Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У серпні 2013р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в особі філії "Южне головне регіональне управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк"), посилаючись на те, що 16 березня 2007р. він уклав із Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ЗАТ КБ "Приватбанк"), правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір №ODMLGA00000067 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого отримав грошові кошти на споживчі потреби в сумі 99000,00 доларів США зі сплатою 0,92% в місяць, що складає 11,04% річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 16 березня 2017р. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ "Приватбанк" 16 березня 2007р. було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Згідно п.7.2 кредитного договору погашення кредиту було встановлено за ануітетною системою у сумі 1572,58 доларів США на місяць до 21 числа кожного місяця. Тривалий час позивач своєчасно та у повному обсязі здійснював виконання взятих на себе зобов'язань, проте з середині 2008р. через фінансові труднощі погашення не здійснювалось, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. З розрахунку до позовної заяви [PERSON] стало відомо, що з жовтня 2008р. відсоткова ставка по кредитному договору була збільшена до 13,08% річних. Позивач, вважаючи, що банком незаконно була підвищена відсоткова ставка з 11,04% до 13,08% річних, звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд винести рішення, яким визнати збільшення ПАТ КБ "Приватбанк" в односторонньому порядку відсоткової ставки до 13,08% на рік за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] - незаконним, визнати п.2.3.1. вищевказаного кредитного договору - недійсним та зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" здійснити перерахунок платежів за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] за первісно встановленою відсотковою ставкою в розмірі 11,04% на рік. Представник позивача діючий на підставі довіреності від 10.06.2013р. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити (а.с.23). Представник ПАТ КБ "Приватбанк", діюча на підставі довіреності від 30.03.2013р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні (а.с. 44). Крім того, надала до суду заяву про сплив строку позовної давності (а.с.36). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом ІІ главою 71 книги п'ятої ЦК України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що за рішенням загальних зборів від 30.04.2009р. було змінено найменування ЗАТ КБ "Приватбанк" на далі-ПАТ КБ "Приватбанк", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ "Приватбанк", відповідно до Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". Судом встановлено, що 16 березня 2007р. між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №ODMLGA00000067, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти на споживчі потреби в сумі 99000,00 доларів США зі сплатою 0,92% в місяць, що складає 11,04% річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 16 березня 2017р. (а.с.11-16). При укладені договору позивач не оскаржував його умови і погоджувався з ними, шляхом підпису договору та частковим виконанням його умов. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ "Приватбанк" 16 березня 2007р. було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] (а.с.17-21). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно п. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до п.2.3.1 кредитного договору було визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір відсоткової ставки за користування Кредитом, при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні а саме: зміна курсу долару США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні встановленого НБУ на момент укладення Договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ) та дотримання відповідного порядку - надіслання позичальнику письмового повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США (а.с.12). Судом встановлено, що на підставі наказу №PR-20080330 від 03.10.2008р. відбулося підвищення відсоткових ставок за кредитами Авто та Іпотека укладеними з ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.53-55). У листопаді 2008р. банком на адресу [PERSON] було направлено лист-повідомлення №20.1.3.2/6-22855/7824 від 03.10.2008р. про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. укладеним між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] до 13,08% на рік, починаючи з 21.11.2008р. (а.с.78, 79). Вищевказаним листом [PERSON] було повідомлено про можливість змінити валюту кредиту з доларів США на Євро чи на гривню. Також було повідомлено, що відсоткова ставка/пеня у разі невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором змінюється відповідно до зміни відсоткової ставки по кредиту. Крім того, у випадку незгоди із вказаними змінами кредитного договору [PERSON] було запропоновано у строк не пізніше 14.11.2008р. звернутися до відділення "Приватбанку", що обслуговує його кредит, надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами та погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. У разі згоди щодо змін умов кредитування, встановлення цих змін здійснюється автоматично 21.11.2008р. без будь-яких додаткових дій зі сторони позичальника. Вказаний лист було направлено на адресу [PERSON], що підтверджується копією реєстру поштових відправлень №396 USD ТОВ "Прин-Ц", з яким ПАТ КБ "Приватбанк" 20.06.2007р. уклало договір № 2006/07 на відправку в тому числі поштової кореспонденції ПАТ КБ "Приватбакн" (а.с. 64-65, 66, 79). Судом встановлено, що позивач до відділення "Приватбанк" не звертався, тому скориставшись своїм правом, Банк збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку за вищезазначеним договором, про що повідомив позивача листом №20.1.3.2/6-22855/7824 (а.с.78). Через неналежне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р., ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Статтею 1052 ЦК України передбачено, що у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних його відповідно до ст.1048 ЦК, якщо інше не встановлено договором. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 12 квітня 2012р. позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були задоволені. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. в розмірі 1098811,91грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] та виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вищевказаної квартири (а.с.37-39). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 02.10.2012р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 квітня 2012р. було скасовано і в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено (а.с.89-93). З матеріалів цивільної справи №2-59/11, яка за клопотанням представник ПАТ КБ "Приватбанк" була оглянута в судовому засіданні вбачається, що позивач знав про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, але заперечення з цього приводу не заявляв та не оскаржував дії банку. Факт того, що позивач знав про підвищення відсоткової ставки також підтверджується його запереченнями, що містяться у цивільній справі №2-59/11 (а.с.85-88). Отже, банк повідомляв позичальника про одностороннє підвищення процентної ставки за кредитним договором, а згодом у зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, звернувся до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час. Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та позивачем, вбачається що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. Отже, Кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення і позивачем не оскаржувався. Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені. Тому суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог та не надав доказів, які б підтверджували недійсність укладеного нею п.2.3.1 Кредитного договору. Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008р. № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10.01.2009р. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009р. (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Враховуючи зазначене, суд вважає, що ПАТ КБ "Приватбанк" правомірно підвищив відсоткову ставку за укладеним між Банком та [PERSON] кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. до 13,08%, виконавши при цьому вказані вимоги закону та умови укладеного договору відносно повідомлення позивача про зазначені зміни. При розгляді справи, представником відповідача була надана заява про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.267 ЦК України (а.с.36). Що стосується вимог відповідача про застосування позовної давності, то суд виходить з роз'яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Правила про позовну давність мають застосовуватися, коли буде доведення існування самого суб'єктивного права або факту його порушення. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Оскільки позивач не довів свої позовні вимоги, то в даному випадку суд не застосовує строк позовної давності до даних правовідносин. За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено і в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed