Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

20.12.2017 року Позивач у справі звернувся із вказаним позовом до Відповідача, посилаючись на те, що він працював у науковій установі Державне підприємство «Антонов» (далі - Відповідач) з 14.05.1971р. по 20.07.2011р. Протягом періодів з 26.07.1979р. по 15.03.1984р. та з 08.08.2000р. по 20.07.2011р займався науково-технічною діяльністю з основного напрямку діяльності підприємства та проходив атестацію на відповідність займаним посадам. Відділ КВ-4, в якому він працював, є науковим структурним підрозділом наукової установи ДП «Антонов». Науково-технічна діяльність вказаного структурного підрозділу є основною. У 2011 році йому присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук за спеціальністю 05.07.02 «Проектування, виробництво та випробування літальних апаратів». З 14.05.1971р. по 26.07.1979р. та з 15.03.1984р. по 08.08.2000р. працював за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі «Технічних наук», за якою і присуджено науковий ступінь кандидата наук. Позивачу була призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Однак, всупереч діючому законодавству України, Відповідач не виплачував [PERSON] у повному обсязі заробітну плату (не нараховував та не виплачував надбавку за стаж наукової роботи та доплату за науковий ступінь), внаслідок чого Позивач позбавлений права отримувати в повному обсязі пенсію наукового працівника згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Позивач вказував, що ДП «Антонов» з IV кварталу 1986 року (до IV кварталу 1986 року фінансувався з державного бюджету) є державним госпрозрахунковим підприємством та атестоване, як наукова установа та визначене головним з питань науково-технічного забезпечення за напрямком «створення та виробництво нових зразків авіаційної техніки». При цьому, на підставі висновку Міністерства освіти і науки України № 1/12.138 від 17.02.2000 року основна діяльність ДП «Антонов» протягом усього часу його існування, незалежно від зміни його найменування, класифікована, як наукова діяльність. Згідно до наказу Відповідача від 14.04.1993 року № 224 «Щодо Положення про Головну наукову організацію» (додається), в якому вказано, що згідно наказу Мінмашпрома від 31.07.1992 року № 98 (наказ по ДП «Антонов» № 577 від 16.09.1992р.) на Відповідача, покладені обов'язки Головної наукової організації Мінмашпрома України з авіаційної техніки та відповідальність за організацію та координацію науково-технічної діяльності головних та базових організацій Україну щодо різних напрямків авіаційної науки. Позивач вказував, що згідно ч.І ст. 23 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1977-12, прийнятий 13.12.1991 року (чинний на момент звільнення Позивача) заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплати за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової (науково- педагогічної) роботи та інших надбавок, доплат та винагород за наукову (науково- педагогічну) діяльність, передбачених законодавством. Позивач вказував ,що Порядок виплати надбавки за стаж наукової роботи затверджений Постановами Кабінету Міністрів України № 1110 від 22.06.1999 року, яка була чинна по 26.04.2003 року, № 609 від 26.04.2003 року, яка була чинна по 14.04.2004 року, № 494 від 14.04.2004 року, яка чинна і до теперішнього часу. Відповідно до Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від № 494 від 14.04.2004р., надбавка за стаж наукової роботи виплачується науковим працівникам державних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІУ рівнів акредитації, які працюють на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІУ рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (1977-12), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. № 257 (257-2004-п) та/або особам, які працюють за професіями, визначеними у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту від 27 липня 1995 р. № 257, в наукових підрозділах державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації та державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (1977-12), за умови, що вони займаються та/або є організаторами наукової і науково-технічної діяльності. Позивач вказував, що згідно з Переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІУ рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково- технічну діяльність», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. № 257, займані Позивачем посади відносяться до наукових.У Постанові Кабінету Міністрів України № 1110 від 22 червня 1999 року та у Постанові Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2001 р. № 1571 встановлено посади [PERSON] (на момент чинності зазначених Постанов), як посади наукового працівника державних підприємств, установ, організацій. Однак, на даний момент ці Постанови втратили чинність.Згідно п.2 Постанови КМ України від № 494 від 14.04.2004р дія цієї постанови поширюється на наукових працівників державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІУ рівнів акредитації, державних підприємств, які пройшли атестацію згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (1977-12), державних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів колишніх УРСР, СРСР, інших республік СРСР. Позивач вказував, що ДП «Антонов» протягом усього часу свого існування є науковою установою, а займані Позивачем посади відносяться і відносилися до наукових, та вважає , що Відповідач зобов'язаний був виконувати ст. 23 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1977-12 та Постанови Кабінету Міністрів України № 1110 від 22.06.1999р., № 1571 від 22.11..2001р., № 609 від 26.04.2003р, № 494 від 14.04.2004р., нараховувати та виплачувати Позивачу надбавки за стаж наукової роботи. Позивач вказував, що відповідно до п.3 Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи, затвердженого Постановою КМ України від 14.04.2004р. № 494, надбавка за стаж наукової роботи виплачується щомісяця науковим працівникам залежно від стажу наукової роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10%; понад 10 років - 20%; понад 20 років - 30%. Вказував,щотака ж норма була передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2003 р. № 609 «Про виплату надбавки за стаж наукової роботи», втратила чинність, яка визначала аналогічні положення, що і Постанова КМ України № 494. Відповідно з 1999 року по 2003 рік була чинна Постанова Кабінету Міністрів України № 1110 від 22 червня 1999 року, яка також визначала, що надбавка за стаж роботи у науковій сфері виплачується щомісяця науковим працівникам, які займають посади, передбачені переліком посад наукових працівників державних наукових установ, організацій та державних вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, яким встановлюється надбавка за стаж роботи у науковій сфері, затвердженим цією Постановою. Позивач зазначав, що норми ст.97 ч.3,4 КЗпП України передбачають, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів), а також надбавок, доплат, премій встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Позивач вкзує, що ним у якості доказу додано до позовної заяви «Розрахунок надбавки за стаж наукової роботи з липня 1999 року по липень 2011 року», який є невід'ємною частиною позовної заяви, розрахунки проводилися на основі законодавства та розрахункових листків, наданих [PERSON] бухгалтерією ДП «Антонов», а тому Відповідач починаючи з липня 1999 року по липень 2011 року заборгував Позивачу 70 113,22 грн. (сімдесят тисяч сто тринадцять гривень 22 коп.). Позивач вказує, що рішенням президії Вищої атестаційної комісії України від 23.02.2011 року (протокол № 16-08/2) на підставі рішення спеціалізованої вченої ради Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» Міністерства освіти і науки України присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук зі спеціальності «проектування, виробництво та випробування літальних апаратів». Вказував, що відповідач у довідці № 19/7451 від 19.07.2011 року підтверджує те, що [PERSON] працював за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, за якою присуджено науковий ступінь кандидата наук та лише з липня 2011 року на підставі наказу ДП «Антонов» № 1687к від 18.07. 2011р. Відповідач розпочав виплату Позивачу доплати за науковий ступінь, однак не в повному обсязі, а пропорційно фактично відпрацьованому часу. Позивач вказує, що доплата за вчений ступінь кандидата наук здійснюється у граничному розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Тобто, при незмінності суми посадового окладу - і доплата має бути сталою сумою, а як вбачається з розрахункового листка та з наказу Відповідача, та вважає неправомірними діями відповідача, який рахував такий відсоток пропорційно відпрацьованому часу, що є невірним та суперечить законодавству. Позивач вказує, що згідно наведеним ним «Розрахунком доплати за науковий ступінь за лютий - липень 2011 року», який є невід'ємною частиною позовної заяви, розрахунки проводилися на основі законодавства та розрахункових листків, наданих [PERSON] бухгалтерією ДП «Антонов». Так, Відповідач за лютий - липень 2011 року заборгував Позивачу З 194,80 грн. (три тисячі сто дев'яносто чотири гривні 80 копійок). Позивач вказував, що згідно ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції, діючій станом на день звільнення Позивача) при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Постанови КМ України № 257 від 4 березня 2004 р. «Про затвердження переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІУ рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну ціяльність» всі посади, які обіймав [PERSON] за час діяльності, зазначені в даній установі, а отже Відповідач зобов'язаний був виплатити [PERSON] грошову допомогу у розмірі шіести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат. Однак, Відповідач, всупереч законодавству, цього не зробив, що порушило законні конституційні права Позивача. Позивач вказує, що відповідно до наведеного ним Розрахунку грошової допомоги при звільненні згідно ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»», який є невід'ємною частиною позовної заяви, невиплачена допомога у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат становить 33 216,60 грн. (тридцять три тисячі двісті шістнадцять гривень 60 копійок). Позивач вказує, що згідно з п. 2 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№ 1058-4 від 09.07.2003 року) обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески та відповідач повинен подати до третьої особи - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві коригуючі звіти за період з липня 1999 року по липень 2011 року з урахуванням проведених змін у бухгалтерській документації щодо сум донарахованої надбавки за стаж наукової роботи та донарахованої доплати за вчений ступінь для внесення їх до персоніфікованого обліку персональних даних Позивача з метою перерахунку пенсії, при цьому виконати приписи законодавства щодо загальнообов'язкового державного пенсійного законодавства. Позивач вказує, що відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМ України від 21.02.2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159) сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Позивач вказує, що згідно розрахунків, наведених у Додатках №№ 2, 4, 6, які являються невід'ємними частинами даного позову, загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати складає 211 287,85 грн. (двісті одинадцять тисяч двісті вісімдесят сім гривень 85 коп.) Позивач та представник позивача, вказують, що позивач [PERSON] шанована та поважна людина, гідно присвятив своє життя підприємству та розвитку авіаційної галузі, працював на підприємстві з 14.05.1971р., тобто більше 40 років своєї діяльності присвятив саме розвитку авіаційної галузі на ДП «Антонов», має вчений ступінь кандидата наук, має 7 патентів на винаходи, 25 авторських свідоцтв на винахід, 14 проектно- конструкторських розробок, 37 робіт з наукової діяльності та безліч інших, не менш важливих, публікацій та заключень.Завдяки впровадженню на парку літаків марки «Антонов» комплексу робіт на основі нових створених розрахунково-експериментальних методів, проектно - конструкторських розробок і винаходів [PERSON], вдалося підвищити ресурс рухових установок літаків, розширити область їх застосування, знизити витрати на ремонтно-відновлювальні роботи і отримати значний економічний ефект, підвищити конкурентну здатність виробів. Також великий обсяг теоретичних розробок і їх впровадження присвячено захисту двигунів літаків від пошкоджень сторонніми предметами, економічний ефект яких можна опосередковано оцінити на прикладі США. Так, за даними національної аерокосмічної корпорації щодо запобігання ушкоджень сторонніми предметами NAFPI (США) лише у 2001 році витрати на ремонт і відновлення двигунів літаків після пошкоджень сторонніми предметами склали близько 4 млрд. доларів США. Вперше реалізоване рішення, запропоноване [PERSON], і до тепер не має аналогів в світі (авторське свідоцтво №736496 від 29.01.1980р.) Тришарова оболонка з армованих пластиків на літаках з турбореактивними двигунами Ан-72, Ан-74, Ан-124, Ан-225, Ан-148, Ан158, Ан-178, що дозволило знизити вагу конструкції більше, ніж на 25% і рівень шуму на місцевості до вимог глави 4 ІКАО (Міжнародна організація цивільної авіації), завдяки приглушенню шуму двигуна в широкому діапазоні частот в силових багатошарових оболонках мотогондоли.Завдяки науковим працям [PERSON], його винаходам та раціоналізаторським пропозиціям відкрилася можливість польотів літаків марки «Антонов» без обмежень в усі регіони світу.Згадані вище та інші зазначені в переліках роботи з наукової діяльності [PERSON] внесли істотний внесок в авіабудівну галузь України, її конкурентну здатність та економічну ефективність, що з твердістю визначає відповідність розробок [PERSON] світовому рівню. Позивач вказує, що неправомірні дії адміністрації ДП «Антонов» щодо ненарахування та невиплати Позивачу надбавки за стаж наукової роботи та доплати за вчений ступінь принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], які захищає Конституція України, перед іншими працівниками підприємства. Позивач, вказує, що йому законодавством були передбачені надбавки до заробітної плати, а також можливість перерахунку пенсії, звернувся за правовою допомогою для захисту своїх конституційних прав, однак таке ставлення адміністрації підприємства завдає моральних страждань та погіршує стан здоров'я, оскільки Позивачу доводиться нервувати та здійснювати додаткові зусилля задля захисту своїх прав, наданих йому Основним Законом - Конституцією України та законодавством України в цілому. До того ж, враховуючи економічну кризу, інфляційні процеси в нашій державі, кожного місяця Позивач все більше і більше обмежує себе у витратах (з метою оплати комунальних послуг та придбання необхідних ліків), порушуючи звичний для себе порядок життя.Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав Позивача та глибину його душевних страждань, вважаємо за необхідне стягнути з Відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позивач вказує, що ним було здійснено оплату правової допомоги адвоката, що відповідно до ч.З ст. 133 ЦПК України є судовими витратами та відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтвердили заявлені позовні вимоги та просили суд позов задовольнити у повному обсязі, з урахуванґм заяви про збільшення позовних вимог ( а.с.29-30 т.2). В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала у повному обсязі подала відзив на позовну заяву ( а.с.150-159 т.1) вказує, що на думку Позивача він працював з 14.05.1971 р. по 20.07.2011 р. у науковій установі Державне підприємство «АНТОНОВ» на підставі Наказу Відповідача від 14.04.1993 р. №224 «Касается Положения о Головной научной организиции» (далі - «Наказ») та висновку Міністерства освіти та науки №1/12.138 від 17.02.2000р. Представник відповідача вказувала, що відповідно до положень Наказу, на ДП «АНТОНОВ» покладаються обов'язки Головної наукової організації Мінмашпрома України з авіаційної техніки з метою організації та координації науково-технічної діяльності головних та базових організацій України по авіаційним тематика, мова йде про визначення організаційної та координаційної політики Мінмашпрому України серед підприємств задіяних у розробці та виробництві авіаційної техніки. При цьому, зазначений Наказ не надає Позивачу статусу наукової установи у розумінні ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність» (в редакції №1977-ХІІ від Ю. 12.1991р.). До того ж, підприємство не уповноважене присвоювати саме собі будь-який статус, оскільки набуття статусу наукової установи відбувається виключно у порядку визначеному законодавством України. Представник відповідача вказував, що листа Міністерства освіти та науки України №1/12.138 від 17.02.2000р., на який посилається позивач, у будь-якому випадку не може бути належним та допустимим доказом наявності у ДП «АНТОНОВ» статусу «наукової установи», оскільки станом на 17.02.2000 року діяв Закон України «Про наукову та науково технічну діяльність» №1977- XII від 13.12.1991р. і зазначеним законом (ст. 11) передбачалася державна атестація наукових установ у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Вказувала, що відповідний порядок не передбачав надання статусу наукової установи шляхом надання листа Міністерства освіти і науки України. Та вказує, що у зазначеному листі Відповідачу «присвоїли» статус «державної наукової організації» з посиланням на ст. 1 ЗУ «Про наукову та науково технічну діяльність» №1977-ХІІ від 13.12.1991р.. Однак, Закону України «Про наукову та науково технічну діяльність» №1977-ХІІ від 13.12.1991р. в ст.1 взагалі не містить такого поняття як «державна наукова організація». Представник відповідача вказував, що Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ від 13.12.1991р., у тому числі, в цілях виплат надбавок за стаж наукової роботи чітко визначає порядок отримання підприємством статусу наукової установи. Отже, законодавець передбачає виключний порядок (Постанова Кабінету Міністрів України від 07.04.1998 р. №469 «Про затвердження Положення про державну атестацію науково-дослідних (науково-технічних) установ» (далі - «Постанова № 469»), відповідно до якого отримується відповідний статус (наукової установи), а тому Лист Міністерства освіти та науки України не є документом передбаченим ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ від 13.12.1991р. та Постановою №469, а відповідно не є належним та достовірним доказом підтвердження проходження Відповідачем відповідної атестації та набуття статусу «наукової установи». Представник відповідача вказував, що копія листа Міністерства освіти та науки №1/12.138 від 17.02.2000р. у будь-якому випадку не є належним і достатнім доказом без надання на огляд суду оригіналу відповідного листа чи належним чином засвідченої копії. Крім того, листи Міністерства освіти та науки України не носять нормативно-правового характеру. Представник відповідача вказував, що згідно до п.З Постанови № 469, Міністерство промислової політики України, до сфери управління якого входило ДП «АНТОНОВ», видало Підприємству свідоцтва про атестацію наукової установи: Свідоцтво про атестацію наукової установи №003 від 26.11.2002 р. (діяло з 26.11.2002р по 27.11.2007 р.);Свідоцтво про атестацію наукової установи №1 від 19.10.2007 р. (діяло з 19.10.2007 р. по 20.10.2012 р.) Представник відповідача вказував, що належними та допустимими доказами наявності у юридичної особи статусу наукової установи є Свідоцтва, які видані уповноваженими державними органами в порядку встановленому законодавством. У даній судовій справі допустимими та належними доказами наявності у ДП «АНТОНОВ» статусу наукової установи являються Свідоцтва Міністерства промислової політики України про атестацію наукової установи №003 від 26.11.2002 р. (діяло з 26.11.2002 р. по р.) та №1 від 19.10.2007 р. (діяло з 19.10.2007 р. по 20.10.2012 р.), виключно якими підтверджується період, протягом якого ДП «АНТОНОВ» мало статус наукової установи, які діяли з 26.11.2002 р. по 20.10.2012 р., про що зазначає сам Позивач у позові. Таким чином, ДП «АНТОНОВ» мало статус наукової установи у період з і 26.11.2002р. по 20.10.2012 р. включно, а тому лист Міністерства освіти і науки України №1/12.138 від 17.02.2000р. та Наказ ДП «Авіаційного науково-технічного комплексу №224 від 14.04.1993 р. не можуть бути належними та допустимими доказами присвоєння статусу «наукової установи» ДП«АНТОНОВ» у спірних правовідносинах щодо виплати надбавки за стаж наукової роботи, оскільки відповідно до законодавства наявність у підприємства статусу наукової установи має підтверджуватися виключно документами передбаченими законодавством, а саме відповідними свідоцтвами виданими у порядку передбаченому ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ від 13.12.1991р. та Постановою Кабінету Міністрів України від 07.04.1998 р. №469 «Про затвердження Положення про державну атестацію науково-дослідних (науково-технічних) установ». Представник відповідача вказував, що законодавець чітко розмежовує поняття «державна наукова установа» та «наукова установа». Зокрема, із Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ від 13.12.1991р. випливає, що ці поняття співвідносяться як загальне та спеціальне, тобто будь-яка державна наукова установа являється науковою установою, але не будь-яка наукова установа являється державною науковою установою. Представник відповідача вказував, що відповідно до Державного класифікатора України «Класифікація організаційно - правових форм господарювання ДК 002:2004» виділялися наступні організаційно-правові форми:державне підприємство (код 140);державна організація (установа, заклад) (код 425).Державним класифікатором України «Класифікація організаційно-правових форм господарювання ДК «002-94» виділялися такі окремі організаційно-правові форми, як:державне підприємство (код 140);державна організація (установа, заклад) (код 425);заклад (код 410);установа (код 420). А тому ДП «АНТОНОВ» за своєю організаційно-правовою формою юридичних осіб є «державним підприємством», що прямо витікає із його найменування та підтверджується інформацією з ЄДР . Представник відповідача вказував, що згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Україні зареєстровано значну кількість юридичних осіб, які мають організаційно-правову форму «державна організація (установа, заклад)» та їх найменування прямо містить слова «державна наукова установа» . Таким чином, лише у період з 26.11.2002 р. по 19.10.2012 р. ДП «АНТОНОВ» мало статус «наукової установи» в порядку встановленому законодавством, а не статус «державної наукової установи» (якого підприємство взагалі ніколи не мало і не набувало). В обгрунтування заперечень проти позову відповідач вказує, що до спірних правовідносин в частині виплати Відповідачем надбавки за стаж наукової роботи, Позивач застосовує законодавство, яке не поширюється на спірні правовідносини:Постанова КМУ «Про виплату надбавки за стаж роботи у науковій сфері» №1110 від 22.06.1999 р. (далі - «Постанова №1110»);Постанова КМУ «Про виплату надбавки за стаж наукової роботи» №609 від 26.04.2003р. (далі - «Постанова №609»);Постанова КМУ №494 від 14.04.2004 р. «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи» (далі - «Постанова №494»). Представник відповідача вказував, що не погоджується із такою позицією позивача, оскільки Постанова №1110 та Постанова №609 встановлює вичерпний перелік суб'єктів проведення виплат надбавки за науковий стаж роботи, до яких було віднесено державні наукові установи, організації та державні вищі навчальні заклади ІІІ-ІV рівнів акредитації та сфера дії Постанови №1110 та Постанови №609 на ДП «АНТОНОВ» не розповсюджується, оскільки вони відносяться до суб'єктів, які мали статус «державної наукової установи» та організаційно-правову форму (установа, організація), як того вимагає законодавство. Так само Постанова №494 розширила перелік суб'єктів, які мають обов'язок здійснювати виплати надбавок за стаж наукової роботи. Зокрема, відповідно п. 1 Порядку виплати надбавки за стаж роботи у науковій сфері затвердженого Постановою №494 встановлено наступне: «науковим працівникам державних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, які працюють на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. N257; особам, які працюють за професіями, визначеними у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженим наказом Держстандарту від 27 липня 1995 р. N257, в наукових підрозділах державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації та державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України "Про наукову і науково - технічну діяльність ", за умови, що вони займаються та/або є організаторами наукової і науково-технічної діяльності». Відповідач вказує, що саме з прийняттям Постанови №494, до переліку суб'єктів виплат було додано державні підприємства, які пройшли державну атестацію у порядку, передбаченому ЗУ "Про наукову і науково-технічну діяльність". При цьому, відповідні надбавки за стаж наукової роботи передбачені для осіб, які працюють в державних підприємствах (що пройшли державну атестацію згідно із ЗУ «Про наукову та науково - технічну діяльність») виключно за професіями, визначеними у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95. Представник відповідача вказує, що Позивач працював на наступних посадах:І - начальник конструкторської бригади КВ-4 (з 15.03.1984 р. по 07.08.2000 р. включно.); - заступник начальника відділу КВ-4 (з 08.08.2000 р. по 31.05.2005 р. включно);начальник конструкторського відділу навішення й капотування рушійних установок літака (з 01.06.2005 р. по 31.07.2011 р. включно);провідний конструктор КВ-04 (з 01.07.2011 р. по 20.07.2011 р. включно), та на момент вступу в дію Постанови №494 від 14.04.2004 р. Позивач працював на посадах начальника конструкторського відділу та провідного конструктора (згідно ДК 003-95 код професії 1237.2 (Начальники (завідуючі) науково-дослідних підрозділів та підрозділів з науково-технічної підготовки виробництва)). У вступній частині ДК 003-95 зазначено. Таким чином, перша цифра в коді професії означає до якого розділу класифікатору відноситься професія. У зв'язку з наведеним, професія Позивача у спірний період відносилася до розділу 1 «Законодавці, вищі державні службовці, керівники, менеджери (управителі)», а не до розділу 2 «Професіонали», як того вимагає Постанова №494. Представник відповідача вказував, що посади Позивача відсутні в розділі 2 Професіонали в переліку ДК 003-95 р., як того вимагає Постанова № 494, що свідчить про відсутність права у Позивача на отримання надбавки за науковий стаж роботи. Крім того, Позивач не зазначив код цих професій, що додатково підтверджує той факт, що в ДК 003-95 р. відсутні займані ним посади в розділі 2 Професіонали. Отже, обов'язок у Відповідача здійснити виплату надбавки за науковий стаж роботи Позивачеві теж відсутній Представник відповідача вказує, в обґрунтування заявлених позовних вимог, щодо доплати за науковий ступень Позивач посилається на Постанову КМУ від 30.08.2002 р. № 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери"; Наказ Міністерства освіти й науки України №557 від 26.09.2005 р. «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ». Однак, зазначені нормативно-правові акти не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Постанова КМУ від 30.08.2002 р. № 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" (далі - «Постанова №1298») затверджена для упорядкування оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, а також створення механізму підтримання на постійному рівні оптимальних міжгалузевих та міжпосадових співвідношень в оплаті праці. А тому Постанова не поширюється на ДП «АНТОНОВ», оскільки Відповідач у спірний період (з лютого по липень 2011 р.) не фінансувався і не утримувався за рахунок бюджетних коштів, а отже підприємство не відносилося до бюджетної сфери. ДП «АНТОНОВ» являлося і являється до цього часу державним комерційним підприємством. Представник відповідача вказував, що відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту і несе відповідальність за наслідками своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном, Позивач у позовній заяві зазначає, що ДП «АНТОНОВ» є госпрозрахунковим, тобто комерційним, підприємством, що свідчить про помилкове застосування до спірного питання Постанови №1298. Представник відповідача вказує, що Постанова Кабінету Міністрів України № 1298 та Наказ Міністерства освіти й науки України №557, які регулювали порядок виплати доплати за науковий ступінь починаючи з лютого по липень 2011 р. (на які посилається Позивач у позовній заяві) не поширювали свою дію на державні комерційні підприємства, до числа яких належить ДП «АНТОНОВ», а відповідно зазначені нормативно-правові акти не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. А тому у Відповідача відсутній обов'язок по виплаті Позивачу доплати за науковий ступінь у період з лютого по липень 2011 р., на підставі Постанови №1298 та Наказу №557. Представник відповідача вказує, що Відповідач внутрішньо закріпив у Положенні про встановлення доплат за науковий ступінь від 2009р. якими було встановлено порядок оплати доплати за науковий ступінь науковим працівникам, якщо їх діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем. Представник відповідача вказує, що відповідно до Довідки №19/7451 від 19.07.2011 р., висновок експертної групи Науково-технічної ради ДП «АНТОНОВ» було прийнято 01.07.2011 р., яким встановлено, що діяльність Позивача за профілем збігається з наявним науковим ступенем. Таким чином, Позивачеві було виплачено в липні 2011 р. доплату за науковий ступінь у розмірі 403,40 грн. Представник відповідача вказує, що Пунктом 3.2. Положення про встановлення доплат за наукову ступінь від 2009р. передбачено, що доплати нараховуються пропорційно фактично відпрацьованому часу в поточному місяці, про що зазначається безпосередньо й самим Позивачем. Оскільки, відсутність Позивача з якихось причин на роботі, впливала на розмір виплаченого йому окладу за поточний відпрацьований місяць, то відповідно, пропорційно змінювався і розмір надбавки за науковий ступінь. Вказує, що як би Постанова №1298 застосовувалась би до спірних правовідносин то і в такому випадку порушень положень Постанови №1298 не відбувалось би, оскільки, Постанова встановлює доплати за науковий ступінь працівникам у граничному розмірі 15 %, тобто закріплено максимальний розмір такої доплати. Отже, прив'язка розміру доплати Позивача за науковий ступінь до посадового окладу, який залежить від пропорційно відпрацьованого часу в поточному місяці в жодному разі не порушує права Позивача. У зв'язку з наведеним, у Відповідача відсутній обов'язок по виплаті Позивачу доплати за науковий ступінь у період з лютого по липень 2011 р., на підставі Постанови №1298 та Наказу №557, а виплати, що були здійснені у відповідності до Положення про встановлення доплат за науковий ступінь від 2009р. були здійснені у повному обсязі та належним чином. Представник відповідача вказує, що також не визнає позовну вимогу щодо сплати позимвачу допомогу при виході на пенсію у розмірі 6 окладів, що становить 33 216,60 грн. відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» №1977-12 від 13.12.1991р., при цьому, до позовної заяви Позивач додає розрахунковий лист за липень 2011 р., де під шифром №46 йому було виплачено грошову допомогу у розмірі шести окладів та надбавки за науковий ступінь при виході на наукову пенсію, що в повній мірі спростовує його доводи. Крім того, Позивач стверджує, що зазначена допомога має становити 33 216,60 грн. з урахуванням окладу, надбавок та доплат, але з таким розрахунком погодитися не можливо. Представник відповідача вказує такий розрахунок є математично не вірним, оскільки не можливо враховувати додаткові виплати (надбавку за стаж наукової роботи) при визначенні розміру допомоги, на отримання яких Позивач не мав жодних правових підстав та за розрахуноком відповідача має розмір допомогири виході на заслужений відпочинок.(3818 грн. + 572,70 грн.) * 6 = 26 344,20 грн., які були нараховані та виплачені Позивачу, а даний вид виплати знаходиться під шифром «46» розрахункового листка за липень 2011 р., копія якого була додана до позовної заяви, що підтверджено Довідкою з бухгалтерії №490 від 26.02.2018 р. (до відзиву додається). Представник відповідача вказує, що дії Відповідача відповідають вимогам законодавства України, в частині виплати Позивачеві надбавки за стаж наукової роботи та доплати за науковий ступінь, а тому суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 211 287,85 грн. відсутні та також відсутні правові підстави для коригування персоніфікованих дани . Представник відповідача вказує, що твердження позивача щодо наявності моральної шкоди, тим, що нібито «неправомірні дії адміністрації ДП «АНТОНОВ» щодо не нарахування та невиплати Позивачеві надбавки за стаж наукової роботи та доплати за вчений ступінь принижують честь, гідність та ділову репутацію, не підиверджені належними доказами, оскілльки відповідч не порушував права позивача, а тому і відсутні підстави щодо відшкодування моральної шкоди. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази подані сторонами у справі в обгрунтування заявлених позовних вимог та відзові на позовну заяву та у відповіді на відзов встановив наступне. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про працю працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому , заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Це підтверджує і Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року та № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року, строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин (абзац п'ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012). Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України виходить з того, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов'язане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат. Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених. Конституцією України. Судом встановлено, що позивач протягом періодів з 26.07.1979р. по 15.03.1984р. та з 08.08.2000р. по 20.07.2011р. займався науково-технічною діяльністю з основного напрямку діяльності підприємства та проходив атестацію на відповідність займаним посадам. Відділ КВ-4, в якому він працював, є науковим структурним підрозділом наукової установи ДП «Антонов». Науково-технічна діяльність вказаного структурного підрозділу є основною. У 2011 році йому присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук за спеціальністю 05.07.02 «Проектування, виробництво та випробування літальних апаратів». З 14.05.1971р. по 26.07.1979р. та з 15.03.1984р. по 08.08.2000р. працював за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі «Технічних наук», за якою і присуджено науковий ступінь кандидата наук. Позивачу була призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Судом встановлено, що згідно наказу№ 224 від 14.04.1993року, який був винесений ДП «Антонов» з врахуванням Наказу Мінмашпрому України № 98 від 31.07.1992, яким на підприємство були покладені обов'язки Головної наукової організації України з авіаційної техніки, а також цим же наказом (№ 224 від 14.04.1993) сам Відповідач на своєму підприємстві ввів в дію Положення про Головну наукову організацію України, яке, як випливає з вказаного наказу, було затверджено Мінмашпромом України. Суд не погоджується із твердженнями відповідача, що зазначений наказ не надає йому статусу наукової установи в розумінні Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1977-12, оскільки станом на день винесення наказу № 244, тобто станом 14.04.1993, Закон № 1977-12 мав назву Закон України «Про основи державної політики у сфері науки і науково-технічної діяльності», та у вказаному Законі було відсутнє визначення поняття «наукова установа». На той час, в діючому Законі було визначено коло суб'єктів науково-технічної діяльності, а саме: в п.1 ст.11 Закону України «Про основи державної політики у сфері науки і науково-технічної діяльності» № 1977-12, в редакції станом на 14.04.1993 року вказано, що суб'єктами науково-технічної діяльності є юридичні та фізичні особи, які безпосередньо беруть участь у процесі створення та впровадження науково - технічної продукції.Основним суб'єктом науково-технічної діяльності є науковий та науково-технічний працівник, який займається самостійно або у різноманітних організаційних формах науково-дослідницькою, проектно-конструкторською та іншою науковою діяльністю. Правовий статус наукового та науково-технічного працівника визначається законодавством України (п.2 ст.11 Закону № 1977-12 в редакції станом на 14.04.1993 року).Основною організаційною ланкою в науково-технічній сфері є науково-технічний колектив, що об'єднує наукових та науково-технічних працівників. Постійні об'єднання науково-технічних колективів створюють наукові організації, правовий статус яких визначається законодавством України (п.З ст.11 Закону № 1977-12 в редакції станом на 14.04.1993 року). Судом встановлено, що підприємство мало назву ДП Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К.Антонова і перейменоване в ДП «Антонов» згідно наказу Мінпромполітики України від 22.01.2010 року № 17, про що вказано самим Відповідачем та підтверджено відомостями трудової книжки Позивача ( а.с.28-31). Судом встановлено, що 01.12.1998 року Законом України № 284-14 Закон України «Про основи державної політики у сфері науки і науково-технічної діяльності» в новій редакціїбуло викладено та названо Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та з 01.12.1998 року в Закон введено таке поняття, як «наукова установа». Згідно ст. 7 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» № 1977-12 в редакції станом на 14.04.1993 року, було визначено компетенцію Уряду України щодо здійснення науково-технічної політики, а саме:створення на основі чинного законодавства економічних, правових і організаційних механізмів, що стимулюють діяльність підприємств, об'єднань та організацій щодо прискорення науково-технічного прогресу;організація розробки національних та державних науково-технічних програм. формування органів управління і механізму реалізації програм, контроль за виконанням;організація і координація заходів щодо створення сучасної інфраструктури науково-технічної діяльності. Міністерства, відомства та інші центральні органи державного управління України, місцеві органи державної влади і управління беруть участь у здійсненні державної науково-технічної політики в межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством. Судом встановлено, що ДП «Антонов» згідно із бюлетенем «40 лет со дня создания ОКБ имени О. К. Антонова» малостатус наукової устнановизі змісту якого випливає, що підприємство, окрім, як науково-технічною та випробувальною діяльності, іншою не займалося та від самого початку мало на меті проведення наукової роботи та підвищення рівня науково - конструкторських розробок по новій техніці. Так, 06.03.1946 року Колегія Міністерства прийняла постанову про створення ОКБ-153 (в сучасному - ДП «Антонов»), а вже 31.05.1946р. дане рішення було затверджене Постановою ЦК ВКП(б) та Ради Міністрів СРСР. А тому , наказ Мінмашпрома України № 98 від 31.07.1992 року та наказ Відповідача № 224 від 14.04.1993 року були винесені з дотриманням діючого на той час законодавства та покладали на ДП «Антонов» обов'язки Головної наукової організації України з авіаційної техніки та є беззаперечними доказами в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України щодо того, що Відповідач відносився до наукових установ, а доводи Відповідача щодо спростування цього факту не доведено належними та допустими доказами. Судом встановлено, що лист Міністерства освіти і науки України № 1/12.138 від 17.02.2000 року, наданий на запит Міністерства промислової політики України, якому на той час було підпорядковане ДП «Антонов» та на підставі «Роз'яснення з питання наукового статусу Авіаційного науково-технічного комплексу ім.О.К.Антонова», затвердженого Міністром промислової політики України, зроблено висновок, що основна діяльність цієї організації протягом періоду свого існування незалежно від змін в іі назві може бути класифікована, як наукова діяльність. Тобто Міністерство промислової політики України, якому на той час було підпорядковане ДП «Антонов», в межах своїх повноважень правомірно зробило такий висновок, а Міністерство освіти і науки України його підтвердило. Відповідно до п.З «Положення про державну атестацію науково-дослідних (науково-технічних) установ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 07.04.1998 р. саме на Міністерство освіти і науки України покладається організаційно-методичне забезпечення державної атестації науково- дослідних (науково-технічних) установ, а отже лист Міністерства освіти і науки України № 1/12.138 від 17.02.2000 року наданий ним в межах своїх повноважень та з достатньою компетенцією в даному питанні, оскільки Міністерство освіти і науки України безпосередньо займається атестацією таких наукових установ. Згідно п.1 Положення № 469 вказано, що атестації підлягають науково- дослідні (науково-технічні) установи всіх форм власності, що внесені або претендують на внесення до Державного реєстру наукових установ, яким надасться підтримка держави. А тому суд погоджується із твердженнями позивача, що якщо установа займається науковою (науково-дослідною) діяльністю, але не претендує на підтримку держави та на внесення її до Державного реєстру наукових установ, то проходження такої атестації відповідно до Положення № 469 не є для неї обов'язковим. Судом встановлено, що ДП «Антонов» з 4 кварталу 1986 року є госпрозрахунковим підприємством, то й атестацію наукової установи пройшло лише у разі такої необхідності у 2002 році. Відповідно до ч.5 ст. 4 Цивільного кодексу України інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно- правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до загальних засад цивільного законодавства України одним з видів нормативно-правових актів є накази, розпорядження, рішення міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, а тому наказ Мінмашпрома від 31.07.1992 року № 98, яким на Відповідача покладені обов'язки Головної наукової організації Мінмашпрома України з авіаційної техніки та відповідальність за організацію та координацію науково-технічної діяльності головних та базових організацій України щодо різних напрямків авіаційної науки; Постанова Колегії Міністерства від 06.03.1946 року про створення ОКБ-153; Постанова ЦК ВКП(б) та Ради Міністрів СРСР від 31.05.1946р. про затвердження рішення про створення ОКБ-153, лист Міністерства освіти і науки України № 1/12.138 від 17.02.2000 року на переконання суду є належними та допустимими доказами . Статтею 8 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1977-12 визначено, що державними науковими установами є наукові установи, засновані на державній власності Власність - економічна категорія, що є одним із проявів суспільних відносин із приводу привласнення матеріальних благ.Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють і закріплюють суспільні відносини, що виникають із присвоєнням матеріальних благ громадянами, юридичними особами та державою, які надають названим суб'єктам рівні права та обов'язки з володіння, користування і розпорядження майном. Власність Українського народу (ст.324 ЦК України);Приватна власність (ст.325 ЦК України);Державна власність (ст.326 ЦК України); Комунальна власність (ст.327 ЦК України). А тому суд погоджується із твердженнями сторонипозивача, що слово «державна» вказує на форму власності, а не на окремий вид юридичної особи, про що зазначає Відповідач. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону науково-дослідна (науково-технічна) установа (далі - наукова установа) - юридична особа незалежно від форми власності, що створена в установленому законодавством порядку, для якої наукова або науково- технічна діяльність є основною і становить понад 70 відсотків загального річного обсягу виконаних робіт. Вищезазначені статті не підлягали змінам від самого початку їх прийняття, тобто ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» поширював свою дію на ДП «Антонов», а враховуючи те, що ДП «Антонов» в період до 22.01.2010 року мало назву ДП Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К.Антонова і перейменоване в ДП «Антонов» згідно наказу Мінпромполітики України від 22.01.2010 року № 17. беззаперечними залишаються факти щодо належності Відповідача до наукових установ. Назву підприємства з ДП Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К.Антонова на назву ДП «Антонов» було змінено в зв'язку з приєднанням Київського державного авіаційного підприємства «Авіант», без змін основного виду економічної діяльності підприємства, що підтверджується Відомостями з ЄДР відносно ДП «Антонов» станом на 12.02.2018 року, наданого Відповідачем, за яким вказано, що основним видом економічної діяльності ДП «Антонов» є «Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук». Згідно ч.І ст. 23 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1977-12 (чинний на момент звільнення Позивача) заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплати за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової (науково-педагогічної) роботи та інших надбавок, доплат та винагород за наукову (науково-педагогічну) діяльність, передбачених законодавством. Порядок виплати надбавки за стаж наукової роботи затверджений Постановами Кабінету Міністрів України № 1110 від 22.06.1999 року, яка була чинна по 26.04.2003 року, № 609 від 26.04.2003 року, яка була чинна по 14.04.2004 року. № 494 від 14.04.2004 року, яка чинна і до теперішнього часу. Суд не погоджується із твердженнями Відповідача у справі, що №№ 1110,609,494 Постанови не поширюють свою дію на ДП «Антонов», оскільки Пунктом 1 Положення про виплату надбавки за стаж роботи у науковій сфері, затвердженого Постановою КМУ № 1110 від 22.06.1999 року визначено, що це Положення визначає порядок виплати надбавки за стаж роботи у науковій сфері науковим працівникам державних наукових установ, організацій та державних вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитаціЇ, а згідно ст.8 Закону України «Про наукову і науково- технічну діяльність» № 1977-12 державними науковими установами є наукові установи, засновані на державній власності. Отже, ДП «Антонов» в розумінні вказаного Закону відноситься до державних наукових установ. Також ч.1 п.5 вказаного Положення визначено, що до стажу роботи наукових працівників, які працюють (працювали) в державних наукових установах та організаціях, у державних вищих навчальних закладах III - IV рівнів акредитації, лабораторіях підприємств включається також час роботи у наукових установах та вищих навчальних закладах колишніх УРСР, інших союзних республік, а також СРСР. Згідно п. З вказаного Положення надбавка за стаж роботи у науковій сфері виплачується щомісяця науковим працівникам, які займають посади, передбачені Переліком посад наукових працівників державних наукових установ, організацій та державних вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, яким може встановлюватись надбавка за стаж роботи у науковій сфері, затвердженим цією ж Постановою. Пунктом 1 Постанови КМ України № 1570 від 22.11.2001 року «Про реалізацію частини другої статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність"» встановлено, що до стажу наукової роботи зараховується час роботи на посадах керівників і професіоналів, які прирівнюються до посад наукових (науково - педагогічних) працівників, якщо особи, які їх займали, працювали за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь, або провадили діяльність, за яку присвоєне вчене звання, чи займалися науково - організаційною діяльністю. Судом встановлено, що Відповідачем у довідці, виданій підприємством [PERSON]. № 19/7451 від 19.07.2011р. вказано, що [PERSON]працював на зазначених посадах за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі «Технічних наук», з якої йому присуджено науковий ступінь.». Судом встановлено, що на час прийняття Постанови КМУ № 60У від 26.04.2003 року «Про виплату надбавки за стаж наукової роботи» Відповідач вже отримав Свідоцтво про атестацію наукової установи № 003 від 26.11.2002 року, а 20.11.2003 року законодавець на підставі Закону України № 1316-ІУ, вніс зміни до ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність», доповнивши його ст. 22-1 «Посади наукових працівників», якою визначив перелік посад наукових працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо), де зазначені, зокрема, і посади, які обіймав позивач [PERSON] Суд не погоджується із твердженнями Відповідача у відзиві на позов, який вказує вказує, що Постанова КабМинуУкраїни № 494 від 14.04.2004 року не поширювала свою дію на підприємство, оскільки надбавка за стаж наукової роботи виплачується особам, які працюють за професіями, визначеними у розділі 2 (Професіонали) Національного класифікатора України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", в наукових підрозділах державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів (університетів, академій, інститутів) та державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", за умови, що вони займаються та/або є організаторами наукової і науково-технічної діяльності, оскільки в п.2 вищезазначеної Постанови № 494 вказано, що дія цієї постанови поширюється на наукових працівників державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів (університетів, академій, інститутів), державних підприємств, які пройшли атестацію згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", державних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів колишніх УРСР, СРСР, інших республік СРСР. Судом встановлено, що станом на 14.04.2004 ДП «Антонов» пройшов таку атестацію та йому було видане Свідоцтво про атестацію наукової установи № 003 від 26.11.2002 року, та згідно ч.І п.1 Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи, затвердженого Постановою № 494, вказано, що надбавка за стаж наукової роботи виплачується науковим працівникам державних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів (університетів, академій, інститутів), які працюють на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. № 257. Згідно п.2-1 Постанови КМУ від 04.03.2004 року № 257 зазначає, що дія цієї постанови поширюється на наукових працівників, які працювали на державних підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах колишніх Української PCP, інших республік СРСР, а також СРСР. Пунктом 2 зазначеного Порядку до стажу наукової роботи, що дає право на встановлення надбавки за стаж наукової роботи, зараховується:час роботи, зазначений у статті 22-3 Закону України "Про наукову і науково- технічну діяльність"; час роботи осіб за професіями, визначеними у розділі 2 (Професіонали) Національного класифікатора України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", в наукових підрозділах державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів (університетів, академій, інститутів) та державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України Про наукову і науково-технічну діяльність", за умови, що вони займаються та/або є організаторами наукової і науково - технічної діяльності;стаж державної служби. Суд погоджується із твердженями сторони позивача, що законодавець вказує на всі можливі умови, за яких особа могла набути такого стажу наукової роботи і жодним чином не вказує на обов'язковість наявності одночасно цих трьох перелічених умов. Згідно статті 22-3 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність"№ \\977-\\2 до стажу наукової роботи зараховується:час роботи на посадах наукових працівників, визначених статтею 22-1 цього Закону;час роботи на посадах науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів ІІІ-ІУ рівнів акредитації, визначених у частині другій статті 48 Закон) України "Про вищу освіту";час роботи осіб, які мають науковий ступінь, за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь, з дня зайняття посади за цією спеціальністю;час роботи наукових (науково-педагогічних) працівників на посадах, зазначених у статті 118 Кодексу законів про працю України, якщо цій роботі безпосередньо передувала і після неї слідувала робота, передбачена абзацами другим, третім і четвертим цієї статті;час навчання в аспірантурі чи ад'юнктурі за денною (очною) формою навчання випускникам аспірантури, ад'юнктури. Згідно ст. 22-1 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" № 1977- 12 посадами наукових працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо) є: керівник (президент, генеральний директор, генеральний конструктор, директор, начальник); заступник керівника (віце-президент, заступники генерального директора, генерального конструктора, директора, начальника) з наукової роботи; академік-секретар (його заступники); головний учений секретар, учений секретар (їх заступники); керівник (завідувач) та заступники керівника (завідувача) наукового підрозділу (відділу, лабораторії, сектору, бюро, групи); головний конструктор, головний інженер, головний технолог з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу та їх заступники;провідний конструктор, провідний інженер, провідний технолог з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу; головний науковий співробітник; провідний науковий співробітник; старший науковий співробітник; науковий співробітник; науковий співробітник - консультанту молодший науковий співробітник; докторант. До наукових працівників належать також особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь. Судом встановлено, що Позивач обіймав посади провідного конструктора, начальника наукової бригади, заступника начальника відділу, начальника відділу, що підтверджено копією трудової книжки (наявна в матеріалах справи), займався науковою, науково-технічною та науково-організаційною роботою та більше 40 років свого життя присвятив підприємству та розвитку авіаційної галузі, про що зазначено у Висновку відділу силових установок. Переліку робіт з наукової діяльності, Переліку наукових докладів та публікацій [PERSON], Переліку проектно-конструкторських розробок [PERSON] , Переліку авторських свідоцтв на винахід, патентів та рацпропозицій [PERSON] Дані документи засвідчені Головним конструктором ДП «Антонов», заступником Головного конструктора - начальником відділу силових установок ДП «Антонов», що свідчить про те, що на підприємстві активно велася наукова діяльність протягом всього часу існування підприємства. Суд не погоджується із твердженнями Відповідача про те, що посади Позивача відсутні у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95, що свідчить про відсутність права у Позивача на отримання надбавки за стаж наукової роботи, то такі твердження є безпідставними, оскільки. В описовій частині Класифікатора вказано, що розділ Професіонали «вміщує професії, що передбачають високий рівень знань у галузі фізичних, математичних, технічних, біологічних, агрономічних, медичних чи гуманітарних наук. Професійні завдання полягають у збільшенні існуючого фонду (обсягу) знань, застосуванні певних концепцій, теорій та методів для розв'язання певних проблем чи в систематизованому викладенні відповідних дисциплін у повному обсязі. До цього розділу належать професії, що вимагають від працівника (з урахуванням кола та складності певних професійних завдань та обов'язків) кваліфікації за:дипломом про вищу освіту, що відповідає рівню спеціаліста, магістра;дипломом про присудження наукового ступеня: -кандидата наук; доктора наук;атестатом про затвердження вченого звання:старшого наукового співробітника;доцента;професора. В розділі професіонали вказана класифікація професій і аж ніяк не посад, які особа може обіймати за час роботи.Професія підтверджується дипломом про вищу освіту, що відповідає рівню спеціаліста, магістра; дипломом про присудження наукового ступеня; атестатом про затвердження вченого звання, про що зазначено в описовій частині Класифікатора. Далі, відповідно до Додатку А, Додатку В (обов'язкові) та Додатку Б (довідковий) вказується професійна назва робіт за кодами професій. Код посади Позивача, яку він обіймав до 15.03.1984 року - провідний конструктор значиться 2149.2 (23048), а код професії посади Позивача, яку він обіймав з 15.03.1984 року значиться 1237.2 (24030). Згідно Класифікатору посади керівників взагалі виділені в окремий розділ. Суд вважає, що Відповідач помилково вважає, що посада Позивача відсутня в розділі 2 Професіонали, оскільки в розділі 2 Професіонали зазначається саме професія, а не посада,що не узгоджується із відомостями у довідці виднаої відповідачем від 19.07.2011 року № 19/7451 про те, що Позивач [PERSON] з 14.05.1971р. по 20.07.2011р. працював у науковій установі ДП «Антонов», протягом зазначеного періоду займався науково-технічною діяльністю з основного напрямку діяльності підприємства та проходив атестацію на відповідність займаним посадам, що дає йому право на призначення пенсії наукового працівника згідно Закону України «Про наукову га науково-технічну діяльність». Відділ КВ-4, в якому працював [PERSON], є науковим структурним підрозділом наукової установи ДП «Антонов». Науково-технічна діяльність вказаного структурного підрозділу є основною. Згідно наказу ДП «Антонов» № 1118к від 14.05.2012 року , в якому вказано (мовою оригіналу)«В связи с утверждением положения «Об установлении надбавок за стаж научной работы» приказываю: Ввести, по согласованию с профсоюзным комитетом, в действие с 1.01.2013 г. Положение «Об установлении надбавок за стаж научной работы». Судом встановлено, що Позивачу була призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», а тому доводи Відповідача є безпідставними та не відповідають дійсності, оскільки ДП «Антонов», отримало статус наукової установи, починаючи з моменту його створення, при цьому ДП «Антонов» своїми наказами, довідками підтверджує той факт, що підприємство відносилося до наукових, а його працівники мали право на отримання надбавки за стаж наукової роботи, а тому Постанови Кабінету Міністрів України № 1110 від 22.06.]999 року. № 609 від 26.04.2003 року, № 494 від 14.04.2004 року поширювали свою дію на ДП «Антонов». Судом встановлено, що Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що Постанова КабМіну України № 1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», та наказ Міністерства освіти та науки України № 557 від 26.09.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» не поширюються на ДП «Антонов». Суд не погоджується із такою позицією відповідача, оскільки, умови оплати праці, визначені наказом МОН України № 557 від 26.09.2005 року, поширюються на всіх працівників усіх типів навчальних закладів, установ освіти, наукових установ, а тому ДП «Антонов» відносилося до наукових установ, оскільки в пункті 4 вказаного наказу, що зазначені доплати встановлюються тим працівникам, діяльність яких за профілем збігається з наявним ученим званням чи науковим ступенем. Судом встановлено, що в ДП «Антонов» у 2009 році було затверджено внутрішньо Положення про встановлення доплат за науковий ступінь, в п.3.2 якого передбачено, що доплати нараховуються пропорційно фактично відпрацьованому часу в поточному місяці. Згідно абзацу г) підпункту 3) пункту 4 наказу МОН України № 557 доплати працівникам за науковий ступінь, зокрема, кандидата наук, встановлено - у граничному розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Частиною 4 ст. 97 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Частиною 2 ст. 97 КЗпП України, на яку посилається і Відповідач визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Статтею 9 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівника порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А тому суд важає, що п.3.2 Положення ДП «Антонов» про встановлення доплат за науковий ступінь щодо нарахування доплат пропорційно фактично відпрацьованому часу в поточному місяці суперечить законодавству, а отже Відповідач мав застосувати норми Закону, а тому не в повному обсязі нарахував та виплатив Позивачу таку доплату. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який . підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Судом встановлено, що Позивачу [PERSON] присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук зі спеціальності «проектування, виробництво та випробування літальних апаратів» 23.02.2011 року , а доплату за науковий ступінь ДП «Антонов» розпочав лише з липня 2011 року, чим на переконання суду позбавив Позивача його права на отримання доплат за науковий ступінь з лютого по червень 2011 року включно. А тому суд погоджується із розрахуноки наведеним позивачем, що Відповідач за лютий - липень 2011 року заборгував Позивачу суму в розмірі 3 194,80 грн. (три тисячі сто дев'яносто чотири гривні 80 копійок). Судом встановлено, із пояснень Відповідача , що при виході на пенсію сплатив Позивачу грошову допомогу у розмірі 6 посадових окладів під шифром № 46 та надав довідку № 490 від 26.02.2018р. Судом встановлено, з 1992 року підприємством використовувався шифр № 46 - «оплата за летное расстояние в км», а з 2002 року шифр № 46 - «премия из прибыли» наявні в матеріалах справи, а тому суд погоджується із твердженями Позивача вважає, під шифром № 46 в розрахунковому листі Позивача за липень 2011 року Відповідачем використовувався саме шифр «премия из прибыли», яка не відноситься до виплати грошової допомоги у розмірі 6 місячних окладів відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1977-12. Судом встановлено, що Відповідач не довів належними доказами шифри видів нарахувань та утримань, яким підприємство користувалося станом на 2011 рік, а тому позовна вимога, що допомога у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 1977-12 не виплачена становить 33 216,60 грн. (тридцять три тисячі двісті шістнадцять гривень 60 копійок) доведена Позивачем. Судом встановлено, що на підставі вищевстановлених обставин Відповідач має відновити порушене право Позивача та подати до третьої особи - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві коригуючі звіти за період з липня 1999 року по липень 2011 року з урахуванням проведених змін у бухгалтерській документації щодо сум донарахованої надбавки за стаж наукової роботи та донарахованої доплати за вчений ступінь для внесення їх до персоніфікованого обліку персональних даних Позивача з метою перерахунку пенсії, при цьому виконати приписи законодавства щодо загальнообов'язкового державного пенсійного законодавства. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМ України від 21.02.2001 р. № 159 . Скудом встанолено, що у зв"язку із порушенням проведених визщевкаханих нарахувань, Відповідач відновлюче порушене право Позивача такж має нарахувати та сплатит компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). А тому суд дійщов висновку, що загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати станом на день подачі позовної заяви до суду складає 211 287.85 гри. (двісті одинадцять тисяч двісті вісімдесят сім гривень 85 коп.) Судом встановлено, що Позивач в позовній заяві від 20.12.2017 року навів обгрунтування стягнення моральної шкоди з Відповідача та зазначає, що відповідно до ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, п. З, п.9, п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) та враховуючи те, що Позивач [PERSON] більше 40 років своєї діяльності присвятив саме розвитку авіаційної галузі на ДП «Антонов», має вчений ступінь кандидата наук, має 7 патентів на винаходи, 25 авторських свідоцтв на винахід, 14 проектно - конструкторських розробок, 37 робіт з наукової діяльності та безліч інших, не менш важливих, публікацій та заключень, а неправомірні дії адміністрації ДП «Антонов» щодо не нарахування та невиплати Позивачу надбавки за стаж наукової роботи та доплати за вчений ступінь принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]. які захищає Конституція України, при цьому додали йому моральних страждань. Суд вважає такі твердження обгрунтованими, оскільки Позивач навів належними доказами що його внаходи та багаторічний час роботи у Відповідача, підняли рівень Держава Україна в галузі літакобудування, що Відповідач порушуючи право позивача на достатній рівень доходу завдав йому дущевних страждань, які він не міг очікувати, працюючи у Відповідача та на переконнання суду з Відповідача необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) на користь Позивача. Судом встанволено, що Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно з п.1 ч. З ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, вимоги Позивачем обгрунтовані, докази сплати та розрахунки наявні в матеріалах справи, а тому відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача. Судом встановлено, що на день подачі позовної заяви до суду витрати Позивача на правничу допомогу склали 5 000,00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 коп.), які підлягають стягненню з Відповідача . Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 ст.81 ЦГІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. А тому суд дійшов висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню.

Outcome: approved