Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» відокремлений територіальний підрозділ: Головне відділення ПАТ «ПриватБанк», по якому просить: - закрити основний рахунок карти 26353621901498 та 2222221320244403 утворені за договором № SAMDNО1000737761778 від 18.09.2013 р., який припинив свою дію 18.03.2014 р.; - стягнути із Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» на його користь суму банківського вкладу за договором № SAMDNО1000737761778 від 18.09.2013р. яка на 18.02.2015 р. із урахуванням інфляції складає 314338,68 грн. та 3% річних в якості фінансових санкцій за користування коштами за період з 18.03.2014 по 18.03.2015 р., що становить 7106,37 грн.; - стягнути із Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» на його користь відсотки за весь час користування залученими коштами за період з 18.03.2014 по 18.03.2015 р., що становлять 60303,60 грн. - стягнути із Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» на його користь 25 000 грн. моральної шкоди; - стягнути із Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» на його користь 6000 грн. судових витрат на надання правової допомоги. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 вересня 2013 року між ПАТ «ПриватБанк» та ним було укладено Договір банківського вкладу на умовах депозитного продукту в національній валюті України на строк 6 місяців № SAMDNО1000737761778 на суму 148 293 грн. шляхом подання заяви на оформлення вкладу. Крім того в той же день, було укладено додаткову угоду до вказаного договору, яка встановлювала надбавку у розмірі 2% річних на строк вкладу із дорученням перерахування її на окремий бонусний рахунок. Ще до закінчення строку дії депозитного вкладу належні йому депозитний та бонусний рахунки разом із нарахованими відсотками було заблоковано. По закінченні строку депозитного вкладу він особисто звернувся за місцем укладення депозитного договору (Кримське регіональне відділення ПАТ «ПриватБанк» м. Сімферополь вул. Героїв Аджимушкая, 1), де йому повідомили, що депозитний рахунок заблоковано і зняти кошти з нього він не може, тому що відділення зарито. Виписка із рахунків, отримана ним станом на 30.06.2014 р. свідчить, що в період з 18.03.2014 по 30.06.2014 р. кошти у сумі 235070,33 грн. та 1808,86 грн. на рахунках наявні і зберігаються без нарахування відсотків за депозитними вкладами. На його неодноразові звернення на Гарячу лінію та письмове звернення від 22.07.2014 р., яке було отримано юридичною особою ПАТ «ПриватБанк» 30.07.2014 р. відповіді він не отримав. Повторне звернення із вимогою закрити основний рахунок карти 26353621901498 та 2222221320244403 утворені за договором № SAMDNО1000737761778 від 18.09.2013 р., який припинив свою дію, і повернути йому кошти за місцем його проживання, призвело до усної пропозиції приїхати у м. Дніпропетровськ і підписати згоду на повернення вкладу через 5 років. Після цього він отримав відповідь №20.1.0.0.0\\7-20150116\\991 від 20.01.2015 р. в який йому було фактично відмовлено від повернення коштів, які самовільно використовує ПАТ «ПриватБанк» на підставі того, що він начебто підпадає під дію Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зазначив, що з 2002 року він проживав і був зареєстрований у [INFO] к. 1 кв. 158 і до числа тимчасово переміщених осіб чи біженців з тимчасово окупованої території АР Крим не відноситься, Договір банківського вкладу № SAMDNО1000737761778 ним було укладено із юридичною особою - ПАТ «ПриватБанк», який має місцем своєї реєстрації м. Дніпропетровськ і під дію вказаного нормативного акту теж не підпадає. Таким чином діями по неправомірному блокуванню і утриманню його грошових коштів ПАТ «ПриватБанк» грубо порушив вимоги Постанови Правління НБУ № 516 від 03.12.2003 р. «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" щодо порядку повернення вкладів населенню. Внаслідок блокування його рахунку він весь цей час позбавлений можливості користуватися своїми коштами, не може здійснити придбання житла, на що розраховував відкриваючи депозитний рахунок. Таким чином він як власник, фактично позбавлений права користуватися належним йому майном на власний розсуд, що безпідставно порушує його право власності, наносить йому моральну шкоду. За весь час невиконання відповідачем своїх зобов'язань йому були завдані моральні страждання у звязку із незаконними утриманням його коштів, необхідністю витрачати свій час на стояння в чергах, повсякчас пояснювати багатьом банку працівникам ситуацію, що склалася, просити і перепрошувати. Дії Банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали йому душевні страждання і переживання, яких він зазнав у зв'язку з протиправними діями відповідача. Крім того, він мав намір одружитися і придбати житло, розраховував на розпоряджання депозитними коштами після закінчення строку дії договору, проте, неправомірні дії відповідача здійснили негативний вплив не тільки на його психологічний стан, а й на його взаємовідносини із нареченою, в результаті чого шлюб не відбувся, а він отримав моральну травму. Завдану банком моральну шкоду він оцінює в 25 000 грн. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладу. Вважає, що рахунки 26353621901498 та 2222221320244403 утворені за договором № SAMDNО1000737761778 від 18.09.2013 р. слід закрити та повернути йому суми банківського вкладу в розмірі 236 879,19 грн. (235070,33 грн. +1808,86 грн.). Відповідно пункту 3, 4 Договору банківського вкладу № SAMDNО1000737761778 від 18 вересня 2013 року якщо після закінчення строку вкладу Клієнт не заявив банку про бажання забрати свої кошти строк вкладу продовжується неодноразово без нової заявки. Відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на всю суму вкладу. Розмір діючої відсоткової ставки за вкладом можна дізнатися у відділенні чи на сайті Банку. Відповідно пункту 1.1. додаткової угоди до Договору банківського вкладу №SAMDNО1000737761778 від 18 вересня 2013 року надбавка у розмірі 2% встановлюється на строк вкладу. При продовженні вкладу на новий строк, розмір надбавки встановлюється на рівні надбавки, що діє в Банку на день закінчення попереднього строку вкладу для вкладів даного найменування і строку, при цьому додаткова угода не укладається. Вважає, що стягненню підлягають відсотки за весь час користування залученими коштами позивача за період з 18.03.2014 р. по 18.09.2014 р. у сумі 26748,57 грн., коли відсоткова ставка по депозитах аналогічного виду згідно Тарифів банка складала 19,5% річних. Також підлягають стягненню відсотки у сумі 33555,03 грн. за період з 18.09.2014 р. по 18.03.2015 р., коли по депозитах аналогічного виду згідно Тарифів банка складала 22,5 % відсотків річних. Таким чином загальна сума неправомірно утримуваних банків відсотків за час користування становлять 60303,60 грн. Оскільки середній показник індексу інфляції за період з 18.03.2014 р. по 18.02.2015 р. згідно даних НБУ становив 32,7, інфляційне збільшення заборгованості становить 77459,49 грн., а загальна сума заборгованості з урахуванням інфляції 314338,68 грн. Також із відповідача слід стягнути 3% річних в якості фінансових санкцій (пені) за користування коштами за період з 18.03.2014 р. по 18.03.2015 р., що становлять 7106,37 грн. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог, остаточно просить: закрити основний рахунок карти 26353621901498 та 2222221320244403 утворені за договором № SAMDNО1000737761778 від 18.09.2013 р., який припинив свою дію 18.03.2014 р.; стягнути з Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» на його користь суму банківського вкладу за договором № SAMDNО1000737761778 від 18.09.2013 р. яка з урахуванням інфляції складає 413 282,87 грн. та 3% річних в якості фінансових санкцій за користування коштами за період з 18.03.2014 р. по 18.09.2015 р., що становить 12 623,38 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» на його користь відсотки за весь час користування коштами за період з 18.03.2014 р. по 18.09.2015 р., що становить 101 759,06 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» на його користь 25 000 грн. моральної шкоди; стягнути з Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» на його користь 6000 грн. судових витрат за надання правової допомоги. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав заперечення згідно яких зазначив, що у відповідності до положень ч.1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 2014 "Про часткову мобілізацію", [PERSON] України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII "Про боротьбу за звільнення України, [PERSON] України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України, ураховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на тиснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя". Згідно з п.5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації ([PERSON]) № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку [PERSON] щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та т.і. У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Крім того, відповідно до Постанов ДР Республіки Крим № 2085-6/14 від 30.04.2014 року, № 2474-6/14 від 03.09.2014 року, до майна, яке підлягає націоналізації, та обліковується як власність Республіки Крим, віднесено також майно ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. З цих причин відповідач також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. У засобах масової інформації неодноразово оприлюднювалася офіційна інформація, що майно ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з вкладниками відповідача. Відповідно до ч. 6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації. 04.02.04.2014 року було прийнято [PERSON] № 39-ФЗ "Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя". Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. Банком [PERSON] було прийнято рішення № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією "Фонд захисту вкладників" (далі - АНО "ФЗВ") прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 [PERSON] Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно з ст.7 [PERSON] Закону № 39-ФЗ Банком [PERSON] виправлено на адресу АНО "ФЗВ" повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО "'ФЗВ"' прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, АНО "ФЗВ" законодавством РФ було призначено, а АНО "ФЗВ" взяв на себе зобовязання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", поза волею відповідача (а.с.102-105). Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 18.09.2013 р. [PERSON] подано заяву Публічному акціонерному товариству [PERSON] «Приватбанк», Автономна Республіка Крим м. Сімферополь, на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 6 міс.» та укладено договір № SAMDNО1000737761778 банківського вкладу на умовах депозитного продукту в національній валюті України на строк 6 місяців на суму 148 293 грн. (а.с.13 на звороті). 18.09.2013 р. між Публічним акціонерним товариством [PERSON] «Приватбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до депозитного договору № SAMDNО1000737761778. Відповідно п. 1.1. даного договору «[PERSON] увеличивает процентную ставку вклада на 2% годовых (далее надбавка1). Надбавка 1 устанавливается на срок вклада». 22.07.2014 р. [PERSON] направлено заяву голові правління банку ПАТ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, яку останнім отримано 30.07.2014 р., в якій зазначено про розблокування його особистого депозитного вкладу (а.с.23). 13.01.2015 р. [PERSON] направлено заяву про закриття депозитного рахунку за договором № SAMDNО1000737761778 голові правління банк ПАТ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, яку отримано 19.01.2015 року та видати належні йому готівкові кошти в повному обсязі (а.с.24). Згідно листа № 20.1.0.0.0/7-20150116/991 від 20.01.2015 р. [PERSON] було фактично відмовлено від повернення коштів, які самовільно використовує ПАТ «ПриватБанк» на підставі того, що він підпадає під дію Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (а.с. 27). Згідно розрахунку наданого позивачем сума банківського вкладу за договором № SAMDNО1000737761778 від 18.09.2013 р. яка з урахуванням інфляції складає 413 282,87 грн. та 3% річних в якості фінансових санкцій за користування коштами за період з 18.03.2014 р. по 18.09.2015 р., що становить 12 623,38 грн., а також відсотки за весь час користування коштами за період з 18.03.2014 р. по 18.09.2015 р., що становить 101 759,06 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.ст. 629, 651 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від договору чи зміна його умов не допускається. Посилання представника відповідача на ту обставину, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим Російською Федерацією діяльність усіх відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена, тому відповідач не повинен відповідати за договором банківського вкладу, укладеним на території АР Крим, суд оцінює критично, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з положенням ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що відповідач, всупереч нормам цивільного законодавства, порушив умови договору банківського вкладу від 18 вересня 2013 року, не повернув суму вкладу разом з нарахованими відсотками та проігнорував заяву позивача про закриття рахунку. Крім того, суд вважає, що договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої визначене у м. Дніпропетровськ, про що було зазначено в самому договорі. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Оскільки такі підрозділи банку не є самостійними окремими юридичними особами, тому саме по собі припинення їх діяльності не звільняє банк від обов'язку виконання зобов'язань за укладеним від його імені депозитними договорами у цих підрозділах і не позбавляє права вкладника на повернення внесених ним банківських вкладів за рахунок банку, якому вони були передані на депозит. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є громадянином України, його місце проживання зареєстроване у [INFO], к. 1, кв. 158, що підтверджується копією його паспорта. Зі змісту відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 січня 2015 року, адресовану позивачу на його звернення про закриття провадження та повернення банківського вкладу, вбачається, що відповідач визнавав як факт наявності укладеного між сторонами договору, так і своє зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Також суд вважає, що відмова відповідача, щодо повернення вкладу суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ст.ст. 316 та 177 ЦК України, гроші також є об'єктами права власності. П. 1.10. Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах" в редакції від 04.04.2005 року (затверджена постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року) також передбачено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Відповідно до п.3.2. Постанови Правління НБУ № 516 від 03.12.2003 р. «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами », грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, (п.3.3). Проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту) (п.3.5). Абзац 1 п. 3.4. вказаної Постанови передбачає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу (депозиту). Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов'язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Абзац 1 п. 3.5. вказаної Постанови зауважує, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Верховним судом України у постанові Судової палати у цивільних справах від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13, на підставі ст. 1061 ЦК зроблено висновок, що банки зобовязані виплачувати вкладникам відсотки по залученим коштам за весь період їх використання, в тому числі і період, який минув після завершення депозитного договору, до їх фактичного повернення. Відповідно пункту 3, 4 Договору банківського вкладу № SAMDNО1000737761778 від 18 вересня 2013 року якщо після закінчення строку вкладу Клієнт не заявив банку про бажання забрати свої кошти строк вкладу продовжується неодноразово без нової заявки. Відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на всю суму вкладу. Розмір діючої відсоткової ставки за вкладом можна дізнатися у відділенні чи на сайті Банку. Відповідно пункту 1.1. додаткової угоди до Договору банківського вкладу № SAMDNО1000737761778 від 18 вересня 2013 року надбавка у розмірі 2% встановлюється на строк вкладу. При продовженні вкладу на новий строк, розмір надбавки встановлюється на рівні надбавки, що діє в Банку на день закінчення попереднього строку вкладу для вкладів даного найменування і строку, при цьому додаткова угода не укладається. Таким чином шляхом підписання заяви про оформлення вкладу «Депозит плюс на 6 місяців» (із додатковою угодою) та через внесення коштів на депозитний рахунок позивач уклав із відповідачем публічну угоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті Приватбанку, якими [PERSON] взяв на себе зобовязання виконувати певні умови по депозитному зберіганню коштів клієнта. Пунктом 10.11. Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах № 492 від 12 листопада 2003 року, в редакції від 04 квітня 2005 року також передбачено, що кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються власнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. У зазначеній постанові Пленуму також вказується, що оскільки [PERSON] не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про закриття банківського вкладу, повернення вкладу з урахуванням інфляції та 3 % річних, відсотків за весь час користування залученими коштами підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі та відповідають умовам укладеного між сторонами договору. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки депозитним договором, укладеному між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди. На підставі ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VІ від 20.12.2011 р. суд стягує з відповідача на користь позивача втрати на правову допомогу в сумі 2715,76 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 6090 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial