Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду та, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідачів у її користь 27 367, 70 грн. втраченого заробітку за період з 01 вересня 2018 року по 17 квітня 2019 року, 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 1994 року працює в Болехівському міському Будинку дитячої та юнацької творчості Болехівської міської ради Івано-Франківської області (надалі БДЮТ), а з грудня 2000 року до вересня 2018 року працювала на посаді культорганізатора з повним тижневим навантаженням. 31 серпня 2018 року згідно наказу Болехівського міського Будинку дитячої та юнацької творчості Болехівської міської ради Півень В.А. "про зміну годин [PERSON] " в односторонньому порядку без її згоди змінено істотні умови трудового договору та зменшено наполовину тривалість робочого дня, що привело відповідно до зменшення її заробітку вдвічі. За період з 01.09.2018 по 17.04.2019 вона отримувала у двічі зменшений заробіток, зокрема цей наказ був оскаржений. 17 квітня 2019 року рішенням Болехівського міського суду її поновлено на посаді культорганізатора будинку дитячої та юнацької творчості Болехівської міської ради на попередніх умовах- 1.0 ставки з повним тижневим навантаженням з 18.04.2019. За період з вересня 2018 по 17 квітня 2019 відповідачі виплачували її щомісячно лише половину належного її заробітку, а тому просить стягнути з відповідачів на її користь втрачений заробіток з 01 вересня 2018 по 17 квітня 2019 року в сумі 27 367,70 грн. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2020 року, справу N 339/81/20 передано на розгляд судді Головенко О.С, згідно розпорядження N 401-13/32 від 26 червня 2020 року, у зв`язку з поданням заяви про відставку судді [PERSON] . Ухвалою судді Головенко О.С. від 26 червня 2020 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. 29 липня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 11 вересня 2020 року ухвалою суду змінено процесуальне становище Управління освіти виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Представник Управління освіти виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області- Сайко І.І. у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить засідання проводити у його відсутності. Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Півень В.А. 27 березня 2020 року подав відзив, в якому зазначивши, що відповідно до позовної вимоги, культорганізатор [PERSON] просила стягнути 29200,20 грн. втраченого заробітку за період з 01 вересня 2018 по 17 квітня 2019 року. Оскільки позивача з 18 квітня 2019 року проведено на 0,5 ставки відповідно до чинного законодавства то розрахунок втраченого заробітку з квітня 2019 року (3663,40 грн.) виконаний невірно, а правильна сума втраченого заробітку складає 1830,90 грн, а загальна сума, відповідно, втраченого заробітку за період з 01 вересня 2018 року по 17 квітня 2019 року складає 27 367,70 грн. Викладене свідчить про те, що позов з врахуванням уточнених вимог визнано представником відповідача в судовому засіданні. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог п.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Як зазначено в ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до статті працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Встановлено, що предметом розгляду справи є прпавомірність нарахування заробітної плат позивачу. Так, згідно із ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. У відповідності до ст. 93 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Статтею 29 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Відповідно до статті 2 КЗпП України, державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно статуту міського Будинку дитячої та юнацької творчості Болехівської міської ради Івано-Франківської області він є комплексний позашкільний навчально-виховний заклад, підпорядкований управлінню освіти Болехівської міської ради Івано-Франківської області та є юридичною особою. (а.с.56-62). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом директора №149 від 31 серпня 2018 року "Про заміну годин [PERSON] " зменшено посаду культорганізатора на 0.5 ставки, збільшивши відповідно на 0.5 ставки ( з 195 год. до 294 год.) загальну кількість годин для гурткової роботи в БДЮТ, переведено позивача на 0.5 ставки та надано 10 год. гурткової роботи, як керівника вокального гуртка з 01 вересня 2018 року (а.с.8). Не будучи згідною з таким наказом, позивач оспорила його в суді та рішенням Болехівського міського суду 17.04.2019 позивача поновлено на посаді культорганізатора Будинку дитячої та юнацької творчості Болехівської міської ради Івано-Франківської області на попередніх умовах- 1.0 ставки з повним тижневим навантаженням. . (а.с.10-17) На виконання вказаного рішення, 2 червня 2019 року [PERSON] звернулася до директора міського Будинку дитячої та юнацької творчості із заявою, в якій просила відшкодувати їй втрачений заробіток з 01 вересня 2018 року по 17 квітня 2019 року включно. (а.с.22) Відповідно до статті 21 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно статті 235 КЗпПУ вбачається, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.236 КЗпПУ, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до довідки про доходи №184 від 03.09.2019 [PERSON] за період з вересня 2018 року по 17 квітня 2019 року виплачували щомісячно лише Ѕ частину належного її заробітку, а саме: вересень 2018 року, 20 робочих днів-3501,56 грн.; жовтень 2018 року, 22 робочих днів-3501,56 грн.; листопад 2018 року, 22 робочих днів- 3538,38 грн.; грудень 2018 року, 20 робочих днів- 3539,98 грн.; січень 2019 року, 21 робочих днів- 3818,44 грн.; лютий 2019 року, 20 робочих днів- 3818,44 грн.; березень 2019 року, 20 робочих днів- 3818,44 грн. Згідно довідки, яка долучена у підготовчому засіданні представником відповідача управління освіти виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області Сайко І.І., вбачається, що [PERSON] нараховано всього з 01 квітня 2019 року по 17 квітня 2019 року на 0,5 ставки культорганізатора 2726,81 грн.; лікарняне - 1454,00 грн. ( з 09.04.2019-16.04.2019); заробітна плата-1272,81 грн. (з 01.04.2019-17.04.2019) Нараховано всього з 01 квітня 2019 року по 17 квітня 2019 року на 1 ставку культорганізатора 4557,71 грн.; лікарняне - 2012,08 грн. ( з 09.04.2019-16.04.2019); заробітна плата-2545,63 грн. (з 01.04.2019-17.04.2019) Різниця зарплати за квітень (01.0.2019-17.04.2019) становить 1830,90 грн. (4557,71-2726,81=1830,90) Зокрема, втрачений заробіток [PERSON] за період з вересня 2018 року по 17 квітня 2019 року становить 27367,70 грн. Статтею 238 КЗпПУ передбачено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Крім того, представниками відповідача визнана уточнена сума втраченого заробітку 27 367,70 грн. за період з 01 вересня 2018 року по 17 квітня 2019 року. Відповідно ч.1.ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 840.80 грн. Позивач, окрім того, просить стягнути з відповідача на її користь 2000 грн. витрат на правову допомогу за складання позовної заяви та ведення цивільної справи адвокатом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 4,5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми вказаної статті, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення не співмірності таких витрат. У даній справі таке клопотання заявлено, оскільки відповідач, визнаючи позовні вимоги, заперечував щодо задоволення судових витрат у такому розмірі. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, з наданої позивачем квитанції до прибуткового ордеру вбачається, що вартість послуг за оформлення позовної заяви та ведення справи в суді складає 2000 грн. (а.с.25). Разом з тим, позивачем та представником не надано акту виконаних робіт з детальним описом робіт. А з позовної заяви вбачається, що вона викладена на чотирьох сторінках, до суду подано незначну кількість копій документів (22 копії), адвокат брав участь в судових засіданнях, що тривали всього 1 год. 26 хв., підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, що свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також співрозмірності задоволених позовних вимог. При таких обставинах, судові витрати підлягають до часткового задоволення в сумі 1000 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved