Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

27.03.2017 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.09.2013 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язання перед банком не виконала, внаслідок чого станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість в сумі 12382,70 грн. З даної суми 499,42 грн. - заборгованість за кредитом, 8017,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - 565,84 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1600 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - матері відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вона, як матір відповідача, звернулась із претензією до ПАТ КБ "Приватбанк" з проханням розірвати в добровільному порядку кредитний договір, укладений між позивачем та її дочкою, позаяк [PERSON] була неповнолітньою на час його укладення, а вона (матір) не схвалює такого договору. Згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до заяви від 26.09.2013 року [PERSON] погодилась з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась і погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також з тарифами, які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 5-30). Згідно з п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором; у випадку виникнення прострочених зобов'язань більше ніж на 30 днів, клієнт оплачує банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість в сумі 12382,70 грн. З даної суми 499,42 грн. - заборгованість за кредитом, 8017,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - 565,84 грн. (а. с. 4). Крім того, судом встановлено, що відповідач підписала анкету-заяву 26.09.2013 року, відповідно до якої вона отрмала кредитну картку. Однак, враховуючи, що [PERSON] ([INFO]) на момент отримання даної кредитної картки була неповнолітньою, кредитний ліміт їй було встановлено, починаючи з 22.08.2014 року, тобто після досягнення нею 18 років. Дані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, відповідно до якого, перебіг строку заборгованості розпочинається з 22.08.2014 року (а.с. 4). Відповідно до ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Частиною 2 статтею 32 ЦК України, передбачено, що неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. 20.04.2017 року Локачинським районним судом було залучено до участі в цивільній справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - матір відповідача [PERSON] (а.с. 48, 49). [PERSON] після одруження змінила своє прізвище на [PERSON]. Вона є матір'ю відповідача [PERSON], що підтверджуєтся їх свідоцтвами про народження та свідоцтвом про одруження [PERSON] (а.с. 67-69). Ухвалу про залучення [PERSON] як третьої особи вона отримала 12.05.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 58). Із наданих [PERSON] доказів вбачається, що вона 06.06.2017 року звернулась з претензією до ПАТ КБ "Приватбанк" з проханням розірвати в добровільному порядку кредитний договір, укладений між позивачем та її дочкою, позаяк [PERSON] була неповнолітньою на час його укладення, а вона, як матір не схвалює такого договору. Згідно з ч.1 ст. 222 ЦК України, правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Приписами статті 221, передбачено, що правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Закон це нормативно-правовий акт представницького вищого органу державної влади (або громадянського суспільства (безпосередньо народу), який регулює найважливіші питання суспільного життя, установлює права і обов'язки громадян, має вищу юридичну чинність і приймається з дотриманням особливої законодавчої процедури. Закони є конституційні та звичайні. До виду звичайних законів відносяться загальні закони - це закони, що регламентують певну сферу суспільних відносин і поширюються на всіх. Загальні закони можуть бути: кодифіковані (наприклад, Кримінальний кодекс, Цивільний кодекс та ін.). За таких обставин встановлено, що Цивільний кодекс України є загальним законом. Згідно з ч.1 ч.2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У цій статті проголошується презумпція правомірності правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину... Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що ПАТ КБ "Приватбанк" при укладенні кредитного договору б/н від 26.09.2013 року з неповнолітньою (особою, яка не має повної цивільної дієздатності) [PERSON] було порушено вимоги Цивільного кодексу України, а саме ч.1 ч.2 ст. 203 Цього кодексу, матір'ю відповідача даний правочине не схвалено і подано претензію до банку, протягом місяця з дня коли вона дізналась про його вчинення, а відтак він є нікчемним і до нього слід застосувати правові наслідки, передбачені ст.ст. 216, 221, 222 ЦК України щодо недійсних правочинів. Відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача не було заявлено вимоги щодо визнання цього правочину недійсним, однак, суд вважає, що у цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, оскільки його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по даному кредиту, однак суд вважає, що оскільки на час розгляду справи [PERSON] досягла повноліття, то виконання наслідків щодо недійсного правочину слід покласти на неї, а саме: 499,42 грн. (заборгованість за тілом кредиту) отриманих нею у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, тобто кошти одержані на виконання цього правочину, стягнути з відповідача в користь позивача. Судові витрати, сплачені позивачем слід залишити за ним.

Outcome: approved