Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивачі звернулися\~до суду\~з позовом\~до Кривоозерської\~сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на 1/2 частку за кожною на житловий будинок з господарчими будівлями і побутовими спорудами, розташованого по [ADDRESS] , вказуючи на те, що вони являються спадкоємцями за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки Кривоозерською державною нотаріальною конторою позивачам відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно із-за відсутності у правовстановлюючих документів на спадковий будинок. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області заявою від 24 листопада 2020 року просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти його задоволення. За положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 23 серпня 2012 року. Після його смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок з господарчими будівлями і побутовими спорудами, розташований по [ADDRESS] . Згідно даних довідки Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №2239 від 17 вересня 2020 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] , на день його смерті проживав один. Заповітом, посвідченим [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 10 травня 2012 року, зареєстрованим в реєстрі за №24 [PERSON] , належний йому житловий будинок\~з господарчими\~будівлями і\~побутовими спорудами,\~розташований по\~ [ADDRESS] заповів в рівних долях своїм донькам [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до спадкової справи № 273/2012 позивачі прийняли спадщину у встановленому законом порядку, подавши заяви про прийняття спадщини у встановлений законодавстром строк. В оформленні спадщини на житловий будинок державним нотаріусом позивачам відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на вказане майно відсутній. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2013 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , виготовленого Первомайським МБТІ 15 липня 1987 року, спадковий житловий будинок побудований в 1972 році. Відповідно до положень ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1972 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно положень ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. В даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року. Відповідно до приписів п.49 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН А3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів". Таким чином для реєстрації будинку, збудованого у 1972 році, особою, яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по суті підтверджує факт відповідності будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Отже судом встановлено, що будинок [ADDRESS] не є самочинним будівництвом та може спадкуватись після смерті [PERSON] як об`єкт права власності - нерухоме майно. У відповідності до нормативних положень ЦК України - статей 1216, 1218, 1222, 1268 право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, якими є позивачі. Тому наявні підстави для визнання права власності на житловий будинок з господарчими\~будівлями і\~побутовими спорудами,\~розташований по\~ [ADDRESS] , за позивачами в порядку спадкування за заповітом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Кривоозерською державною нотаріальною конторою позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки оскільки первинна реєстрація житлового будинку з відповідними господарчими будівлями та побутовими спорудами, що розташовані [ADDRESS] не проведена. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачами права власності на 1/2\~частку кожній,\~житлового будинку\~з відповідними\~цій частці\~господарчими будівлями\~та побутовими\~спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб. Суд враховує те, що відповідач - Кривоозерська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області - не заперечує проти задоволення позову, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались. За вказаних обставин, враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за заповітом, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved