Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивачі 13.08.2020 року звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 23.03.1998 року на товарній біржі «Новий Вік» ними було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомості від 23.03.1998 року було зареєстровано у Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації та здійснено відповідний запис у реєстрову книгу від 27.03.1998 року. У 1998 році ними була приватизована земельна ділянка площею 0,044 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Маючи намір зареєструвати їхнє право власності на вказаний будинок, [PERSON] у липні 2020 року звернувся до Нікопольської міської ради із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак отримав 28.07.2020 року рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з причини, що договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений, тому їм, як власникам житлового будинку необхідно звернутися до суду. Зазначають, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, цей договір було зареєстровано на товарній біржі «Новий Вік» та він не підлягав нотаріальному посвідченню. Враховуючи викладені обставини, вони позбавлені можливості розпоряджатися належним їм майном як власники, а тому просять суд визнати за ними в рівних частках - по 1/2 частини за кожним, право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 59,8 кв. м., житловою площею 38,4 кв.м. з надвірними спорудами: літньою кухнею «Б», підвалом «б», сараєм «Г», лазнею «Д», вбиральнею «Е», гаражом «Ж», спорудження № 1-4, І. Ухвалою суду від 19.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 20-21). Ухвалою суду від 13.01.2021 року закрито підготовче засідання по даній справі (а.с. 33-34). У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачі, кожен окремо, надали на адресу суду заяви, про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі (а.с. 30,31). Від представника відповідача, [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с. 36). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 23.03.1998 року на товарній біржі «Новий Вік» між [PERSON] та позивачами [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5). Вказаний договір від 23.03.1998 року було зареєстровано у Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації та здійснено відповідний запис від 27.03.1998 року, про що мається відмітка на самому договорі (а.с. 5 на звороті). У 1998 році позивачами була приватизована земельна ділянка площею 0,044 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 14-15). Маючи намір зареєструвати право власності на вказаний будинок [PERSON] , у липні 2020 року звернувся до Нікопольської міської ради із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 28.07.2020 року було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний житловий будинок з причини, що договір купівлі -продажу нотаріально не посвідчений, тому позивачам, як власникам житлового будинку необхідно звернутися до суду (а.с. 4). Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Умови договору купівлі - продажу визначені в ст.224 ЦК УРСР, було виконано. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Як встановлено судом, в укладеному 23.03.1998 року договорі купівлі-продажу нерухомого майна та зареєстрованому на Товарній Біржі «Новий Вік» сторони повністю погодили всі істотні умови в тексті договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі ( [PERSON] продав, а [PERSON] , [PERSON] купили житловий будинок). Також факт купівлі-продажу нерухомості і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Так, відповідно до зазначеного Договору купівлі-продажу, позивачі отримали у власність житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 23.03.1998 року було зазначено, що, на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», зазначений договір зареєстровано на біржі нерухомості «Новий Вік» та не підлягає нотаріальному посвідченню. Так, дійсно, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» у редакції, що діяла на момент укладення Договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, реєстрація КП „НМБТІ" за позивачами права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі - продажу, зареєстрованого на біржі «Новий Вік» та не посвідченого нотаріусом, станом на березень 1998 року не суперечило чинному законодавству. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Як встановлено судом, у передбаченому законом порядку угода купівлі - продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною. Оскільки покупці [PERSON] та [PERSON] повністю виконали умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатили за придбане майно визначену договором суму, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР був зареєстрований в КП „НМБТІ", у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, то [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набули право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями в рівних частках - по 1/2 частині за кожним і правомірно володіють ними з дня придбання та до цього часу. На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повному обсязі.

Outcome: approved