Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач просить визнати недійсним договір оренди землі укладений з відповідачем, зобовязати його повернути земельну ділянку для ведення товарного с/г виробництва площею 5,4205 га на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить їй на праві власності на землю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР №057033 від 25.07.2000р.,стягнути з відповідача судові витрати у справі. У подальшому, позивач свої вимоги уточнила, виключивши ту, що стосується скасування запису про державну реєстрацію договору, провадження у цій частині закрито. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, позивач є власником земельної ділянки площею 5,4205 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Зазначеною земельною ділянкою користується відповідач на підставі договору оренди землі, зареєстрованого відділом Держкомзему у Кегичівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.11. 2012р. №632318604001588. Позивач просить визнати договір недійсним, оскільки ані його, ані додатки до нього, як то: акт приймання передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, вона не підписувала, отже, відповідно, не мала волевиявлення на його укладення. У добровільному порядку повернути земельну ділянку відповідач не бажає. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Повідомили, що позивач дійсно не підписувала оскаржуваного договору оренди землі та додатків до нього, волевиявлення з її боку на укладення цього договору не було. Оплату від відповідача отримувала як частину прибутку від обробітку ділянки. Представник відповідача проти позову заперечив, протягом дії оспорюваного договору у позивача не виникало питань щодо законності цього договору, вона отримувала орендну плату, що, як на думку відповідача, свідчить про відсутність заперечень проти умов договору. Судом допитані як свідки з боку відповідача працівники [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що працює на підприємстві з 2007р., спочатку у СПДФО [PERSON], а потім у ФГ "Паритет-А". У 2011р. договори оренди переукладались у звязку із закриттям першого та створенням другого. Вона направляла позивача в бухгалтерію для підписання договору, чи та його підписувала - не бачила.. У 2012р. позивач отримувала орендну плату у натуральному виді, а у 2013-2014р.- грошима, розписувалась у відомостях тільки на тому аркуші, де значилось її прізвище, титульного аркуша з назвою підприємства вона не бачила. Щоб пришвидшити підписання, пропонувався тільки той аркуш, де значилось прізвище, позивач була під №88, на третьому аркуші відомостей. Орендну плату від імені ПП «Агропрогрес» не видавали. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2011р. договори оренди переукладались із ФГ «Паритет-А», людей запрошували на підписання, приходила і позивач, вона отримувала гроші в рахунок орендної плати, її просили мати із собою паспорт і код. Про видачу плати розміщувались оголошення, де називались усі підприємства, які на той час діяли на території сіль ради, а саме, СПДФО [PERSON], ПП «Агропрогрес» та ФГ «Паритет-А». Також видавали зерно від імені ПП «Агропрогрес». Судом дослідженні усі надані докази, зокрема, оскаржені договори з додатками, документи на ділянку, про отримання оплати, висновки первинної та повторної експертиз тощо. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Дані правовідносини регулюються ЦК України, Законом «Про оренду землі» (далі-Закон). За положеннями ст.626 ЦК, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. В ч.1 ст.14 Закону передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч.2 ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210 ЦК, ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору, учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документу. Під час судового розгляду справи, за клопотанням сторони позивача, ухвалою від 05.05.2015р. призначено почеркознавчу експертизу, згідно з висновком якої від 09.10.2015р. №6596, підписи від імені [PERSON] у оспорюваному договорі оренди землі та додатках до нього, укладеного між [PERSON] та ФГ «Паритет-А» виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] Крім того, за клопотанням відповідача, судом призначено повторну експертизу, яка повністю підтвердила висновки попередньої. Також експертами встановлено, що позивач особисто підписувала заяву про укладення договору оренди на ім"я директора АФ "Прогрес". Повторна експертиза виконана згідно з вимогами закону, висновки не оспорені і оцінюється судом як такі, що відповідають вимогам чинного законодавства і є належними доказами. Отже, факт відсутності волевиявлення [PERSON] на укладання договору є доведеним. Підпис позивача на заяві про укладення договору не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки, вона не має дати, і адресована не відповідачу, а іншому підприємству - АФ "Прогрес". Свідок [PERSON] не бачила факту підписання договору, а [PERSON], враховуючи давність події та кількість договорів, не змогла впевнено це стверджувати. Суд вважає, що ці показання не спростовують однозначного висновку двох експертиз про недійсністоь підписів. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, що також відповідає практиці Верховного Суду України (постанова Пленуму від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі постанова Пленуму ВСУ) Враховуючи наведені обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо визнання недійс ним договору,який укладено без волевиявлення позивача,підтвердженого особистим підписом. Розглядаючи вимогу щодо повернення відповідачем земельної ділянки, суд також вважає її обґрунтованою, і при цьому виходить з наступного: У судовому засіданні доведено, і представник відповідача не заперечував, що відповідач на даний час користується спірною земельною ділянкою. За умови визнання договору оренди земельної ділянки недійсною, використання відповідачем земельної ділянки саме за цим договором є безпідставним. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Право власності позивача на земельну ділянку підтверджено свідоцтвом про право на спадщину, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку. Тому, позовна вимога щодо повернення земельної ділянки за оспореним договором, що визнається недійсним, є похідною від першої вимоги, і також підлягає задоволенню. Судом розглянуто усі доводи відповідача на заперечення позову. Так, оцінюючи факт отримання позивачем орендної плати, суд виходить з такого. Згідно з п.7 постанови Пленуму ВСУ, виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним. Позивачем доведено, що спірний договір був укладений без її волевиявлення, тому, суд доходить висновку про його недійсність. Та обставина, що позивач отримувала плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому. Судом з'ясовуються підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору. Тому, факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 22.04.2015р. - справа №6-48цс15), касаційній практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 22.07.2915р.-рішення №47705809), а також апеляційного суду Харківської області (рішення від 15.10.2014р.-справа №637/410/14-ц). Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Ці витрати, як передбачено ст.79 ЦПК України, складаються з судового збору та тих, що повязані з розглядом справи, зокрема, проведенням судових експертиз. Позов подано зі сплатою судового збору у розмірі та порядку, визначеними Законом України «Про судовий збір» в попередній редакції станом на 09.04.2015р. Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати по сплаті судового збору та оплаті експертизи підлягають присудженню позивачеві з відповідача. Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає

Outcome: approved