Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

[PERSON] пред'явив позов відповідно до якого просить стягнути з ТзОВ "Гідробуд-М": 300000,00 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позову покликаються на те, що [INFO] року близько 12-40 год. його батько, водій автомобіля КРАЗ 6510, д.н.з. [NUMBER], [PERSON], [INFO], під час виконання трудових обов'язків був придавлений кузовом до рами автомобіля, в результаті чого отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям . Його батько працював водієм на підприємстві ТзОВ «Гідробуд-М». 26.01.2017 року наказом ГУ Держпраці у Львівській області була створена комісія з розслідування нещасного випадку, що трапився з його батьком. За результатами роботи комісією було складено Акт (форма Н-1, Н-5) від 24.03.2017 року у якому встановлено, що нещасний випадок стався під час виконання потерпілим трудових обов'язків за режимом роботи підприємства, тому, комісія визначила нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом і склала акт за формою Н-1. Особами, дії яких привели до нещасного випадку, комісія визначила [PERSON] (директор ТзОВ «Гідробуд-М»), який не вжив достатніх заходів для безпечних умов праці, чим порушив вимоги п.2.8. посадової інструкції директора, затвердженої наказом №26 від 08.05.2012 року, та [PERSON] (механік ТзОВ «Гідробуд-М»), який не здійснював достатній нагляд за додержанням правил охорони праці під час експлуатації та ремонту автомобіля марки КРАЗ 6510 (самоскид), чим порушив вимоги п.2.12.посадової інструкції механіка №2, затвердженої наказом директора ТзОВ «Гідробуд-М» від 07.05.2012 року №26. Актом перевірки суб'єкта господарювання від 16.02.2017 року №13/18/063/0377, складеним ГУ Держпраці у Львівській області, також було встановлено, що керівник підприємства не пройшов повторної перевірки знань з питань охорони праці, що є порушенням п.5.3. Типового положення про проведення навчання, а також, що керівником підприємства допущено до роботи водія без щорічного медичного огляду. Постановою ГУ Держпраці у Львівській області від 16.02.2017 року керівника підприємства [PERSON], [INFO], с.Тростянець, Львівської області, було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне забезпечення функціонування системи управління охороною праці на підприємстві. Внаслідок загибелі батька йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у шкоді його здоров'ю, його душевних хвилюваннях та переживаннях, нервових стресах, психологічних переживаннях, яких зазнав він і його родина внаслідок раптової загибелі батька. Його батько був для нього зразком у всьому, він його дуже любив та поважав. Загибель рідної людини, батька, це непоправна для них втрата. Батько займав важливе місце в їхній родині, він виховав їх, вчив та допомагав їм. В нього були дуже добрі та теплі родинні стосунки з батьком. Він морально тяжко пережив його загибель і переживає до тепер. Він відчуває горе втрати, пригніченість, усвідомлення загибелі батька завдає йому душевного болю та страждань. Після загибелі батька йому важко налагодити свої життєві стосунки. Він бачить моральні страждання матері у зв'язку зі смертю батька, бачу переживання брата та його сім»ї, своєї племінниці, яка сумує за дідом, що завдає йому моральної шкоди. Загибель батька це непоправна для нього втрата, яка заподіяла йому моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, просив стягнути на його користь спричинену моральну шкоду в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві та просив позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи. 30.03.2018 відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечив та зазначив, що нещасний випадок стався з [PERSON] в обідню перерву, яка не включається в робочий час. Причиною нещасного випадку є недотримання потерпілим вимог з охорони праці. Відповідач зазначає, що потерпілий не здійснював діяльності з утримання джерела підвищеної небезпеки. Вина підприємства в загибелі потерпілого відсутня. Відповідач сплачує внески на соціальне страхування. Страховиком є Фонд соціального страхування України, який і повинен відшкодовувати шкоду завдану, внаслідок смерті потерпілого. Незважаючи на це, відповідач пропонував родині загиблого матеріальну допомогу. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоч належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до свідоцтва про народження від 07.07.1982 року серії [NUMBER] позивач [PERSON] є сином [PERSON] -[PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.01.2017 серії [NUMBER]. Зі змісту акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався о 12.40 годині [INFO] на ТзОВ "Гідробуд-М" від 24.03.2017 встановлено таке. Потерпілий пройшов повторний інструктаж з охорони праці 03.01.2017, періодичний медичний огляд не проходив. [PERSON] виконавши роботу повернувся на територію ТзОВ "Гідробуд-М" приблизно об 11.10 годині та попередив механіка про несправність заднього лівого колеса. Механік дав усний дозвіл на усунення несправності і [PERSON] пішов у ремонтно-механічну майстерню, щоб усунути несправність. Приблизно о 12.40 годині [PERSON] виявили на рамі самоскида під кузовом транспортного засобу КРАЗ, реєстраційний номер [NUMBER]. Причини нещасного випадку: технічні та психофізіологічні - відсутні, організаційні: водій [PERSON] працював без упору під піднятим кузовом; механік [PERSON] проводив недостатній нагляд за додержанням правил охорони праці; директор [PERSON] не вжив достатніх заходів для забезпечення безпечних умов праці. За результатами спеціального розслідування 24.03.2017 затверджено акт №1 за формою Н-1, відповідно до якого комісія встановила, що нещасний випадок внаслідок якого загинув [PERSON], пов'язаний з виробництвом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] транспортний засіб КРАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] належить ТзОВ "Гідробуд-М". Згідно з постановою від 16.02.2017 серії ЛВ №13/063/0097-0044, на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.41 КУпАП. Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з актом №1 за формою Н-1, затвердженим 24.03.2017, нещасний випадок стався під час виконання [PERSON] своїх трудових обов'язків та пов'язаний з виробництвом. Відповідач зазначив, що нещасний випадок стався під час обідньої перерви, яка не включається до робочого часу і під час якої працівники не виконують трудові обов'язки, що виключає застосування ст.1172 ЦК України до спірних правовідносин. На підтвердження цього надано Правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства, згідно з розділом V яких обідня перерва триває з 12.00 години до 13.00 години. Однак, це не відповідає письмовим доказам - актам складеним за результатами спеціального розслідування нещасного випадку. Зокрема, у ході спеціального розслідування нещасного випадку, встановлено, що очевидців події не було. О 12.40 годині нещасний випадок було виявлено, однак точний час коли він трапився невідомий. Судом встановлено, що це період з 11.20 години, коли [PERSON] заїхав у гараж, до 12.40 години коли його виявили інші працівники. У гараж [PERSON] поїхав для виконання вказівки механіка [PERSON] щодо усунення несправностей транспортного засобу, тобто для виконання трудових обов'язків, і нещасний випадок стався під час проведення ремонту транспортного засобу. Враховуючи це, суд доходить висновку, що нещасний випадок стався під час виконання [PERSON] трудових обов'язків та відхиляє доводи відповідача з цих підстав. На підтвердження того, що між діями службових осіб підприємства та нещасним випадком наявний причинно-наслідковий зв'язок позивачі покликалися на акти складені за результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку. Крім того, сторона позивача, покликаючись на ст.1187 ЦК України, вважає, що вина службових осіб підприємства не входить у предмет доказування. Відповідач у відзиві зазначив, що між шкодою, завданою позивачу та діями службових осіб підприємства відсутній причинно-наслідковий зв'язок, а також відсутня вина працівників підприємства. З наданих суду доказів встановлено, що у ході розслідування дії механіка [PERSON] лише з технічної точки зору не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з нещасним випадком, однак ремонтні роботи [PERSON] повинен був проводити під керівництвом механіка. Згідно з актами складеними за результатами спеціального розслідування, зазначено, що технічні причини настання нещасного випадку відсутні, однак, встановлено організаційні причини серед яких - порушення механіком [PERSON] п. 2.12. Посадової інструкції механіка №2, затв. наказом від 07.05.2012 №26 та порушення директором [PERSON] п. 2.8. Посадової інструкції директора, затв. наказом від 08.05.2012 №26. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що дії посадових осіб підприємства щодо неналежного забезпечення безпечних умов праці перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з нещасним випадком на виробництві, а позиція відповідача спростовується письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з Переліком робіт з підвищеною небезпекою, затв. наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 №15 до таких робіт відноситься, зокрема: монтаж, демонтаж і накачування шин автотранспортних засобів; обслуговування і ремонт елементів підвіски автомобілів, гідропідйомників на автомобілях-самоскидах та самоскидних причепах, їх зняття і установка; ремонт паливної апаратури двигунів внутрішнього згорання. Таким чином, не будь-яка діяльність з утримання транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. З наданих суду доказів неможливо встановити, які саме роботи виконував [PERSON], а тому суд бере до уваги доводи відповідача та доходить висновку, що ст.1187 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Суд відхиляє доводи позивача в цій частині. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з рішенням КС України від 08.10.2008 №20-рп/2008 моральна шкода, завдана внаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодовується громадянам на підставі загальної норми викладеної у ст.1167 ЦК України. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, стосунків з оточуючими людьми, а також у шкоді завданій психічному здоров'ю особи. Для підтвердження факту завдання моральної шкоди, позивач [PERSON] надав суду висновок психологічного обстеження, проведеного Громадською організацією "Українське Товариство Системної Психотерапії". Відповідно до ст.76 ЦПК України дані, що підтверджують наявність (відсутність) обставин, що входять у предмет доказування встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Оскільки наданий суду висновок не є засобом доказування, визначеним ст.76 ЦПК України, проведений спеціалістами кваліфікацію яких суд не має можливості перевірити, які не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, суд доходить висновку, що зазначений документ не відповідає критеріям допустимості доказів, визначеним ст.78 ЦПК України і не може бути використаний для доведення обставин, що входять у предмет доказування. Суд встановив, що позивач [PERSON] мав дружні відносини, раптова смерть батька безумовно вплинула на його психоемоційний стан, що виразилося у емоційних переживаннях, тривожності. Тому, факт завдання [PERSON] моральної шкоди суд вважає доведеним. Однак, розмір відшкодування, про який просить позивач є необґрунтовано завищеним. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково, з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 4000,00 гривень, яка буде достатньою компенсацією переживань, яких зазнав позивач та відповідає усталеній судовій практиці, що склалася за результатами розгляду справ такої категорії. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, а судом ухвалено рішення про задоволення позову частково, то з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в дохід держави, а саме у мінімальному розмірі, визначеному для справ такої категорії.

Outcome: partial