Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом (змінивши предмет позовних вимог в останній редакції) до [PERSON] про стягнення з останньої 163692,35 грн. заборгованості по отриманому згідно укладеного сторонами договору № ZRQWGA00000000001 від 10.09.2008 року, згідно якого відповідачка одержала кредитні кошти у розмірі 44320 грн. у вигляді кредитної непоновлювальної лінії на строк до 10.09.2013 року, зобов'язавшись щомісячно погашати відповідну суму по тілу кредиту, сплачувати відсотки на суму залишку заборгованості за кредитом, а також передбачену договором комісію, але станом на 27.05.2015 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 163692,35 грн., яка складається з 36058,57 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16694,49 грн. заборгованості по відсоткам, 2909,48 грн. заборгованості по комісії за користуванням кредитом, а також їй нарахована пеня в розмірі 99996,84 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором і штрафні санкції у розмірі 8032,97 грн., мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачкою належним чином взятих на себе зобов"язань по своєчасному поверненню отриманих коштів. В своєму зустрічному позові до ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] та [PERSON] просять визнати підвищення банком з 01.02.2009 року процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку з 20,04 відсотка річних до 24,96 відсотка річних незаконним, що є порушенням ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та ст. 1056-1 ЦК України, в зв"язку з чим визнати укладений договір іпотеки 10.09.2008 року припиненим, адже банк змінив умови укладеного кредитного договору щодо збільшення процентної ставки без погодження даного питання з поручителем, збільшивши його обсяг відповідальності, а також порушивши норми законодавства щодо порядку оформлення договору іпотеки. У судове засідання 08.10.2015 року сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов банку підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи із наступного. 10.09.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRQWGA00000000001, згідно якого відповідачка одержала кредитні кошти у сумі 44320 грн. у вигляді кредитної непоновлювальної лінії на строк до 10.09.2013 року, зобов'язавшись щомісячно погашати відповідну суму по тілу кредиту, сплачувати відсотки у розмірі 20,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а також сплачувати передбачену договором винагороду за резервування ресурсів у розмірі 5,04 % річних від суми вказаних ресурсів, але станом на 27.05.2015 року згідно розрахунку банку за відповідачкою утворилась заборгованість у розмірі 163692,35 грн., яка складається з 36058,57 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16694,49 грн. заборгованості по відсоткам, 2909,48 грн. заборгованості по комісії за користуванням кредитом, а також їй нарахована пеня в розмірі 99996,84 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором і штрафні санкції у розмірі 8032,97 (7782,97+250) грн. Виданий кредит забезпечувався іпотечним договором від 10.09.2008 року, згідно якого [PERSON] передала банку в іпотеку належну їй на праві приватної особистої власності квартиру [NUMBER] загальною площею 40,20 кв. м. у будинку [ADDRESS]. Посилаючись на те, що позичальниця заборгованість за кредитним договором не погасила, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з [PERSON] виниклу заборгованість по кредиту. [PERSON] та [PERSON] пред'явили зустрічний позов про визнання припиненим договору іпотеки, та визнання незаконним підвищення процентної ставки за договором позики. При цьому зазначили, що при посвідченні договору іпотеки нотаріус порушив вимоги закону, оскільки виготовив даний документ не на цінному папері, що не відповідає дійсності, обумовлена в договорі іпотеки площа квартири не відповідає її фактичним розмірам, з приводу чого суду не надані належні та допустимі докази, не були взяті до уваги інтереси неповнолітнього сина відповідачки [PERSON], який під час укладення та посвідчення договору іпотеки був неповнолітнім, але згода органу опіки та піклування на здійснення обумовленого правочину була відсутня, хоча на час укладання договору іпотеки неповнолітній [PERSON] не був співвласником вказаної вище квартири, не будучи навіть зареєстрованим у даному житлі, а тому питання про надання дозволу органом опіки на укладення договору іпотеки не могло ставитися. Водночас, у зустрічному позові зазначається, що кредитор в односторонньому порядку без згоди з іпотекодавцем вніс істотні зміни до кредитного договору, піднявши процентну ставку за користування кредитними коштами, що на підставі ст. 559 ЦК України є правовою підставою для припинення поруки. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 11 ЦПК Україн суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Суд вважає, що вимоги первісного позивача щодо стягнення боргу обгрунтовані, а висновки відповідачів щодо визнання укладеного договору іпотеки від 10.09.2008 року припиненим базуються на неправильному розумінні норм матеріального права, зокрема ст. ст. 553-559 ЦК України. Так, ст.ст. 553, 559 ЦК України зазначають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Водночас, згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, тобто це окремий вид застави, який регулюється спеціальним законом, зокрема Законом України "Про іпотеку", і положення ст.ст. 553-559 ЦК України, що регулюють такий вид забезпечення як порука, на спірні правовідносини не поширюються. Відповідно до п. 2 умов укладеного сторонами договору іпотеки іпотекодавець на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед іпотекодержателем виконання зобов'язань позичальниці за кредитним договором, тобто відповідати за кредитними зобов'язаннями, які виникають з умов кредитного договору Підставами припинення іпотеки є: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом (ст. 17 закону України "Про іпотеку"). Оскільки [PERSON] не надано суду доказів припинення іпотеки у контексті ст. 17 Закону України "Про іпотеку", а положення ч. 1 ст. 559 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Водночас, позивач за первісним позовом обумовив, що процентна ставка за користування кредитними коштами складає 20,04 % річних на загальну суму залишку по кредиту, однак, ніяким чином не обґрунтував свою позицію щодо підняття цієї ставки з 01.02.2009 року в односторонньому порядку до 24,96 % річних на загальну суму залишку по кредиту, чим порушив вимоги матеріального права, адже Закон України № 661 -VI від 12.12.2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» набув законної сили з 10.01.2009 року, яким були внесені зміни до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1056-1 ЦК України, згідно яких банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком, встановлених законом, а умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Отже, одностороння зміна банком умов договору щодо збільшення процентної ставки після 01.02.2009 року не породжує для сторін юридичних наслідків, є нікчемною, а тому не потребує якогось додаткового судового рішення з вказаного приводу. Враховуючи вказані обставини, загальна сума боргу станом на 27.05.2015 року згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, проведеного операційною системою банку (а.с. 236-240) становить 132272,94 грн., що складається із 33577,09 грн. заборгованості за тілом кредиту, 11200,99 грн. заборгованості за відсотками станом на 10.09.2013 року, нарахованої комісії в розмірі 2510,41 грн. станом на 10.09.2013 року, 82370,02 грн. пені, а також нарахованих штрафних санкцій згідно п. 5.3 укладеного правочину в розмірі 2614,43 грн. (250 + 47288,49 * 0,05), яка відповідно до ст.ст. 611,624,1048-1050 ЦК України підлягає стягненню з відповідачки. При цьому суд розраховуючи суму заборгованості враховує процентну ставку 20,04 % річних, в зв"язку з чим змінюється розмір заборгованості по тілу кредиту (з нарахованої банком суми у 36058,57 грн. до нарахованої судом суми 35577,09 грн.), так як частина коштів, яка зараховувалася банком в якості сплати підвищених відсотків наразі враховується судом в якості погашення тіла кредиту. Підстав для застосування ст. 551 ч. 3 ЦК України суд не знаходить, враховуючи неподання відповідачкою будь-яких даних про наявність обставин, які мають істотне значення, а також тривалість ухилення нею від виконання взятих на себе зобов"язань. З огляду на задоволення позовних вимог, у порядку погашення понесених позивачем по справі судових витрат на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути з [PERSON] 1322,80 грн. пропорційно до суми задоволених судом вимог (80,81 %). З огляду на відмову у зустрічному позові, судові витрати по даному позову слід покласти на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial