Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

9 грудня.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів та аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 800 гривень щомісячно до 01.03.2015 року тобто до закінчення нею навчання. Крім того просила стягнути з відповідача 8065 грн. плати за навчання в 2012-2015 роках. В своїй заяві вказала, що відповідно до виконавчого листа з відповідача до досягнення дочки [PERSON], [INFO], повноліття стягувались аліменти по 450 грн. щомісячно. З вересня 2011 року дочка навчається на денному відділенні у Вінницькому коледжі НУХТ 1-2 рівня акредитації в групі 4-ОВ-2 на контрактній основі. Плата за навчання відповідно до договору за 2012-2013 роки, 2013-2014 роки, 2014-2015 роки склала суму 16130 грн. та оплата проживання в гуртожитку склала суму 4870 грн. за вказані роки. За навчання і проживання дочки вона заплатила суму 16130 грн. В зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача аліменти на дитину в сумі 800 грн. та половину коштів оплати за навчання і проживання в гуртожитку, відповідно в сумах 8065 грн. та 2435 грн. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти та кошти на дитину. Добровільної угоди про уримання дитини вони не досягли. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що вона не працює реалізатором і отримує мінімальну заробітну плату. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов про стягнення аліментів визнав частково в сумі 450 грн. та не визнав вимоги про стягнення коштів на навчання і оплату порживання в гуртожитку. Пояснив, що не працює і в центрі зайнятості на обліку не перебуває, доглядає за своєю мамою, якій 92 роки, тримає живність за рахунок орендної плати за два належних земельні паї і куплене зерно, нараховане як плату за оренду земельного паю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 03.10.2012 року (а.с. 6). В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до довідки №735 від 10.11.2014 року, виданої виконкомом Капустянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області до складу сім`ї [PERSON] входить дочка [PERSON] (а.с. 14). Згідно довідки Вінницького коледжу Національногшо університету від 16.10.2014 року за № 1957 [PERSON] є студенткою 4 курсу денного відділення цього коледжу, навчається з 01.09.2011 року на контрактній формі навчання, стипендію не отримує, термін навчання до 01.03.2014 року (а.с. 15). Крім того, даний факт підтверджується довідкою №2063 від 21.11.2014 року, виданою цим коледжом. Згідно якої [PERSON] проживала в гуртожитку коледжу з 16.08.2011 року по червень 2014 року і сплатила за проживання 4870 грн. Згідно довідки №289 від 12.11.2014 року, виданої коледжом, [PERSON] навчається і заплатила за навчання: 2012-2013 роки - 5230 грн.; 2013-2014 роки - 5450 грн.;, 2014-2015 роки - 5450 грн., всього суму 16130 грн.. Згідно копій квитанцій, доданих до матеріалів справи встановлено, що через АТ "УкрСиббанк" [PERSON] 19.12.2012 року сплатила за навчання дочки у Вінницькому коледжі НУХТ 2615 грн. за другий курс денної форми навчання (а.с.10), та 01.09. 2014 році через ПАТ "Банк "Київська русь" - 2725 грн. за навчання на 4 курсі (а.с. 11). На підтвердження заперечень відповідач посилався також на те, що у 2013 році перед розірванням шлюбу він особисто дав дочці гроші на навчання в сумі 4200 грн., які були отримані за реалізацію худоби, яку він спільно з позивачкою виростили. Однак, після ознайомлення зі своєю заявою до суду про розірвання шлюбу визнав, що ще за рік до подання до суду заяви про розірвання шлюбу вони перестали спільно вести господарство. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами даного спору є сімейними, а тому регулюються Главою 16 Сімейного кодексу України щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання. Виходячи із вимог ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд, бере до уваги стан здоров'я та матеріальний стан відповідача. А також можливість надання утримання другим з батьків. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні доведено, що на утриманні позивачки перебуває повнолітня дочка [PERSON], позивачка працює і отримує мінімальну заробітну плату, проте оплатила навчання дочки, про що свідчить факт навчання дитини в даний час. Відповідно до ст.200 СК України, беручи до уваги фізичний та матеріальний стан відповідача, те, що на його утриманні перебуває інша дитина, оцінюючи в сукупності, добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на період навчання підлягає до часткового задоволення та визначає розмір аліментів в сумі 450 грн. щомісячно на період навчання до 01.03.2015 року. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових фактично понесених та передбачуваних витрат на утримання повнолітньої дитини, то суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову у цій частині. В підтвердження понесених витрат на навчання повнолітньої дитини [PERSON] позивачем надано копії квитанцій про оплату витрат на навчання, які склали: за 2012-2013 роки - 5230 грн.; 2013-2014 роки - 5450 грн.; 2014-2015 роки - 5450 грн., всього суму 16130 грн. та за оплату проживання в гуртожитку суму 4870 грн.. В судовому засіданні встановлено, що дочка [PERSON] почала навчатись в у Вінницькому коледжі НУХТ 1-2 рівня акредитації будучи неповнолітньою, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат по оплаті за навчання підлягають задоволенню на підставі ст.185 СК України. Виходячи зі змісту ч.1 ст.10 СК України, якщо сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом або іншими нормативно-правовими актами чи домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Таким чином, відсутні перешкоди для застосування аналогії закону (ст.185 СК України), при вирішенні судом вимог про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Отже, участь у додаткових витрат, а саме: на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, є не правом, а обов'язком батьків, незалежно від сплати ними коштів на утримання (аліментів). Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами можна притягати лише батьків дитини. Оскільки у цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). За правилами ч. 2 ст.185 СК України, визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що відповідач, будучи батьком дитини, зобов'язаний приймати участь у додаткових витратах на повнолітню дитину, у зв'язку із її навчання у платному навчальному закладі, виходячи з матеріального та сімейного положення обох сторін спору та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, а також з урахуванням приписів ст. 182 СК України. При цьому, суд бере до уваги, що розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат, а додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. За наведених обставин та у контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені фактичні витрати у розмірі 8065 грн. оплати за навчання і 2435 грн. оплати за проживання в гуртожитку, всього суму 10500 грн., оскільки вони доведені належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі ст.182, 185, 198, 199, 200, 201 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: partial