Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що вона являється власником майна (обладнання) зазначеного державним виконавцем в акті опису й арешту, що належить їй на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу та акту прийому-передачі майна від 11.09.2013 року. Проте, 10.04.2014 року в межах виконавчого провадження відкритого на підставі наказу№5006\\29\\96\\2012, виданого 28.12.2012 року Господарським судом Донецької області про стягнення з ТОВ "Агромир-СТ" на користь ТОВ "Торгівельний дім "Седа" боргу в сумі 148519 грн. 77 коп., було складено акт опису й арешту майна за адресою: [ADDRESS], згідно якого описано та накладено арешт на все належне позивачу майно відповідно до переліку в Акті опису. У зв'язку з чим позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить звільнити майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з-під арешту та виключити його з акту опису. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, надали заяву про уточнення позовних вимог та просили розгляд справи провести у їх відсутність, задовольнити уточнені позовні вимоги. Належним чином повідомлені відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В п.п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 серпня 1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. У справах за позовами про виключення майна з опису відповідачами суд притягує, крім боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Вимоги осіб щодо належності позивачу, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред'явлення позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження"). Так, судом встановлено, що згідно з акту опису та арешту майна від 10 квітня 2014 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Херсонській області, виконуючи наказ № 5006/29/96/2012 від 28 грудня 2012 року виданий Господарським судом Донецької області про стягнення з ТОВ "Агромир СТ" боргу на користь ТОВ "Торговий дім "Седа", за місцем знаходження майна в [ADDRESS] в присутності директора цього товариства, описав та наклав арешт на майно товариства у кількості 44 одиниці обладнання пекарні, передавши його на відповідальне збереження директору товариства та заборонивши його відчуження, розтрату, приховування чи підміну. В акті не зазначено правовстановлюючих документів на кожну одинцю обладнання. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст.353 цього Кодексу. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 10.10.2013 року [PERSON] придбала обладнання пекарні (товар), перелік якого зазначено в акті прийому-передачі до договору на загальну вартість 50500 грн., що також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №30 від 14.10.2013 року. Тобто, згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України позивач набула право власності на спірне майно правомірно. Таким чином, оскільки на момент складання державним виконавцем акту опису й арешту спірного майна, воно належало позивачу, а не боржнику ТОВ "Агромир СТ", то позивач згідно ст.15 ЦК має право на захист свого цивільного права - права власності на спірне майно , яке порушене накладенням арешту, а тому вказане в додатку майно слід виключити з акту опису й арешту майна від 10.04.2014 року та звільнити з під арешту. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved