Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У жовтні 2011 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 04.04.2008 року у розмірі 14419,77 грн. та судовий збір у розмірі 144,20 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.04.2008 року [PERSON] 04.04.2008 року отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а таким чином зобов`язання за вказаним вище кредитним договором відповідач не виконав. У зв`язку із цим, станом на 31.08.2011 року загальна сума заборгованості становить 14419,77 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4955,19 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6926,73 грн., заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 1375,00 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 662,85 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 14419,77 грн., та судовий збір у розмірі 144,20 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. Разом із позовною заявою позивач звернуся до суду із заявою про забезпечення позову, а саме: накласти арешт на грошові кошти, рухоме та не рухоме майно, яке належить відповідачу, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження; обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Іллічівського РВ Маріупольського МУ УМСВ України в Донецькій області видачу відповідачу паспорта/проїзного документа; адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 02.11.2011 року заяву задоволено частково та накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 09.12.2011 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 04.04.2008 року у розмірі 14419,77 грн. та судовий збір у розмірі 144,20 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 25.09.2018 року рішення суду від 09.12.2011 року скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 04.04.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачем персональна інформація про себе в Анкеті-заяві заповнена особисто, також він висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і був згоден з наданими документами. Згідно Тарифів про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна GOLD-клуб» відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Зазначає, що сторонами при укладенні договору були оговорені усі істотні умови. Також, вся інформація є загальнодоступною, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті. З наданої виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідач розрахунок заборгованості не спростував, власний розрахунок заборгованості до суду не надав, клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявляв. Стосовно строку дії договору та кредитної картки пояснила, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Так, згідно вказаного кредитного договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта. Банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначені в заяві та пам`ятці клієнта. Дія даного договору пролонгується кожні 12 місяців. Картрахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Таким чином, вказаний кредитний договір чинний. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватись нею у межах строку дії картки. Строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Таким чином, строк випущеної картки діяв до останнього дня 05/11 року. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 13.10.2011 року. Крім того, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що він був добре ознайомлений про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання за договором. На даний час відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку із чим, у нього перед банком виникла заборгованість. На підставі викладеного, просила стягнути заборгованість за кредитним договором. Відповідач та його представник, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат Мельник О.Р. позовні вимоги не визнали та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача направила до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки обставини, викладені у позові, вважає необґрунтованими. Так, позивачем не надано суду завіреної копії кредитного договору з підписом [PERSON] . В матеріалах справи міститься лише анкета - заява, в якій зазначено його особисті дані. Умови та правила надання банківських послуг не є договором, та не містять підпису останнього. Крім того, вони не погоджуються із сумою заборгованості за кредитом та відсотками через незаконне підвищення банком відсотків за користування кредитом в односторонньому порядку, а також з формулою та методикою нарахування процентів за кредитом. Оскільки належним чином не був повідомлений банком про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами, у зв`язку із чим, вважає дії банку незаконними. Зазначили, що після спливу строку дії картки у банка взагалі було відсутнє право на нарахування процентів. Пеня з комісією та штрафні санкції взагалі не можуть бути застосовані у зв`язку із тим, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в м . Маріуполі Донецької області, який по теперішній час являється зоною проведення антитерористичної операції. На підставі викладеного, просять відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 10.10.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору б/н від 04.04.2008 року недійсним. В обґрунтування вимог зустрічного позову, з урахуванням уточнень, просив визнати кредитний договір б/н від 04.04.2008 року неукладеним, посилаючись на наступні обставини. Стверджує, що він не звертався до АТ КБ «Приватбанку» із заявою про видачу йому кредиту. Підпис, який міститься у заяві, йому не належить. Копію кредитного договору, на який посилається представник банку, суду не надано. У наданого бланку «Умови надання банківських послуг» міститься лише інформація про розмір встановленого кредитного ліміту та розмір базової відсоткової ставки. Тобто, не всі істотні умови, передбачені законодавством України, прописано в «Умовах». А ті, що відображені не відповідають чинному законодавству України. В Заяві клієнта взагалі відсутні відомості щодо суми кредиту, процентної ставки, строку дії кредитного договору. Крім того, Банк не надав доказів щодо отримання ним вказаних кредитних коштів. Банком порушено порядок укладання кредитного договору та умови видачі кредиту. В порушення вимог законодавства, перед укладенням кредитного договору банк не надав йому інформацію, визначену Законом України «Про захист прав споживачів», яка має надаватись перед укладенням кредитного договору. Надання кредитних коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає оплаті позичальником. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Встановлення винагороди не відповідає вимогам законодавства. Також зазначає, що Кредитний договір має бути визнано недійсним відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». У звязку з цим, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Також, просив визнати, що строк звернення до суду не пропущений, а у разі визнання його пропущеним, визнати поважними причини його пропуску та поновити даний строк. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 08.04.2019 року позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору б/н від 04.04.2008 року недійсним об`єднано в одне провадження. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21.05.2019 року у задовленні клопотання представника відповідача - адвоката Мельник О.Р. про залишення позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] без розгляду на підставі ст.257 ч.1 п.9 ЦПК України через невиконання ухвали суду про витребування доказів у справі було відмовлено. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовольнити його вимоги та визнати кредитний договір б/н від 04.04.2008 року неукладеним. Представник позивача за зустрічним позовом, яка діє на підставі ордеру, адвокат Мельник О.Р. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила визнати кредитний договір б/н від 04.04.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] неукладеним. Представник АТ КБ «Приватбанк», яка діє на підставі довіреності, Малервейн М.С. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала. Надала до суду письмовий відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що 04.04.2008 р. між стронами було укладено кредитний договір, за яким Позивач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладаючи договір, клієнт надає згоду банку в будь - який момент змінити кредитний ліміт. Зміст кредитного договору зафіксовано в кількох документах одночасно - в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, договір між банком та позичальником було укладено в письмовій формі. Тарифи зазначено в пам`ятці, яка була отримана позичальником разом з кредитною карткою. Сторонами при укладенні кредитного договору обговорені всі істотні умови. Позичальник користувався наданою йому карткою та встановленим кредитним лімітом, також деякий час сплачував заборгованість за кредитним договором. Тому, на підставі викладеного просив суд відмовити в задоволенні позову. Крім того, просила застосувати строк позовної давності оскільки договір було оформлено 04.04.2008 р., а позивач звернувся до суду лише 10.10.2018 р. тобто після спливу строку позовної давності. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] , як на підставу своїх вимог щодо неукладеності кредитного договору, посилався на не відповідність заяви анкети вимогам ст. 626 ЦК України та невиконання АТ КБ «Приватбанк» вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також ведення банком нечесної підприємницької практики в результаті чого банк навмисно ввів його в оману. А також, те, що він не підписував та не заповнював заяву клієнта на видачу кредиту. Не дивлячись на те, що фактично предметом позовних вимог є визнання спірного кредитного договору неукладеним, проте з позовних вимог вбачається, що позивачем також оспорюється і сам факт заповнення та підписання анкети - заяви клієнта на отримання кредиту, суд приходить до висновку про необхідність перевірки вказаних обставин, чи відповідають вони дійсності. Суд з урахуванням вимог диспозитивності, що встановлені ч. 1 ст. 13, ч. 5, ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про таке. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин. Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Судом встановлено, 04.04.2008 року [PERSON] було підписано Анкету-зяву про приєднання до Умов та Правил надання бінківських послуг у Приватбанку. Із заяви вбачається, що [PERSON] погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, наданими йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. [PERSON] зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанкуwww.privatbank.ua. Достовірність свого підпису на цій заяві [PERSON] заперечував та спростував, посилаючись на те, що він не запонював та не підписував заяву - анкету. В спростування цих обставин, викладених позивачем за зустрічним позовом, представник АТ КБ «Приватбанк» надав суду копію довідки, яку було надано останнім при зверненні до філіалу банку із заявою про надання кредиту. Згідно довідки вих.№16, виданої 22.04.2008 року ТОВ «Виктори Трейдинг», позивач [PERSON] станом на квітень 2008 року працював на посаді закупника сількогосподарської продукції в ТОВ «Виктори Трейдинг» та розмір його заробітної плати за період роботи з жовтня 2007 року по березень 2008 року становить 11100 грн. Вказані відомості про працевлаштування позивача знайшли своє відображення і у анкеті - заяві. Зі змісту заяви - анкети у розділі «Інформація про працевлаштування» вбачається, що [PERSON] зазначив, що офіційно працевлаштований у ТОВ «Виктори Трейдинг», стаж роботи 2 роки на посаді керуючого спеціаліста. Позивач вказаний факт не оспорював та доказів в спростування встановлених обставин суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] особисто звертався до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання кредиту, заповнював анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання бінківських послуг у Приватбанку, підписував заяву, чим підтвердив про своє ознайомлення з додатками до договору та приєднався до нього на умовах визначених банком, з чого, в свою чергу, випливає, що Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Про ознайомлення із запропонованими умовами [PERSON] ознайомився та погодився, про що розписався у Заяві-анкеті. Таке приєднання позивачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України. Таким чином, підписавши 04.04.2008 р. анкету-заяву [PERSON] дав згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлен. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, [PERSON] не надав. Відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року за №168, також вбачається, що банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту. Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії). Згідно із правовою позицією Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором б/н від 04.04.2008 р. [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] від 05.05.2008 року строком дії до 05/11. З виписки по карковому рахунку № [NUMBER] вбачається, що починаючи з 23.05.2008 р. позивач [PERSON] активно користувався кредитними коштами здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок. Позивачем не надано жодного доказу на спростування обставин отримання ним кредитної картки та користування кредитними коштами. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Проте письмові докази по справі, а саме: заява-анкета, умови та правила надання банківських послуг, відомості щодо отримання кредитних карток, свідчать про те, що сторони погодили умови договору, позивач ознайомлений і погоджується з договірними умовами споживчого кредиту, а також, що перед укладанням цього договору отримав від банку всю інформацію згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, суд вважає, що доводи [PERSON] про те, що банком при укладенні кредитного договору були порушені зазначені права на отримання повної та достовірної інформації щодо умов кредитування відповідно до вимог ст.11Закону України«Про захистправ споживачів» не знайшли свого підтвердження. Доводи позивача за зустрічним позовом щодо порушення його прав, як споживача внаслідок невиконання банком положень ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», за що передбачена відповідальність ст. 15, 23 цього закону, та несправедливі умови договору, які відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» порушують принципу добросовісності, не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що не містять відповідальності за наслідками неукладеності договору. За змістом ст. 230 ЦК України правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину, така угода визнається недійсною. Таким чином, суд дослідивши докази по справі з урахуванням вимог диспозитивності, діючи в межах заявлених позовних вимог дійшов висновку, що позивачем не доведені обставини, при яких кредитний договір б/н від 04.04.2008 р. слід визнати неукладеним, тому в задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Враховуючи, що в задоволені вимог відмовлено за відсутності правових підстав, у суду відсутні підстави застосування наслідків пропуску позовної давності. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду. Всі норми правових актів судом застосовано в редакції, чинній на час вчинення оспорюваного правочину. Оскільки судом визнано кредитний договір б/н від 04.04.2008 року укладеним, то вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають розгляду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вже зазначалось, суд визнав кредитний договір б/н від 04.04.2008 року укладеним. Відповідно до умов кредитного договору позичальник отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Відповідно до наданої представником АТ КБ «Приватбанк» довідки про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна GOLD клуб» були передбачені наступні умови кредитування: пільговий період до 30 днів за кожною тратою; базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - UAН 2,5%, обов`язковий щомісячний платіж - 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості. За змістом виписки по картковому рахунку [PERSON] 23.05.2008 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн., 24.01.2009 року кредитний ліміт було знижено. З виписки по картковому рахунку [NUMBER] вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами у період з 23.05.2008 року по 12.10.2008 року (знімав гроші у банкоматі, поповнював картку готівкою). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку відповідача, останній самостійно погашав кредит 30.05.2008 року на суму 375 грн., 25.06.2008 року - 400 грн., 28.07.2008 року - 500 грн., 26.08.2008 року - 400 грн., 01.10.2008 року - 400 грн. Зазначені обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачем та його представником, та відображаються у розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язання щодо своєчасного щомісячного погашення кредиту виконав в не повному обсязі. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 31.08.2011 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 14419,77 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4955,19 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6926,73 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1375 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., та штрафу (процентна складова) - 662,85 грн. Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Враховуючи, що з 12.10.2008 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до Умов карта діє до останнього календарного дня місяця включно, зазначеного на лицьовій стороні картки. Враховуючи, що термін дії картки 4149625323498418 встановлено до 05/11 року, вона діє до 31 травня 2011 року. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року в справі №6-61цс14, від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник мав здійснювати частинами (7% від заборгованості) до 25 числа кожного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є [INFO] року. Позивач, звертаючись до суду із позовом, просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 31.08.2011 року. Станом на 31.08.2011 року заборгованість відповідача за кредитом згідно розрахунку позивача складала прострочена заборгованість за кредитом 4955,19 грн., яка має бути сплачена відповідачем для погашення заборгованості за кредитним договором. Щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом, який наданий у межах строку дії платіжної картки - до 31.05.2011 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31.05.2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.06.2011 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за кредитом, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. Враховуючи викладені норми законодавства та позиції Верховного Суду та Верховного Суду України, з огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом лише 13.10.2011 року, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.06.2011 року по 31.08.2011 року включно позивачу слід відмовити. Таким чином, на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за період з 23.05.2008 року по 31.05.2011 року (строк дії кредитної картки). Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 31.08.2011 року у відповідача перед банком утворилась заборгованість по процентами за користування кредитними коштами у розмірі 6926,73 грн. Суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за процентами в межах строку позовної давності за період з 23.05.2008 року по 31.05.2011 року (строк дії кредитної картки). Суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам, виходячи із умов договору, має бути наступним. Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 23.05.2008 року по 31.05.2011 року (строк дії кредитної картки) розраховується за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки, помножити на процентну ставку за користування кредитом за рік поділену на кількість днів у році, та помножену на кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість. Отже, заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом за період з 23.05.2008 року по 31.05.2011 року складає 4558,77 грн. (4955,19 грн. (тіло кредиту, на яке нараховувались проценти) * 30% (встановлені проценти річних) / 360 днів (кількість днів у році) * 1104 днів (кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість) = 4558,77 грн.) Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за вказаним кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» по процентам за користування кредитом за період з 23.05.2008 року по 31.05.2011 року в розмірі 4558,77 грн. При вирішенні питання щодо стягнення штрафів: фіксованої частини - 500,00 грн. та процентної складової - 662,85 грн., суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума штрафів була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу. Відповідач та його представник заявили клопотання щодо застосування положень ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року при нарахуванні штрафних санкцій. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 рокуна час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м. Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що місцем реєстрації відповідача є адреса: [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до відповідача в частині стягнення штрафних санкцій відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: фіксованої частини та процентної складової є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що сума штрафів нарахована станом на 31.08.2011 року, тобто до 14 квітня 2014 року і до 31 жовтня 2018 року, а отже їх нарахування не суперечить положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню штрафні санкції: фіксована частина - 500,00 грн. та процентна складова - 662,85 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» комісійної винагороди за користування кредитними коштами, суд виходить з наступного. З наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку вбачається, що сума в розмірі 1375,00 грн. є одночасно і пенею і комісією. Проте, позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив яку суму з нарахованих 1375 грн. складає пеня, а яку комісія. Відсутність розрахунку та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та комісії та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісійної винагороди за користування кредитними коштами не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за кредитом - 4955,19 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4558,77 грн., штрафних санкцій: фіксована частина - 500,00 грн. та процентна складова - 662,85 грн., а всього на загальну суму 10676,81 грн. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру, який поданий юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається із квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 144,20 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 10676,81 грн. * 100%/ 14419,77 грн. ціни позову = 74,04%, тобто 74,04% від суми сплаченого судового збору (74,04% * 144,20 грн./100%) складає 106,76 грн.

Outcome: partial