Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі. В травні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, просив стягнути з останнього на його користь моральну шкоду у розмірі 25 038 грн. Позовні вимоги, з урахуванням заяви від 10.07.2019 р. про зміну підстав позову, обґрунтовує тим, що [PERSON] "панічно" боїться допустити його до депутатського корпусу Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, що проявляється в тому, що: по-перше, в соціальній мережі «FACEBOOK» в коментарях до публікації [PERSON] щодо новообраного Президента Монголії розмістив негативну інформацію, яка порушує його особисті немайнові права - честь, гідність і ділову репутацію; по-друге, 18.06.2019 р., приблизно з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., під час його перебування у селі Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області, з метою проведення агітаційної роботи з виборцями, голова Мохначівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] проводила агітацію за іншого кандидата, а голова Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] висловлювався щодо його, як кандидата в депутати на додаткових виборах, вдаючись до негативних публічних оцінок його особистих якостей і рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року визнано дії голови Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] щодо розповсюдження завідомо недостовірної інформації про кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] , та дії голови Мохначівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] щодо агітації кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] , як оцінка посадовими особами відповідного органу кандидата [PERSON] , які мали місце [INFO] у селі Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області такими, що порушують пункти 2,3 частини першої та частину п`яту статті 60 Закону України "Про місцеві вибори». Внаслідок чого [PERSON] визначив розмір моральної шкоди в сумі 25 038 грн, яку обчислював за допомогою встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розроблені [PERSON], оскільки відсутня законодавчо встановлена методика розрахунку розміру моральної шкоди. Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області ПАВЛЕНКО О.В. від 13 травня 2019 р. відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області СТАШКІВА В.Б. від 26 червня 2019 р. прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду. 11 липня 2019 р. до суду надійшла заява [PERSON] від 10.07.2019 р. про зміну підстав позову. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 р. постановлено перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав вказаних в позовній заяві та з урахуванням заяви від 10.07.2019 р. про зміну підстав позову, вказуючи, що недостовірність інформації, розповсюдженої [PERSON] вже визнана судом. Додатково вказала на те, що [PERSON] продовжує вчиняти протиправні дії щодо [PERSON] і на даний час, не допускавши останнього до виконання своїх обов`язків до кінця жовтня 2019 р.. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив у задоволені позову відмовити. Суть заперечень проти позову зводиться до того, що: - по-перше, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] поширював образливі слова щодо [PERSON] у соціальній мережі Faсebook, і що вони стосуються саме відповідача, а згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві , а якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації; - по-друге, висловлювання [PERSON] [INFO] у селі Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області, під час проведення агітаційної роботи з виборцями, щодо [PERSON] , то вони є оціночними судженнями, і за їх висловлювання відповідач не повинен відшкодовувати моральну шкоду. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що: - постановою Центральної виборчої комісії від 20.04.2019 р. № 847 "Про додаткові вибори депутатів сільських, селищних рад 30 червня 2019 року" призначено на неділю, 30.06.2019 р., додаткові вибори депутатів сільських, селищних рад, зокрема, Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, як об`єднаної територіальної громади, від Мохначівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (села Мохначі, Галків, Губарі, Семаки, Углова Рудня, селище Пересаж) та оголошено з 11.05.2019 р. початок виборчого процесу; - [PERSON] був зареєстрований 05.06.2019 р. кандидатом у депутати в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області. Іншими кандидатами були [PERSON] та [PERSON] ; - рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року, яке набрало законної сили 26 червня 2019 р., було визнано дії голови Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] щодо розповсюдження завідомо недостовірної інформації про кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] , та дії голови Мохначівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON]. щодо агітації кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] , як оцінка посадовими особами відповідного органу кандидата [PERSON] , які мали місце [INFO] у селі Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області такими, що порушують пункти 2,3 частини першої та частину п`яту статті 60 Закону України "Про місцеві вибори». Вказаним судовим рішення вирішено питання про судові витрати та ним не вирішувались позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди; - [PERSON] був обраний депутатом в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області та з кінця жовтня 2019 р. приступив до виконання своїх обов`язків. Крім того, позивач [PERSON] стверджує, що в соціальній мережі « FACEBOOK » в коментарях до публікації [PERSON] щодо новообраного Президента Монголії з боку [PERSON] розміщена негативна інформація (дослівний зміст якої приведений в позовній заяві), яка порушує його особисті немайнові права - честь, гідність і ділову репутацію, на підтвердження чому надає скриншоти вказаної публікції /а.с. 11-13/. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, відповідно до положень ст. 124 Конституції України, та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У справах «Брумареску проти Румунії», «Совтрансавто-Холдінг проти України», «Пономарьов проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Разом з тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, зокрема повідомлення її в публічних виступах; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У п. 12 цієї ж постанови зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Статтею 1166 ЦК України встановлено загальне правило, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо та завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 р. (у справі №6-229цс14) та від 21.09.2016 р. (у справі №6-933цс16). Згідно ч. 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» участь у передвиборній агітації забороняється: - органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, правоохоронним органам і судам; - у робочий час посадовим та службовим особам органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, крім випадків, коли відповідна посадова чи службова особа є кандидатом. Виходячи з правового аналізу даної норми, суд приходить до висновку, що селищному голові повністю забороняється брати участь в передвиборчій агітації у будь-який час, (за винятком випадку) коли останній є кандидатом. Оцінка суду. Враховуючи те, що [PERSON] не ставив позовні вимоги про визнання недостовірною інформацію розміщену [PERSON] в соціальній мережі « FACEBOOK » в коментарях до публікації [PERSON] щодо новообраного Президента Монголії та не заявляв їх до власника веб-сайта, на якому розміщено зазначений матеріал, беручи до уваги правові орієнтири, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" щодо складу відповідачів в даних спорах, зважаючи на те, що єдина підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди - правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправність заподіювача шкоди, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди, а в даному випадку [PERSON] не довів поширення саме [PERSON] недостовірної інформації в соціальній мережі « FACEBOOK » в коментарях до публікації [PERSON] щодо новообраного Президента Монголії, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди за розповсюдження негативної інформації відносно останнього в соціальній мережі « FACEBOOK » в коментарях до публікації [PERSON] щодо новообраного Президента Монголії. Врахувавши вищеописані характер і спосіб завдання душевних страждань і тривоги позивачу [PERSON] з боку відповідача [PERSON] , який, як встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 р., в порушення п.п. 2, 3 ч. 1 та ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеві вибори", 18.06.2019 р. у с. Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області розповсюдив завідомо недостовірну інформацію про [PERSON] , як кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, при тому, що вказаним рішенням суду не встановлена преюдиція, що поширена відповідачем інформація порушує не тільки вимоги Закону "Про місцеві вибори", а ще й особисті немайнові права [PERSON] - честь, гідність і ділову репутацію, при тому, що з вказаного рішення суду не зрозуміло, яку саме негативну публічну оцінку особистих якостей [PERSON] здійснював [PERSON] [INFO] р . у с. Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області, що виключає можливість, під час розгляду даної справи, безпосередньо оцінити: яка саме поширена відповідачем інформація порушує особисті немайнові права [PERSON] - честь, гідність і ділову репутацію (міститься посилання, що дослівний зміст цих висловлювань приведений в позовній заяві - верхній абзац сторінки 4 вказаного рішення /а.с. 63 - зворот/), зваживши на те, що не дивлячись на вказані дії [PERSON] , як голови Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, [PERSON] переміг в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, які відбулись 30.06.2019 р., зваживши на те, що інші порушення з боку [PERSON] , що викладено в позовній заяві та в заяві про зміну підстав позову, не знайшли свого підтвердження, врахувавши вимоги розумності і справедливості, суд знаходить, що розмір відшкодування моральної шкоди належить визначити у розмірі 1 000 грн в якості справедливої сатисфакції, оскільки саме такий розмір моральної шкоди є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав [PERSON] в даній ситуації. При цьому, суд не бере до уваги розроблену [PERSON] Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, так як вказана методика вже не використовується при проведенні судових психологічних експертиз (http://rmpse.minjust.gov.ua/search), а керується ст. 23 ЦК України та з правових орієнтирів, викладених в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року N 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями). Враховуючи приписи ч. 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ст. 1172 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про місцеві вибори», суд приходить до висновку, що належним відповідачем по справі - особою, яка повинна відповідати за розповсюдження [PERSON] - [INFO] у с. Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області завідомо недостовірної інформації про [PERSON] , як кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, є саме [PERSON] , як голова Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, а не сама Любецька селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області, так як законом заборонено участь голів селищних рад у передвиборчій агітації, а [PERSON] проводив передвиборчу агітацію проти [PERSON] , не маючи на це права, тобто він діяв не від імені Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, тому повинен нести персональну відповідальність за розповсюдження завідомо недостовірної інформації про [PERSON] , як кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі № 25 з виборів депутатів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, що мало місце 18.06.2019 р. у с. Мохначі Ріпкинського району Чернігівської області, яка порушує вимоги ст. 60 Закону України "Про місцеві вибори". Відтак, моральну шкоду в сумі 1 000 грн слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , задовольнивши в цій частині позов частково. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 76 грн 65 коп пропорційно задоволеним вимогам. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує те, що: - [PERSON] не є адвокатом та представляла інтереси [PERSON] за довіреністю; - позивач надав три Акти виконаних робіт, де вказав перелік наданих юридичних послуг, з доказами про понесення вказаних витрат; - ЦПК України передбачає стягнення витрат на правничу допомогу, при вирішення питання про розподіл судових витрат, надану саме адвокатом, а не особою, яка надає юридичну допомогу, на підставі довіреності, не будучи, при цьому, адвокатом. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial