Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з Регіонального відділення фонду державного майна України по Чернігівській області на свою користь 20000 грн. безпідставно збережених грошових коштів, 2016 грн. 55 коп. у відшкодування втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції, 1398 грн. 90 коп. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 28.01.2000 року між ним та Регіональним відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області був укладений договір купівлі-продажу державного майна, згідно умовами якого він придбав об'єкт незавершеного будівництва - плавального басейну, розташованого за адресою [ADDRESS], за ціною 20000 грн. За рішенням суду від 14 червня 2005 року, яке набрало законної сили, даний договір було розірвано та зобов'язано покупця повернути об'єкт до державної власності. Державною програмою приватизації на 2000-2002 року був встановлений спеціальний порядок для повернення грошових коштів за розірваним договором купівлі-продажу, а саме за рахунок коштів, отриманих від повторного продажу об'єкта приватизації. 18.02.2012 року у зв'язку з набранням чинності закону України „Про Державну програму приватизації" втратила чинність Державна програма приватизації на 2000-2002 року, тобто на даний час відсутні будь-які обмеження щодо повернення грошових коштів за розірваними договорами купівлі-продажу. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Апелянт не погоджується із висновком місцевого суду про пропуск строку звернення до суду, вважаючи, що момент виникнення спірних правовідносин треба відраховувати з моменту пред'явлення вимоги про повернення коштів, оскільки до 18.02.2012 року в законодавстві були відсутні будь-які спеціальні норми, які б регулювали питання повернення коштів у зв'язку з розірванням в судовому порядку договору купівлі-продажу об'єкта приватизації. Апелянт вказує, що згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України повернення коштів має здійснюватись на загальних підставах. Відповідно до п.2.2 договору купівлі-продажу кошти були перераховані на рахунок Фонду, які з 2002 року обслуговується в казначействі, в якому відкрито рахунок для обліку коштів приватизації. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, на застосування якого наполягав відповідач. Апеляційний суд не погоджується із таким висновком, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 січня 2000 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та [PERSON] уклали договір, згідно з яким у власність останнього відділення зобов'язується передати державне майно - об'єкт незавершеного будівництва плавального басейну, що знаходиться за адресою. [ADDRESS], на земельній ділянці площею 0,136 га, а [PERSON] зобов'язується прийняти дане майно і сплатити ціну відповідно до умов цього договору (а.с.11-13). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 02 вересня 2005 року та ухвалою Верховного Сулу України від 02 жовтня 2006 року, зазначений договору було розірвано та повернути об'єкт договору до державної власності (а.с.18-19). 17 квітня 2014 року [PERSON] подав до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області заяву про повернення сплачених ним за об'єкт 20 000 грн. (а.с.21). Листом від 29.04.2014 року за № 18-03-01446 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області повідомило [PERSON] про відсутність можливості повернути кошти через відсутність законодавчо закріпленої процедури повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації у разі розірвання договору купівлі-продажу (а.с.22). В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вимогою про стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України грошових коштів у зв'язку з розірванням в судовому порядку договору купівлі-продажу об'єкта приватизації. Відповідно до п. 3 Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 32, який був чинний на момент розірвання договору купівлі-продажу від 28.01.2000 року, укладеного між сторонами, повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу такого об'єкта у зв'язку з невиконанням його умов або визнання його недійсним у судовому порядку провадиться згідно із законодавством. На момент виникнення спірних правовідносин (02 вересня 2005 року) діяв Закон України „Про Державну програму приватизації на 2000-2002 роки", відповідно до п.133 якого у разі розірвання договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації у зв'язку з невиконанням їх умов або визнання їх недійсними в судовому порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації, провадиться на підставі рішення суду з коштів позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації АРК, отриманих від повторного продажу цих об'єктів у порядку, встановленому Фондом. Тобто, в період чинності Державної програми приватизації на 2000-2002 року був встановлений спеціальний порядок для повернення грошових коштів за розірваним договором купівлі-продажу об'єктів приватизації. Апеляційним судом встановлено, що 24 вересня 2013 року спірний об'єкт - об'єкт незавершеного будівництва - плавальний басейн разом із земельною ділянкою, був придбаний ДП „УкрСіверБуд" на аукціоні за ціною 990 609 грн. 88 коп. Кошти в зазначеній сумі сплачені в повному обсязі, що підтверджено актом приймання-передачі державного майна від 24.10.2013 року. Крім того, апеляційний суд враховує, що 18 лютого 2012 року Державна програма приватизації на 2000-2002 року втратила чинність, тобто з 18.02.2012 року відсутні будь-які виключення чи обмеження щодо повернення грошових коштів за розірваними договорами купівлі-продажу, укладеними в процесі приватизації державного майна. Суд не погоджується із доводами відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності, враховуючи, що згідно умовами законодавства, що діяло на момент розірвання договору, кошти сплачені при купівлі об'єкту приватизації підлягали поверненню покупцю лише в разі повторного продажу цього об'єкта. По справі достовірно встановлено, що повторний продаж спірного об'єкта нерухомості відбувся 24 вересня 2013 року. Проте кошти, отримані від цього повторного продажу, згідно заяви [PERSON] від 17 квітня 2014 року поданої до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, останньому не були повернуті. Враховуючи викладене, вимоги [PERSON] про повернення йому 20000 грн., сплачених за договором купівлі-продажу від 28.01.2000 року, підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 21 Закону України „Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" кошти від продажу об'єктів незавершеного будівництва, що перебувають у державній власності, та земельних ділянок, на яких розташовані такі об'єкти, спрямовують до Державного бюджету України в повному обсязі. За змістом ч. 2 ст. 6 Закону України „Про Фонд державного майна України" регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України мають рахунки в органах Державної казначейської служби. Відповідно до ч. 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає здійснення операцій з бюджетними коштами. Пунктом 3 абз. 2 ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України закріплено, що органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів здійснюють контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями. Копіями платіжних доручень, наданих в судому засіданні апеляційного суду, підтверджено, що кошти, сплачені ДП „УкрСіверБуд" при купівлі спірного об'єкту перераховані до Державного бюджету України. За таких обставин, стягнення безпідставно збережених Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області грошових коштів, має здійснюватись з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області області. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь 2016 грн. 55 коп. у відшкодування втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції та 1398 грн. 90 коп. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, то апеляційний суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для їх задоволення. Правовідносини, що виникли між сторонами, існують в розрізі правових питань приватизації державного майна та, відповідно, регулюються спеціальними нормами законодавства - Законом України "Про приватизацію державного майна", Державною програмою приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України від 18 травня 2000 р., Законом України "Про Державну програму приватизації" від 13.01.2012 року, Законом України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва", Законом України "Про Фонд державного майна України". Таким чином, сплата коштів за об'єкт незавершеного будівництва в порядку приватизації державного майна і наступне утримання цих коштів на відповідних рахунках не є порушенням грошового зобов'язання в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial