Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Вимоги обґрунтувала наступним. [INFO] в м. Антрацит Луганської області померла її мати [PERSON] . Про цей факт видано лікарське свідоцтво про смерть № 21 від 03.08.2019 року та свідоцтво про смерть від 05.08.2019 року. Заявник звернулася до Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області для проведення державної реєстрації факту смерті, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. У зв?язку з викладеним вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Заявниця та її представник у судове засідання не з`явились, надали заяву, де просили розглянути справу без їх присутності, на задоволенні заявленої вимоги наполягали. Представник заінтересованої особи Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. [INFO] в с. Оріхове м. Антрацит Луганської області померла [PERSON] , [INFO] . Факт смерті вказаної особи був зареєстрований 03.08.2019 року «Дубовською амбулаторією при ЦМП» (вказано в копії документа) лікарське свідоцтво про смерть № 21, причина смерті хронічна серцева недостатність ІІІ ступеню атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця. 05.08.2019 року видано «свідоцтво про смерть серії [NUMBER] » (а.с. 8-10). Заявниця є донькою померлої, що вбачається з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження Серії ЧЕ [NUMBER] , виданого В - Греківською райрадою Ровеньківського району, [PERSON] народилася [INFO] . Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно з довідкою № 158, яка видана [PERSON] , про те, що 23 листопада 1974 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] . Прізвище після шлюбу [PERSON] (а.с.12). 14 жовтня 1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] )(а.с.13). З довідки № 208, яка видана [PERSON] , вбачається що 16 травня 1988 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] . Прізвище після шлюбу вона змінила на [PERSON] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Антрацитівським міськвідділом ЗАГС, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище не змінилося(а.с.15). Згідно зі свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , виданого виконкомом Дубівської селищної ради міста Антрацит, [PERSON] та [PERSON] одружились [INFO] . Прізвище дружини після одруження дружини [PERSON] . Заявник звернулася до Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області для проведення державної реєстрації смерті, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою (відмова у проведенні державної реєстрації смерті №1104-15.27-05.05-03 від 13.08.2019 року)(а.с.7) Згідно з ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року\~суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Статтею 317 ЦПК України, передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Згідно з ч.1\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~ державна\~реєстрація смерті\~проводиться органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану на\~підставі: 1)\~документа встановленої\~форми про\~смерть,\~виданого закладом\~охорони здоров`я\~або судово-медичною\~установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Частиною 6\~ст.\~17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. \~ \~ \~ Правилами\~державної реєстрації\~актів громадянського\~стану в\~Україні,\~затверджених наказом\~Міністерства Юстиції\~ України\~ за\~ №\~52/5\~від 18.10.2000\~року,\~визначено,\~що підставою\~для державної\~реєстрації смерті\~є: а)\~лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545,\~зареєстрованим у\~Міністерстві юстиції\~України 25.10.2006\~за №\~1150/13024\~(далі\~-\~лікарське свідоцтво\~про смерть); б)\~фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); Відповідно до ст.1 Закону України «Про особливості\~державної політики\~із забезпечення\~державного суверенітету\~України на\~тимчасово окупованих\~територіях у\~Донецькій та\~Луганській областях» тимчасово\~окупованими територіями\~у Донецькій\~та Луганській\~областях на\~день ухвалення\~цього Закону\~визнаються частини\~території України,\~в межах\~яких збройні\~формування Російської\~Федерації та\~окупаційна адміністрація\~Російської Федерації\~встановили та\~здійснюють загальний\~контроль,\~а саме: 1)\~сухопутна територія\~та її\~внутрішні води\~у межах\~окремих районів,\~міст,\~селищ і\~сіл Донецької\~та Луганської\~областей; 2)\~внутрішні морські\~води,\~прилеглі до\~сухопутної території,\~визначеної пунктом\~1\~цієї частини; 3)\~надра під\~територіями,\~визначеними пунктами\~1\~і 2\~цієї частини,\~та повітряний\~простір над\~цими територіями. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Згідно з Указом Президента України «Про Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 7\~лютого 2019\~року №\~32/2019 місто Антрацит\~(у\~тому числі\~село Оріхове) є тимчасово окупованою територією. Частинами 1, 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом,\~Законом України\~"Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Приписами ч. ч. 2, 3\~ст.\~9\~ Закону України\~"Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", передбачено що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, заявниця з об"єктивних причин не має змоги надати документи, передбачені законом для реєстрації смерті матері. Відповідно до ст.1 "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невід?ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Згідно з ч.1 ст. 18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів по справі необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, як доказами у справі. За цих обставин, суд вважає надані заявником медичні документи як доказ смерті [PERSON] , не дивлячись на те, що медична установа, яка видала ці документи, знаходиться на території м. Антрацит, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України Згідно з ч.2 ст.319\~ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. З огляду\~на викладене,\~ враховуючи\~що місто\~Антрацит (у\~тому числі\~село Оріхове) є тимчасово окупованою територією, заявниця з об"єктивних причин не має змоги надати документи, передбачені законом для реєстрації смерті, тобто для проведення державної реєстрації смерті є об`єктивні перешкоди, приймаючи до уваги, що встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України має юридичне значення для заявника, так як дозволить використати право на реєстрацію смерті та отримання свідоцтва про смерть на території України, де органи влади здійснюють свої повноваження, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved