Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства „Шахтоуправління "Покровське" (далі - ПАТ "Шахтоуправління "Покровське") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням та його наслідками, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійськ. В обґрунтування позову послався на те, що шкідливі та небезпечні умови праці на підприємстві призвели до виникнення у нього професійного захворювання - хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірна течія, легенева недостатність другого ступеня. Згідно висновку МСЕК від 17 листопада 2011 року йому було вперше було встановлено 40% професійної працездатності, у зв'язку з професійним захворюванням. Згідно висновку МСЕК від 25 грудня 2013 року повторно йому було підтверджено відсоток втрати професійної працездатності та групу інвалідності безстроково. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральну шкоду, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 50000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності за участю представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], який діє без обмеження повноважень на підставі довіреності, посвідченої 8 липня 2015 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., зареєстрованої в реєстрі за № 1716, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю. Відповідач про час та місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, його представник Пишна В.Г., яка діє на підставі довіреності № 5 від 8 січня 2015 року без обмеження повноважень, в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення проти позову, просила справу розглянути за її відсутності. В письмових запереченнях проти позову представник відповідача посилається на те, що єдиною правовою підставою для компенсації особі, що перебуває у трудових відносинах, моральної шкоди у разі отримання нею виробничої травми чи професійного захворювання за рахунок роботодавця на теперішній час є ст.273-1 КзпП України, якою передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Єдиним законодавчим актом України, що регулював питання компенсації моральної шкоди, був Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань", змінами до якого, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань", виплату моральної шкоди було виключено з переліку страхових виплат, що проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань потерпілим від нещасних випадків чи професійних захворювань. Таким чином, фактично на теперішній час, за думкою представника відповідача, в Україні відсутній законодавчий акт, що регулює порядок та розміри відшкодування шкоди, а, отже, визначений на законодавчому рівні механізм компенсації моральної шкоди, пов'язаної з трудовими відносинами. Факт наявності моральної шкоди визначається МСЕК згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіям ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я від 22.11.1995р. № 12, на основі висновків медичних закладів, в тому числі висновків-психіатра, про перенесений стрес чи депресію потерпілим на виробництві. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. В п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. № 4 зазначено, що в позовній заяві має бути зазначено, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами підтверджується моральна шкода. Позивач не надав ані обґрунтований розрахунок моральної шкоди, ані медичних документів, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних чи інших негативних проявів стану його здоров'я. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоров'я не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря. Нпа думку відповідача при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен відповідно до вимог п.3 ст.23 ЦК України врахувати вимоги розумності та справедливості. На підставі наведеного, представник позивача просить в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, її представник в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, неявка якого відповідно до вимог ч.3 ст.36 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" в якості гірничого майстра підземного, начальника зміни підземного, помічником начальника дільниці підземного, начальником дільниці підземним, заступником начальника дільниці підземним, з 1 жовтня 2001 року по 9 липня 2010 року, звільнений з роботи за власним бажанням за ст.38 КзпП України у зв'язку з виходом на пенсію. Згідно висновку КЛПУ "Обласна клінічна лікарня профзахворювань" від 4 вересня 2011 року № 1915 позивачу вперше встановлено професійне захворювання - хронічне конструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірна течія. Осл.: Легенева недостатність другого ступеня. Як зазначене в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 6 жовтня 2011 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи у шкідливих факторах, обумовлених впливом виробничого фактора - пилу протягом 80% часу робочої зміни. За висновком МСЕК від позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності за професійним захворюванням - ХОЗЛ - 17 листопада 2011 року в розмірі 40%, Ш група інвалідності на строк до 1 грудня 2013 року. Згідно висновку МСЕК від 17 листопада 2011 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, Ш група інвалідності безстроково, визначена потреба у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні за професійним захворюванням. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ "Шахтоуправління "Покровське", яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування хронічного професійного захворювання, довідок МСЕК, витягами з історії хвороби, висновку медичної установи. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження представника відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 12000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial