рівне. Робота була проведена у зв"язку з прийняттям рішення Рівненської міської ради № 701 від 26.04.2007р. про передачу [PERSON] в приватну власність 764 кв.м. земельної ділянки. Має місце протокол обстеження і погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами - [PERSON], [PERSON] Згідно акту про передачу межових знаків границі земельної ділянки під охорону і зберігання від 30.08.2007р. [PERSON] було передано під охорону і зберігання межові знаки, та попереджено землевласника про недопустимість зміни встановлених границьземельної ділянки без рішення Рівненської міської ради, порушення або знищення межових знаків, огорожа земельної ділянки повинна проводитись згідно кадастрового плану земельної ділянки і встановлених межових знаків. Окрім того, згідно акту встановлення охоронних зон інженерних мереж і комунікацій від 30.08.2007р. встановлено що біля земельної ділянки, виділеної [PERSON] у власність проходить каналізація, охоронна зона становить 2м від осі проходження інженерних мереж, у зв"язку з чим згідно з висновком управління земельних ресурсів у м.Рівне від 27.12.2007р., [PERSON] попереджена про забезпечення вільного доступу на земельну ділянку відповідним інженерним службам міста для обслуговування та ремонту, пересення, прокладання нових інженерних мереж, комунікацій тощо ( ст.111 ЗК України). Наказом управління містобудування та архітектури № 366 від 10.08.2016р. змінено поштову адресу: м.Рівне, вул.Клубна, 16-а на м.Рівне вул.Клубна, 18-а. Згідно із статтею 56 Закону України «Про землеустрій» (станом на 2007 рік) Комунальним підприємством «Графос», на замовлення громадянки [PERSON], було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на підставі чого видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №245002 від 03.03.2008 року №010858300286. Дана документація із землеустрою розроблена та погоджена у відповідності до норм законодавства, яке діяло на день виготовлення документації із землеустрою і містить лише інформацію про 2 м.кв. обмежень, які діють на земельній ділянці. Судом не встановлено порушень при підготовці до видачі державного акту на право власності на землю. Відповідно до ст.17 ЗУ України від 23.02.2006р. № 3477-1У "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. При вирішенні даного спору, суд вважає за доцільне застосувати практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року, суд зазначив що, пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини суд акцентував увагу на Рішенні Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії»), виходячи зі змісту пунктів 32- 35 якого звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючі визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, відповідач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції. Суд зауважив, що, здійснюючи публічно-правові функції в сфері надання земельної ділянки у власність відповідно до положень Земельного кодексу України, сільська рада діяла як суб'єкт владних повноважень і повинна була приймати рішення в межах законодавства. Тому особа мала обґрунтовані очікування щодо дотримання субєктом владних повноважень при прийнятті ним рішення вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Рішення суду першої інстанції залишили без змін апеляційний суд та ВССУ. Відхиляючи касаційну скаргу прокурора, ВССУ також послався на рішення ЄСПЛ у справі «Кривенький проти України», в якому Європейський суд з прав людини констатував порушення [PERSON] статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування. ВССУ вказав, що громадянин України, який у межах, наданих законодавством України набув право на земельну ділянку, не може нести негативних наслідків у зв'язку з порушенням процедури прийняття рішення органами влади чи місцевого самоврядування, які, презюмується, діють у межах правового поля (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі №369/2703/16-ц). Проаналізувавши в сукупності достовірно встановлені судом докази, суд прийшов до висновку, що ні Рівненською міською радою, ні [PERSON] не було допущено будь-яких порушень при підготовці та прийнятті рішення про виділення [PERSON] у власність земельної ділянки та при оформленні Державного акту на землю. Позивачка у справі посилається як на один з доводів пред"явленого позову наявність суспільного інтересу на надлишково передану у власність [PERSON] земельної ділянки площею понад 0,06га, не визначаючи при цьому чіткого розміру площі та координат цієї земельної ділянки. ЄСПЛ у рішенні у справах "Стретч проти Сполученого Королівства " та "Ісмайлов про Російської Федерації" наголосив на одному з обов"язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном - його "пропорційності", "справделивій рівновазі" між суспільними та приватним інтересами. На підтвердження суспільного інтересу на виділену частину земельної ділянки у власність [PERSON] [PERSON] подала до суду як докази письмові звернення до відповідних інстанцій про порушення прав громади при виділенні ділянки, оскільки на ній розташовано 2 об"єкти загального користування, зокрема: ручна водяна помпа, яка збудована ще у 1958р. за кошт і силами мешканців вул.Клубна, а також люк центрального водопостачання. Проте, згідно листа РОВКП "Рівнеоблводоканал" № 1896 від 07.07.2016р. ручна водорозбірна колонка, яка знаходиться в районі житлового будинку № 5 по вул.Клубній в м.Рівне, на балансі підприємства не перебуває та не приєднана до мереж господарсько-побутового водопостачання водоканалу. Відтак, зазначені докази судом до уваги не приймаються (а.с.8-30). Діючим ЦК України ст. 403 передбачено сервітут, який визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, тобто передбачено право на укладення договору сервітуту, що на думку суду, при наявності певного об"єкту в користуванні якого мають інтерес мешканці, може слугувати тим балансом (справедливій рівновазі) між суспільними та приватним інтересом, проте з такою вимогою позивачка до суду не зверталася. За наведених обставин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] за недоведеністю позовних вимог.Окрім того, судом не здобуто доказів того, що повернення майна у комунальну власність призведе до дійсного задоволення суспільних інтересів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed