Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства ''Державний ощадний банк України'' (далі по тексту - «Ощадбанк», відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріусу Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. (далі по тексту - нотаріус Демченко Т. М.), Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської області (далі по тексту - Первомайське МБТІ), в якому після зміни позовних вимог просить визнати недійсною довіреність від 08.10.2008р. зареєстровану за №1399 яка надавала право відповідачу [PERSON] на укладення іпотечного договору щодо будинку по [ADDRESS] , та недійсним іпотечний договір від 25.02.2009 року між Ощадбанком та [PERSON] з предметом іпотеки - будинку по [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що 11.05.1999 року між позивачем та [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі - продажу житлового будинку по [ADDRESS] , що був посвідчений на Вознесенській універсальній товарно -сировинній біржі, та 14.08.2008р. визнаний дійним рішенням суду. У вересні 2008 року позивач на підставі довіреності від 08.10.2008р. уповноважила відповідача 2 [PERSON] діяти від її імені з питань пов`язаних з укладенням договору іпотеки житлового будинку по [ADDRESS] . На підставі цієї довіреності, 25.02.2009р., між відповідачем 1 «Ощадбанком» та відповідачем 2 [PERSON] було укладено іпотечний договір від 25.10.2009р. з визначенням предмету іпотеки - житлового будинку по [ADDRESS] , який як перевірено нотаріусом та зазначено в оскаржуваному договорі належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі рішення суду, право про що зареєстровано в Первомайському МБТІ. Однак довіреністю від 08.10.2008р. позивач не уповноважувала відповідача 2 [PERSON] на укладення іпотечного договору щодо будинку [ADDRESS] , а лише щодо будинку під [ADDRESS] по цій же вулиці та в цьому ж населеному пункті. При цьому, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь - які відомості про право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] відсутні, і до цього часу за позивачем не зареєстровано, в зв`язку з чим не можна стверджувати про набуття нею права власності на будинок по [ADDRESS] , та наявність у неї права уповноважувати відповідача №2 на вчинення дій щодо будинку за цією адресою. Тобто вчинені правочини (довіреність, договір іпотеки) суперечать актам цивільного законодавства, а саме ст. 182, 210, 334 ч.4., 657, 1003 ЦК України та абз. 1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку». З огляду на ці обставини, ст. ст. 237, 238 ЦК України, відповідно до яких представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, та ст. 1003 цього кодексу щодо конкретизації дій, які належить вчинити повіреному за довіреністю, ст. ст. 182, 334 ч.3, 4, 657 ЦК України, щодо моменту виникнення права власності на майно після набранням рішенням суду про визнання дійсним договору, не посвідченого нотаріально, законної сили, а вразі необхідності - і державної реєстрації, а також приписи ст. ст. 238 ч.1, 317, 319 ЦК України, та ст. 203 ч.1, 215 ч.1 ЦК України, щодо загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, та підстав недійсності правочину, просив задовольнити позов. У відповіді на відзив (вх. №1041 від 26.02.2019р.) позивач посилалася на те, що на підставі рішення суду за нею визнано право власності на будинок за номером [ADDRESS] , право власності на який вона через недбальство працівників Первомайського МБТІ до теперішнього часу так і не зареєструвала, з огляду на що не являється власником даного будинку, як і будинку за [ADDRESS] по цій же вулиці. А тому не будучи власником житлового будинку та не маючи будь - яких право встановлювальних документів, не мала правових підстав уповноважувати інших осіб діяти від свого імені щодо цього нерухомого майна, яке їй не належить, та відповідно не може бути іпотекодавцем. Щодо тверджень банку про те, що будинок за [ADDRESS] є одним і тим же, послалася на спростування таких рішенням суду 2-193 від 14.08.2008р. яким за нею визнано право власності саме на будинок за [ADDRESS] , та що обставини встановлені рішенням суду не підлягають доказуванню. З приводу строку позовної давності зазначила, що оскільки умовами іпотечного договору визначено термін кінцевого погашення кредиту 24.02.2019р., то на її думку строк спливу позовної давності - 24.02.2022 р. У судовому засіданні позивач, його представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач 1 - Публічне акціонерне товариство''Державний ощадний банк України'' надало заперечення, в яких послалося, що банк не може бути відповідачем за вимогами про визнання довіреності недійсною, оскільки сторонами цього правочину були позивач та відповідач 2, а тому залучення банку як відповідача в даній частині є необґрунтованим. Крім того, нею ж в порушення ч.3 ст. 15 ЦК України, в частині позовних вимог щодо довіреності не зазначено які саме її права та яким чином порушені, не визнаються чи оспорюються безпосередньо відповідачем 1, а які безпосередньо відповідачем 2. Відсутні і підстави вважати, що волевиявлення позивача на момент видачі довіреності не було вільним чи не відповідало її внутрішній волі, чи якимось чином було порушено одну з вимог передбачену ст. 203 ЦК Також відповідач 1 у запереченнях послався на те, що позивач звернулася до суду з вимогами про недійсність договору іпотеки, в порушення ст. ст. 3 , 15, 16 ЦК України, оскільки заперечення позивачем права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , тобто тієї обставини що вона не є власником цього будинку, дає підстави для висновку, що іпотечним договором на цей же будинок її законні права чи інтереси ні відповідачем 1, ні відповідачем 2 не порушені, та не оспорюються. Крім того вона вважаючи, що реєстрація права власності на житловий будинок була проведена протиправно Первомайським МБТІ, та що договір іпотеки, який посвідчувався нотаріусом Демченко Т.М. є недійсним, не залучила цих осіб як відповідачів, а пред`явила позовні вимоги до банку та [PERSON] , які лише були сторонами договору. Він же стверджував, що саме позивач є власником будинку по [ADDRESS] , про що Первомайським МБТІ вчинено запис у державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 25286367, на підставі рішення суду від 14.08.2008р.. При цьому згідно довідки самого ж Первомайського МБТІ, зазначення при реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок за [ADDRESS] , а не за №61, як було вказано в рішенні суду, є технічною помилкою, пов`язаною з зазначенням старого номеру цього ж будинку. Як стверджує відповідач будинок [ADDRESS] та [ADDRESS] є одним і тим же об`єктом нерухомого майна, з одними і тими ж ідентифікаційними ознаками, що не свідчить про недійсність довіреності, чи про наявність порушення законних прав особи, яка її оспорює. Сам ж позивач, на момент розгляду справи, з заявою про виправлення технічної помилки допущеної під час реєстрації за нею права власності в частині зазначення вірного номеру будинку, до суб`єкта державної реєстрації не зверталася, нею ж не доведено неправомірність дій нотаріуса щодо посвідчення договору іпотеки, а позиція позивача та його представника ґрунтуються лише на припущеннях. Крім того саме позивач, як іподекодавець, відповідно до п.п.9,5, 3.1.4 іпотечного договору була зобов`язана повідомляти сторони про зміну адреси предмету іпотеки, а також у випадку втрати предмета іпотеки зобов`язана була надати іпотекодержателю аналогічне за вартістю майно. До того ж посилався, що, позивачем не оскаржувалися дії, рішення нотаріуса Демченко Т. М., будь - які рішення суду про неправомірність її дій не надано, а отже на думку, відповідача 1 довіреність та іпотечний договір, які є предметом спору, вчиненні відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. ст. 1007 ч.3, 1006 ЦК України, протягом всього строку дії довіреності, та після спливу вказаного строку позивач мала всі підстави цікавитися у повіреного про хід виконання доручення, а також могла і повинна була довідатися про укладення відповідачем 2 договору іпотеки від її імені на підставі довіреності, про що також їй, як майновому поручителю, у 2010, 2013 рр. направлялися вимоги про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором, а тому при зверненні до суду лише у 2018 році позивач пропустила строк позовної давності для вимог про визнання недійсними довіреності та іпотечного договору, про застосування наслідків пропуску якого клопоче відповідач 1. Відповідач 2 [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, звернувшись з заявою № 2478 від 17.05.2018 р., про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнає. Третя особа по справі яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, звернувшись з заявами (вх.№284 від 15.01.2019р. та №508 від 29.01.2019р., №1842 від 23.04.2020р.) в яких просить розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позову заперечує, оскільки вчинення нотаріальної дії з посвідчення довіреності за реєстровим №1399 від 08.10.2008р. здійснювалося з дотриманням вимог законодавства, що діяло на той час, - ст. 58 ЗУ «Про нотаріат», гл. 3, 4 розд. 16 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», при цьому державна реєстрація нерухомого майна, що було предметом іпотеки була проведена Первомайським МБТІ 04.11.2008р., тобто після посвідчення довіреності від 08.10.2008р., з актуальними даними стосовно адреси житлового будинку [ADDRESS] , його власника [PERSON] та технічної характеристики житлового будинку. Також при ознайомленні з проектом договору іпотеки від сторін заперечень щодо предмету договору іпотеки чи інших його умов не надходило. До того ж на день розгляду справи в суді державна реєстрація прав на житловий будинок [ADDRESS] проведена державна реєстрація прав за [PERSON] . На момент виникнення спірних правовідносин БТІ було єдиним органом відповідальним за правильність внесення даних до державного реєстру прав власності на нерухоме майно, посвідчення іпотечного договору здійснювалося відповідно до реєстраційних документів. Також послалася, що згідно ст. 27 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності за наслідки незаконних дій сторін, у випадках надання неправдивої інформації щодо будь - якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, тощо. У заяві від 29.01.2019р. доповнила, що жоден нормативний акт не містить в собі вимог щодо перевірки нотаріусом правомочностей особи відносно майна, розпорядження яким вона доручає іншій особі. Окрім того позивач на момент складання довіреності мала повну дієздатність, її волевиявлення було абсолютно вільним та таким, що відповідало її внутрішній волі щодо укладення іпотечного договору житлового будинку, право власності на який вона набула за рішенням суду, сама ж довіреність була вчинена у встановленій законом формі та була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею. Представник третьої особи по справі яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первомаського МБТІ Мар`ян О. О. в судове засідання не з`явився, звернувшись з заявами (вх.№ 1239 від 06.03.2019р., вх.№1921 від 29.01.2020р.) про розгляд справи у його відсутність. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини: 18.11.1975р. Врадіївською селищною радою депутатів трудящих складено заключення про реєстрацію домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] (заключення від 18.11.1975р.); 02.10.1986 року [PERSON] , видано свідоцтво про право власності на Ѕ житлового будинку по [ADDRESS] , та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частину цього ж домоволодіння, яке зареєстровано в бюро технічної інвентаризації м. Первомайськ за реєстровим №3086 (свідоцтво реєстровий №1738 від 02.10.1986, свідоцтво реєстровий №1735 від 02.10.1986р.); 01.10.1987 року на підставі рішення сесії Врадіївської селищної ради адреса житлового будинку по [ADDRESS] була змінена на [ADDRESS] (довідка №597/2-13 від 26.11.2018р., довідка №1189 від 15.03.2019р., рішення народних депутатів 2 сесії 20 скликання від 01.10.1987 року, рішення від 11.08.1987 р. №109); 24.03.1998 року [PERSON] складено замовлення 71 в Первомайське БТІ про виклик техніка для обстеження будинку та видачі довідки -характеристики для оформлення продажу будинку по [ADDRESS] / та 26.03.1999р. складено аналогічне замовлення №81. За результатами обстеження складено акт поточних змін в зв`язку з реконструкцією будинку та виписано акт для реєстрації та відчуження 08/10-08 року (замовлення №71 від 24.03.1998р. та №81 від 26.03.1999р.); 11.05.1999р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір №326 купівлі - продажу житлового будинку по [ADDRESS] житловою площею 25,23 кв. з сараєм саманним Б, погрібом саманним В., огорожею 1-2 дерев`яною, належного продавцю на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину від 02.10.1986 року, з зазначенням у договорі що будинок зареєстровано в Первомайському МБТІ 01.12.1986 року за реєстровим №3086. Договір посвідчений універсальною товарно сировинною біржею м. Вознесенськ. (договір №326 від 11.05.1999р.); 11.05.1999 року [PERSON] складено замовлення №72 про реєстрацію правових документів на будинок по [ADDRESS] згідно договору купівлі- продажу (замовлення №72 від 11.05.1999р.); 12.05.1999 року Первомайське БТІ посвідчено, що житловий будинок по [ADDRESS] , в цілому, зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору №326 купівлі продажу нерухомого майна від 11.05.1999 року та записано в реєстрову книгу №12 стор. 190 за реєстровим №3086, про що видано реєстраційне посвідчення (реєстраційне посвідчення від 12.05.1999 року); 19.03.2008 року рішенням №10 від 19.03.2008 року Врадіївської селищної ради узаконено громадянці [PERSON] реконструкцію житлового будинку по [ADDRESS] з добудовою житлової кімнати розміром 5.30*3.40 метри, будівництво веранди до житлового будинку розміром 2.97 * 11.66 м. із розміщенням в ній кухні, ванної і котельні, та дозволено будівництво сараю. Та 21.10.2008 року - введено в експлуатацію. (рішення №10 від 19.03.2008 р., акт про закінчення побудови і вводу в експлуатацію, виписка з рішення селищної ради №2 від 22.10.2008 року); 14.08.2008 року рішенням Врадіївського районного суду визнано укладеним і таким що відбувся договір купівлі - продажу житлового будинку розташованого в [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 11.05.1999 року Вознесенською універсальною товарно - сировинною біржею та цим же рішенням визнано право власності за [PERSON] на житловий будинок за цією ж адресою. Рішення суду набрало законної сили, предметом перегляду в апеляційній, касаційній інстанціях не було (рішення № 2-193/2008 року, показання позивача в якості свідка). 02.10.2008р. [PERSON] , особисто, складено замовлення про направлення техніка для проведення інвентаризації житлового будинку по [ADDRESS] для пред`явлення в нотконтору для складання, в т.ч. угоди під заставу, на що 08.10.2008р. складено оціночний акт, експлікація внутрішніх площів до плану житлового будинку про площу частин приміщень, абрис, в яких зафіксовані наступні технічні характеристики будівель: літерою АЖ позначено житловий будинок загальна площа якого 77,8 м.кв., з них житлова - 41 кв.м.; А -сіни, Б -сарай, В-погріб, Г-сарай, №1-3 - огорожа, №4 - криниця, №5 - відмостка (житловий будинок 77,8 кв.м., сарай саманний, погріб бутовий, дерев`яна огорожа, сарай вапняний, вбиральня цегляна, криниця бетонна, відмістка цементна). Також 08.10.2008р. складено акт-додаток до витягу з реєстру з метою реєстрації та оформлення договору застави. (замовлення від 02.10.2008р., оціночний акт, експлікація,акт - додаток до витягу); 08.10.2008р. на ім`я власника [PERSON] складено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] (реєстраційний номер 3086) (технічний паспорт) 08.10.2008 року приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Демченко Т. М. за реєстровим номером 1399 посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] представляти її інтереси в усіх підприємствах, організаціях та установах незалежно від форм власності та підпорядкування, в бюро технічної інвентаризації, земельному відділі з питань пов`язаних з укладенням договору іпотеки житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки [ADDRESS] , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. За цією ж довіреністю представник користується правом подання та підпису усіх без винятку документів необхідних для виконання наданих йому повноважень, в тому числі будь - яких заяв (в т.ч. заяв, що житловий будинок знаходиться в особистій приватній власності) скарг, подавати від імені [PERSON] заяви, підписати договір іпотеки, кредитний договір, одержання належних їй документів, грошей, оплати належних з неї грошових сум. Довіреність дійсна до 08.10.2011 року (довіреність зареєстрована в реєстрі за №1399 від 08.10.2008р., показання позивача в якості свідка); 29.10.2008р. [PERSON] в Первомайське БТІ подано заяву №306 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] (заява №306 від 29.10.2008р.); 04.11.2008 р. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності за реєстровим номером 25286367 внесено відомості про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] (номер запису 3086 в реєстраційній книзі 12), з описом об`єкта за такими технічними характеритсиками: літера № за планом АЖ- житловий будинок загальною площею 77,8 кв.м., з них житловою - 41,0 кв.м.; Б- сарай; В- погріб; №1-2 - огорожа; Г - сарай; У- вбиральня, №4-криниця; №5 - відмостка, з зазначенням форми власності - приватна, частки власності - 1/1 та підстави виникнення права власності - рішення суду 2-193, 14.08.2008р., Врадіївський районний суд (інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 145479146 від 15.11.2018р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно по Первомайському МБТІ №20798848); При реєстрації права власності на підставі рішення суду від 14.08.2008 р. у справі №2-193 про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] , було вчинено технічну помилку, а саме при формуванні розділу помилково було зазначено старий номер будинку «39» замість нового «61». Про виправлення технічної помилки [PERSON] як власник не зверталася. (довідка Первомайського МБТІ №559/04-02-03 від 13.11.2018р., показання позивча в якості свідка); За даними адресно - облікової картотеки селищної ради в будинку по [ADDRESS] станом на день розгляду справи в суді ніхто не зареєстрований (довідка селищної ради №549/2-13 від 31.10.2018 року); 29.01.2009р. [PERSON] , особисто, складено замовлення №34 про направлення техніка для проведення інвентаризації житлового будинку по [ADDRESS] для пред`явлення в нотконтору для складання угоди під заставу, на що 29.01.2009р. складено акт додаток до витягу з реєстру про опис об`єкта, -житловий будинок 77,8 кв.м., сарай саманний, погріб бутовий, дерев`яна огорожа, сарай вапняний, вбиральня цегляна, криниця бетонна, відмістка цементна) (замовлення №34 від 29.01.2009р.,акт - додаток до витягу); 25.02.2009р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №52, відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 79000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 23% річних в порядки та строки визначені договором. В договорі сторони також погодили, що кредит надається на 10 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 лютого 2019р., на споживчі цілі. Та що виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване по [ADDRESS] (кредитний договір №52 від 25.02.2009р.); 25.02.2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (сином довірителя), що виступає від імені [PERSON] на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Демченко Т. М. за №1399 від 08.10.2008р. було укладено іпотечний договір з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, з визначенням предмету іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується рішенням суду /2-193/ від 14.08.2008р. Врадіївський районний суд Миколаївської області, та яким виступає нерухоме майно, а саме глиняний житловий будинок [ADDRESS] зазначений на плані літерою «А-ж», та належні до нього відповідні надвірні будівлі /саманний сарай -Б, бутовий погріб - В, дерев`яна огрожа - 1-2, вапняковий сарай-Г, цегляна вбиральня-У, бетонна криниця - 4, бетонна відмістка -5. Житловий будинок з усіма його при належностями має загальну площу 77,8 кв.м., а житлову - 41,0 кв. м. та знаходиться за адресою - [ADDRESS] (договір іпотеки). Також у розділі 1 п. 1.3 цього договору сторони визначили, що право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується рішенням суду /2-193/ від 14.08.2008р. , зареєстроване в Первомайському МБТІ Миколаївської області 04.11.2008р. за реєстровим №3086. У п.1.4 розд.11 договору зазначено, що земельна ділянка наданя для обслуговування зазначеного житлового будинку не приватизована, про що надана довідка Держкомзему №82 від 16.02.2009р. (договір іпотеки, довідка Держкомзему №82 від 16.02.2009р.); У розд. 5 п. 5.1.1 іпотечного договору іпотекодавець підтвердив що предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і він вправі ним розпоряджатися (договір іпотеки); 25.02.2009р. [PERSON] , діючий від імені [PERSON] надав нотаріальну посвідчену заяву про те, що переданий в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором є особистою приватною власністю [PERSON] (заява від 25.02.2009р. ); 20.12.2010 р. на адресу [PERSON] та [PERSON] рекомендованим поштовим відправленням направлена вимога про усунення порушень, в якій останнім повідомлено, що 25.02.2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №52, в забезпечення належного виконання зобов`язань за яким між ВАТ «Державний ощадний банк України» та майновим поручителем було укладено іпотечний договір №232 від 25.02.2009р., за яким майновий поручитель [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно, що належить їй на праві власності, - житловий будинок в [ADDRESS] , яку [PERSON] отримала особисто 31.12.2010р. (вимога про усунення порушень №1776 від 20.12.2010р., рекомендоване поштове відправлення №№5510400318332, 5510400318340); 29.01.2016 р рішенням №21 ІУ сесії сьомого скликання Врадіївської селищної ради перейменовано вулиці в селищі, згідно додатку до рішення, - з [ADDRESS] (рішення №21 ІУ сесії сьомого скликання Врадіївської селищної ради від 29.01.2016р.); При прийнятті рішення суд керується: Відповідно до статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п. 1 ст. 34 Закону України « Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини ( договори, заповіти, довіреності). Відповідно до статті 50 Закону України "Про нотаріат" в редакції чинній на час посвідчення оскаржуваної довіреності передбачала. що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, має заінтересована особа. Нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, можуть брати участь у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні як заінтересовані особи. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса (пункт 26Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин щодо яких виник спір. При цьому, згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за приписами з ч. 3 ст. 215 ЦК, - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зі змісту цієї статті вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа (є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі). Виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно). За такого, суд приходить до висновку що посилання представника відповідача про непорушення законних прав та інтересів позивача укладенням іпотечного договору щодо житлового будинку, власником якого, як стверджує остання у позові, вона не є, через що і не може бути суб`єктом звернення з даним позовом, а також на необґрунтованість залучення банку як відповідача - не заслуговують на увагу. Також при прийнятті рішення суд керується: Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України). Згідно з частинами першою та третьою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. При цьому, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Частиною 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Отже, представництво є поширеним засобом реалізації цивільних прав, що належать особі, і виконання нею цивільних обов`язків. Коло дій, які можуть бути здійснені за допомогою довіреністю, не є безмежним. Для того, щоб дії представника створили юридичні права і обов`язки для особи, яку представляють, необхідно, щоб представник мав відповідні повноваження, котрими визначаються зміст і межі дій, які представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє. Частинами 3 та 4 ст. 334 ЦК України (в редакції на час визнання договору укладеним рішенням суду у 2008 році) передбачалося, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає в набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності в набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, установлених законом. Такий правочин є вчиненим із моменту його державної реєстрації. Разом з тим ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Ст. 227 ЦК УРСР, 1963 року (яка діяла на момент укладення біржового договору) та ст. 657 ЦК України, в редакції станом на 12.04.2008р. (ухвалення рішення по визнання договору купівлі-продажу укладеним), була встановлена форма договору купівлі - продажу нерухомого майна, яка передбачала їх нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію. Відповідно до п.1.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно №7/5 від 07.02.2002 року - він визначав порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні як спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. При цьому згідно п. 1.4 цього положення державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна. У цьому ж положенні (додаток №1) визначено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, серед яких рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно ст. ст. 2, 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 2704-IV в редакції від 29.01.2006 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили; Тобто державна реєстрація прав - виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. Пунктом п. 5 Прикінцевих положень цього закону також було визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводилася комунальними підприємствами БТІ на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002р. №7/5. Ст. 58 ЗУ «Про нотаріат», розд. 16 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в редакції станом на 2008р., відповідно до яких фізичної особи або юридичної особи, на ім`я однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичними діями, які належить учинити представникові. У тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові (повне найменування юриичної особи), місце проживання (місцезнаходження юридичної особи) представника і особи, яку представляють, а в необхідних випадках і посаду, яку вони займають. Як на підставу задоволення позову в частині визнання недійсною довіреності позивач посилається на те, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ч.1 ст. 238 ЦК України). Однак позивач через недбальство працівників Первомайського МБТІ до теперішнього часу так і не зареєструвала право власності на житловий будинок [ADDRESS] право власності на який було визнано за нею рішенням суду, шляхом визнання біржового договору купівлі - продажу укаледним. Не є вона і власником будинку [ADDRESS] по цій же вулиці цього ж населеного пункту, оскільки цим же рішенням суду за нею визнано право власності саме на будинок з [ADDRESS] . З огляду на що, вона не являючись власником як будинку [ADDRESS] , так і будинку [ADDRESS] , та не маючи будь - яких правовстановлювальних документів на ці будинки, не мала і правових підстав уповноважувати інших осіб діяти від її імені щодо цього нерухомого майна, яке їй не належить, та відповідно не може бути іпотекодавцем. Водночас із тексту оскаржуваної довіреності, виданої позивачем на ім`я відповідача, вбачається, що позивач надав право [PERSON] представляти її інтереси в усіх підприємствах, організаціях та установах незалежно від форм власності та підпорядкування, в бюро технічної інвентаризації, земельному відділі з питань пов`язаних з укладенням договору іпотеки житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки [ADDRESS] , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. За цією ж довіреністю представник користувався правом подання та підпису усіх без винятку документів необхідних для виконання наданих йому повноважень, в тому числі будь - яких заяв (в т.ч. заяв, що житловий будинок знаходиться в особистій приватній власності) скарг, подавати від імені [PERSON] заяви, підписувати договір іпотеки, кредитний договір. В цій же довіреності міститься особистий підпис позивача [PERSON] яка і не заперечує факту підписання довіреності, що свідчить про її обізнаність зі змістом довіреності та надання відповідачеві зазначених у довіреності повноважень. А тому, враховуючи письмові пояснення нотаріуса, фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що оспорювана довіреність виражала волю довірителя, тобто волевиявлення позивача було на видачу довіреності саме з таким змістом, довіреність була особисто прочитана і власноручно підписана позивачем, яка знала її зміст і виражала її волю. Посилання позивачем же на той факт, що вона не являлася власником будинку [ADDRESS] на момент видачі довіреності, оскільки всупереч вимог ст. ст. 182, 334 ч.4, 657 ЦК, станом на день розгляду справи в суді, так і не зареєструвала своє право власності на будинок з цим номером, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням суду від 14.08.2008р, яке набрало законної сили, за позивачем було визнано право власності на спірний житловий будинок, при цьому в БТІ, 04.11.2008р., за нею було зареєстровано речове право на нього. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, абз. 1-3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. У відповідності з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425- XII, в редакції чинній на час посвідчення договору іпотеки,- угоди про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. При посвідченні угод про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.Посвідчення правочинів щодо іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Вимоги Закону України «Про нотаріат» було додержало зі сторони нотаріуса, а саме: перевірено документи, що підтверджують право власності позивача на предмет іпотеки, встановлено відсутність заборони на його відчуження та арешту на нього. Нотаріальне посвідчення договору іпотеки мало місце за місцезнаходження нерухомого майна, що передавалася в іпотеку. При цьому від імені позивача договір іпотеки було підписано [PERSON] . Він був уповноважений на розпорядження предметом іпотеки (в т.ч. передачу його в іпотеку) на власний розсуд за довіреністю від 08.10.2008 р. зареєстрованої в реєстрі за №1399. Отже, спірний іпотечний договір від 25.02.2009 року, відповідає всім вимогам цивільного законодавства та іншим правовим актам, а також моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямований на настання реальних правових наслідків. Та при цьому сам іпотечний договір був вчинений представником [PERSON] на підставі довіреності в інтересах третьої особи - іпотекоджержателя (банку). Щодо, вищезазначених посилань позивача та його представника, як на підставу визнання недійними довіреності та договору іпотеки, на ті обставини що: -не будучи власником житлового будинку [ADDRESS] (з огляду на ст. ст. 182, 334 ч.4, 657 ЦК України, щодо державної реєстрації) позивач не мала права уповноважувати сина [PERSON] на вчинення правочинів від її імені щодо будинку з цим номером; -на момент укладення договору іпотеки предметом якого був будинок [ADDRESS] та на момент розгляду справи в суді, вона не являлася і не являється власником будинку [ADDRESS] , не уповноважувала [PERSON] щодо вчинення правочинів з будинком за цим номером, а тому не могла і не може бути іпотекодавцем за оскаржуваним договором іпотеки, а тому зміст цього правочину суперечить актам цивільного законодавства, та виданій нею довіреності, та підлягає визнанню недійсним з огляду на ст. ст. 203, 215 (зміст правочину не може суперечити іншим актам законодавства), 238 ч.1, 1003 (повноваження представник, юридичні дії які належить вчинити повіреному) ЦК України спростовується матеріалами інвентаризаційної справи витребуваної ухвалою суду та дослідженої під час судового розгляду, довідкою Первомайського МБТІ №559/04-02-03 від 13.11.2018р., та іншими доказами в їх сукупності, відповідно до яких прослідковуються обставини: -зміни нумерації будинку на підставі рішення селищної ради від 1987 року з №39 на [ADDRESS] ; -що будинки за [ADDRESS] та [ADDRESS] по цій вулиці в цьому ж населеному пункті є тотожними по літерації та технічним характеристикам (за планом: АЖ- житловий будинок загальною площею 77,8 кв.м., з них житловою - 41,0 кв.м.; Б- сарай; В- погріб; №1-2 - огорожа; Г - сарай; У- вбиральня, №4-криниця; №5 - відмостка); - що підставою виникнення права власності у позивача на будинок [ADDRESS] за даними державного реєстру прав значиться - рішення суду від 14.08.2008р., яким було визнано укладеним - договір купівлі -продажу будинку з [ADDRESS] з його власником (продавцем) [PERSON] (яка на момент продажу будинку [ADDRESS] була його власником на підставі свідоцтв про право власності на Ѕ житлового будинку по [ADDRESS] , та про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частину цього ж домоволодіння, про що значиться і в тексті самого біржового договору) - у всіх документах, як на будинок [ADDRESS] так і [ADDRESS] , що містяться в інвентаризаційній справі на будинок [ADDRESS] (61), іпотечному договорі, витягу з Державного реєстру речових прав складеним БТІ, вказаний реєстраційний номер запису по БТІ в книзі записів №12 за № 3086 . Таким чином, поза будь-яким сумнівом, позивач є власником житлового будинку, як вказаного у довіреності за №61 (після зміни нумерації), так і будинку який є предметом договору іпотеки за №39 (номер будинку до зміни нумерації), а різниця в нумерації будинку зазначеного у рішенні суду від 14.08.2008р., як №61 та у державному реєстрі речових прав, як №39, не змінює цього факту, з огляду на вищевикладені обставини щодо тотожності цих будинків за літерацією, технічними характеристиками, реєстраційним номером в книзі запису по БТІ, їх попереднього власника (продавця), та довідки БТІ про допущення технічної помилки. За такого, суд приходить до висновку, що правових підстав для визнання недійсними довіреності та договору іпотеки немає, з огляду на що в позові слід відмовити. Оскільки суд може відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності лише у разі наявності порушення прав позивача відповідачами, то суд вважає, що, встановивши відсутність таких порушень з боку відповідачів, необхідно відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю, а не через пропуск позивачем позовної давності. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1473,40 грн. покласти на позивача.

Outcome: dismissed