Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві посилався на те, що 04 березня 2013 року між ним і відповідачем був укладений договір №70 на надання юридичних послуг. Для представлення його інтересів позивач надав відповідачу нотаріальну довіреність та передав 6500 грн. на оплату послуг відповідача. Але в задоволенні позову позивача до ТОВ "Компанія "Стар Лайн" про відшкодування шкоди рішенням Київського районного суду м.Полтави від 20 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 червня 2013 року, було відмовлено з тих підстав, що позов було пред'явлено до неналежного відповідача. Вважає, що відповідачем йому було надано неналежні юридичні послуги. Згодом він дізнався, що відповідач не є адвокатом, хоча саме так він представлявся позивачу. Цим позивач був введений в оману. Просив суд визнати недійсним договір №70 на надання юридичних послуг з додатком, що був укладений 04 березня 2013 року ним та приватним підприємцем [PERSON], стягнути з відповідача на його користь 6500 грн., що були сплачені за недійсним правочином, та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Судові витрати також просив покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні . Пояснив, що позивач звернувся до нього з проханням про надання правової допомоги, він погодився надати таку допомогу, умислу у нього на обман позивача не було, він виконував роботу, що була обумовлена договором про надання юридичної допомоги та вважає, що виконав її добросовісно. Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.12.2014 року попередні рішення по справі скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Судом установлено, що 04 березня 2013 року приватним підприємцем [PERSON] та гр.[PERSON] укладено договір на надання юридичних послуг №70 (а.с.4). Згідно цього договору [PERSON], що діє як замовник, доручає, а приватний підприємець [PERSON], що діє як виконавець, бере на себе зобов'язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець взяв на себе зобов'язання надати кваліфіковану правову допомогу для захисту конституційних і законних прав та інтересів замовника. Така допомога надавалась відповідачем в межах цивільної справи №552/1856/13-ц, яка розглядалась Київським районним судом м.Полтави. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 20 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 червня 2013 року, в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ "Компанія "Стар Лайн" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. При цьому районним судом, з яктим погодився апеляційний суд, встановлено, що позов пред'явлено до неналежного відповідача. Підтримуючи свій позов, позивач посилається не те, що маючі на меті порушити справу щодо відшкодування йому спричиненої шкоди він цікавився у людей та сусідів де найти адвоката. Знайомі та сусіди порекомендували йому [PERSON], як адвоката, і тільки після цього він зустрівся з відповідачем та домовився щодо надання йому [PERSON] правової допомоги. У [PERSON] він не питав, чи є останній адвокатом та не перевіряв статус [PERSON], як адвоката, у компетентних організаціях. Однак при укладенні договору відповідач завідомо обманув його тим, що повідомив що він є адвокатом, хоча насправді таким не був, показав йому посвідчення адвоката , та надав для ознайомлення протокол узгодження ціни за послуги адвоката. Саме ці важилі дали йому підстави вважати, що він уклав угоду з адвокатом. Відповідач працював по його справі, склав позовну заяву. Приймав участь у судовому засіданні, написав апеляційну скаргу, але участі в апеляційній інстанції не приймав. Як передбачено ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частина 5 ст.203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В договорі від 04 березня 2013 року №70, укладеному сторонами, вказано, що [PERSON] діє на підставі свідоцтва [NUMBER], виданого "Полтавським райвиконкомом м.Полтави" від 06.09.2002 року та уклав його як з позивачем приватний підприємець (а.с.23). За змістом ст. 6 , ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У судовому засіданні встановлено, що позивач сам особисто звернувся до відповідача з питанням про надання йому правової допомоги, погодився з умовами запропонованими відповідачем щодо надання таких послуг та уклав з відповідачем договір про надання правової допомоги, протягом усього часу розгляду справи у суді користувався послугами відповідача. [PERSON] надав позивачеві такі послуги, підготував позовну заяву, приймав участь під час розгляду справи, як представник позивача та склав і подав апеляційну скаргу на рішення суду. Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз"яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину немає істотного значення. Всупереч вимогам ч.3 ст. 10 ЦПК України позивач не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що відповідач укладаючи з ним оспорюваний договір навмисно ввів його в оману та мав на меті не надання послуг з правової допомоги, а обманним шляхом заволодіти його коштами. Позивач оспорюваний договір укладав з приватним підприємцем [PERSON], а позовні вимоги пред"явив до [PERSON], як до фізичної особи . Статтею 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Позивач такого клопотання не заявляв. Сама по собі обставина, що по цивільній справі, інтереси позивача по якій представляв відповідач, рішення прийняте не на користь позивача не є підставою для стягнення з відповідача коштів сплачених позивачем по договору про надання юридичної допомоги , тим більше що позивач не заявляв позовних вимог з цих підстав. Зважаючи на викладене суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed