Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі по тексту - ПРАТ "ІНГЗК") про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я працівника. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працював на підприємстві відповідача, де отримав два професійні захворювання з 30% втратою працездатності. На даний час йому заборонено працювати в шкідливих умовах праці. Порушено його звичайний уклад життя, оскільки змушений внаслідок професійних захворювань звертатись в лікувальні заклади. Він протягом тривалого часу відчуває почуття болі, під час фізичного навантаження появляється задишка, що переростає в кашель та викликає біль у грудній клітці, починається головні болі, головокружіння, запаморочення та біль в ділянці серця. При ходьбі навіть на незначну відстань появляється біль в колінах, загальна втрома, слабкість, відчуття нестачі повітря та пітливість. Він раніше займався спортом, працював на присадибній ділянці, туристичний відпочинок приносив йому задоволення, але тепер він відчуває загальну втому та змушений користуватись інгалятором. Душевний біль спричиняє той фактор, що він раніше відчував себе бадьорим та життєрадісним, приносив в сім`ю достаток та впевненість, а тепер стан його здоров`я погіршився і він потребує як фізичної так і моральної допомоги. Приступами кашлю в місцях скупчення людей, у тому числі у громадському транспорті він звертає на себе з боку навколишніх нездорову увагу, що його морально пригнічує та завдає моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на свою користь спричинену йому моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я в розмірі 190 000,00 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином. Представник відповідача Маргієва Є.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надав відзив на позов, відповідно до якого зазначила, що відповідач впроваджував нові методи і засоби, які сприяли покращенню умов праці своїх працівників. Зазначила, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Відповідно до виписного епікризу із історії хвороби позивача, останій вже мав проблеми із здоров`ям з 2002 року, проте продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів, ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Загальний стаж роботи позивача в умовах праці складає 03 роки 05 місяців. Зазначив, що довідка МСЕК не підтверджує факт заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки надає йому право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції. Крім того, акт розслідування професійного захворюваня також не є доказом наявності моральних страждань позивача. Крім того, зазначає, що в діях самого позивача вбачається вина та позивач є застрахованою особою. Також вказує, що позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПРАТ "ІНГЗК" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я працівника. У судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Вислухав пояснення представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Як видно із трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] останій працював на підприємстві відповідача (а. с. 23-32). Відповідно до п.7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 жовтня 2018 року (далі по тексту - Акт) проведено розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , а саме: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт, емфізема легень другої стадії), група «С», легенева недостатність другого-третього ст. Хронічне легеневе серце. НК - першого ступеня). 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно з п.12 Акту стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 03 роки 05 місяців. Із пункту 17 Акту видно, що причиною професійного захворювання позивача є: - пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію концентрацією 9,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно з ГОСТ 12.1.005-88 "Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны"; шум - 96дБА при ГДР 80 дБА, згідно ДСН 3.3.6.0437-99 "Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку" (а.с.6-10). Висновком МСЕК від 29 листопада 2018 року позивачу повторно встановлено 30%, з 19 листопада 2018 року, з повторним переоглядом 01 листопада 2019 року (а.с.11 ). Відповідно до медичних висновків Українського НДІ промислової медицини від 13 вересня 2018 року та від 11 квітня 2019 року позивач має захворювання, яке є професійним (а. с. 12, 18). Відповідно до наданої позивачем виписки з медичної карти та виписки із історії хвороби позивача вона тривалий час знаходилася на лікуванні з приводу наслідків професійного захворювання (а.с.13,14-17, 19- 22). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - 30% стійкої втрати професійної працездатності. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивачу було відомо про шкідливі умови праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: важкість праці перевищувала гранично допустимі показники і причиною цього була саме недосконалість технологічного процесу, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання - причиною профзахворювань є стаж роботи в шкідливих умовах праці та даний акт підприємством - відповідачем не було оскаржено. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності, який встановлений з повторним переоглядом, у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 55 000,00 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 55 000,00 грн без урахування податку з доходів фізичних осіб. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 550,00 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.9 Закону України "Про охорону праці" та

Outcome: partial