Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що є власником 59/100 часток домоволодіня та земельної ділянки, які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Пісочин, вул.Паркова, 4. Загальна площа земельної ділянки становить 2318 кв.м. Співвласниками зазанченої земельної ділянки та житлового будинку, який розташований на ній є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідачу належить земельна ділянки за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Пісочин, вул.Паркова, 6. Право власності у відповідача виникло на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 28.03.2008 року. Але оформлення права власності на ім"я відповідача було здійснення з порушенням вимог діючого на той час законодавства, а саме - без погодження меж земельної ділянки з усіма сусідами. Крім того, відповідач ще до приватизації належної йому земельної ділянки самовільно зайняв частину земельної ділянки №4 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області, а згодом і приватизував цю частину. Тому просив визнати недійсним рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про затвердження акту земельно-узгоджувальної комісії та надання [PERSON] дозволу на приватизацію земельної ділянки №6 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області; визнати недійсним рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 28.03.2008 року за яким у [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку №6 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області; зобов"язати [PERSON] звільнити самочинну зайняту частку земельної ділянки №4 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області шляхом демонтування капітального забору. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за участю його представників. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні. Також пояснили, що приватизація земельної ділянки №6 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області було проведено у відповідності з вимогами діючого на той час законодавства, а тому підстав для скасування рішення Пісочинської селищної ради не має. Крім того, позивачем не доведено факт того, що відповідачем самовільно було зайнято частку належної їй земельної ділянки. Представник відповідача - Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з"явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та постановити рішення у відповідності з вимогами діючого законодавства. Заслухавши сторони, свідка, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні позивачеві на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2004 року та рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 березня 2003 року належить 59/100 часток домоволодіння №4 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області та відповідна частка земельної ділянки за цією ж адресою, що становить 769 кв.м. з боку домоволодіння №2 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області та співвласником частини земельної ділянки розміром 300 кв.м. (а.с.18-25). Відповідачу на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Пісочнської селищної ради Харківського району Харківської області від 28.03.2008 року належить земельна ділянка №6 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області (а.с.82). Суд не приймає до уваги доводи представників відповідача [PERSON] стосовно того, що позивач не довела того факту, що частина земельної ділянки №4 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області належить їй на праві спільної часткової власності, оскільки нею не були надані відповідні правовстановлюючі документи. До такого висновку суд приходить виходячи з наступного. У відповідності з вимогами ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2004 року, яка діяла на час виникнення у позивача права власності на земельну ділянку) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У відповідності з вимогами ст.12 Закону України "Про власність" праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Рішення суду прирівнюється до правовстановлюючих документів на підставі яких у осіб виникає право власності або право користуванні земельною ділянкою, а тому судвважає, що у позивача на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 березня 2003 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2004 року виникло право користування частиною земельної ділянки за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Пісочин, вул.Паркова, 4. У відповідності з вимогами п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Згідно з п.1.16 зазначеної Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Однак, як вбачається з технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON], складеної ТОВ "Скіф", в документації відсутні відомості щодо обчислення площі земельної ділянки, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомості щодо обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем (а.с.118-142). Пунктом 2.1 Інструкції встановлено, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: - підготовчі роботи; - встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; - складання кадастрового плану земельної ділянки; - заповнення бланка державного акта. Згідно з пунктами 2.3, 2.4 Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. У відповідності з вимогами ст.198 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. В порушення вимог Земельного кодексу України, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі при здійсненні кадастрової зйомки не було отриману згоду усіх власників земельних ділянок та землекористувачів, які є суміжними з земельною ділянкою відповідача. Положеннями статей 116, 118 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, наданих ст.122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішень органів місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст.ст.116, 118 ЗК України. Оскільки при оформленні технічної документації, яка слугувала підставою для прийняття рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, на підставі якого [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, не були узгоджені межі з усіма власниками земельних ділянок та землекористувачами суміжних ділянок, чим були порушені вимоги діючого на той час земельного законодавства, суд вважає, що рішення XIX сесії V скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області "Про передачу у власність присадибної земельної ділянки [PERSON]І." є неправомірним. Що стосується вимог позивача щодо визнання недійсним рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про затвердження акту земельно-узгоджувальної комісії та зобов"язання відповідача звільнити зайняту ним частину земельної ділянки №4 по вул.Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області шляхом демонтажу капітального забору, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно з вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ані позивачем ані її представником у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів того, що існує рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про затвердження акту земельно-узгоджувальної комісії та наданя відповідачеві дозволу на приватизацію земельної ділянки №6 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області. Також ані позивачем ані його представником суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем самовільно була зайнята частина земельної ділянки №4 по вулиці Парковій у с.Пісочин Харківського району Харківської області. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені останнім по оплаті судового збору у розмірі 551 грн.20 коп. З відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 275 грн.60 коп. з кожного. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного, ст.ст.106, 152, 198 ЗК України, ст.33 ЗУ "Про місцеве самоврядування",

Outcome: partial