Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду із позовом, у якому просило визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , (надалі Квартира). Позов мотивований тим, що 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" (надалі - Позивач та/або Стягувач, Банк) та [PERSON] (надалі - [PERSON] та/або Відповідач 1) укладено кредитний Договір №700007927 (надалі - кредитний Договір), за умовами якого Позивач надавав Відповідачу 1 у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у розмірі 22 565 (двадцять дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) доларів США 59 центів зі сплатою 17.25% відсотків річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11.07.2015. 06 вересня 2016 року Дарницьким районним судом міста Києва, за результатами розгляду справи № 753/12863/15-ц, позовну заяву про стягнення заборгованості - задоволено частково, та вирішено солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним Договором на користь Позивача. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року залишено без змін. В подальшому, Постановою Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 753/12863/15-ц рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06.09.2016 та ухвалу апеляційного суду м. Києва по справі № 753/12863/15-ц - залишено в силі. 26.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем, на підставі виконавчого листа № 753/12863/15-ц виданого Дарницьким районним судом міста Киева, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №63404203. З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ресстру прав власності на нерухоме майно №230306649, позивач дізнався, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталісю Миколаївною посвідчено Договір дарування 1/2 частки трьох кімнатної квартири, загальною площею (кв.м.):69.1, житлова площа (кв.м.): 49,9, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] № 4020 від 13.11.2019. У зв`язку з чим Позивач вважає, що договір дарування має бути визнано недійсним. 16 січня 2021 року до суду надійшов відзив від [PERSON] в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Так, Відповідач 2 зазначає, що позовна заява є необґрунтованою, її доводи недоведені, відтак у задоволенні позову слід відмовити. Після укладення спірного договору дарування дарувальники припинили фактично володіти та користуватися квартирою [ADDRESS] , а сама квартира була фактично передана у власність та користування Третіх осіб. Відповідач 2 зазначає, що факт винесення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором жодним чином не стосується факту укладення договору дарування, оскільки рішення суду винесено 06 вересня 2016 року, а договір дарування укладено більше, ніж через 3 роки, а саме 13 листопада 2019 року. Відповідач 2 зазначає, що 26.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем відкрито виконавче провадження ВП №63404203 не на підставі виконавчого листа №753/12863/15-ц виданого Дарницьким районним судом міста Києва, а на підставі виконавчого напису № 3994 від 24.09.2020, виданого приватним нотаріусом Личук Тарасом Володимировичем. Виконавче провадження №63404203 не стосується виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва про солідарне стягнення заборгованості, а стосується виконавчого напису №3994 від 24 вересня 2020 року про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за Кредитним договором у розмірі 412 862 грн. на користь Позивача. Також Відповідач 2 зазначає, що має у своєму розпорядженні інше майно та отримує дохід, а тому укладений договір дарування жодним чином не порушує права Позивача. Додатково Відповідач 2 зазначає, що договір не носить фіктивних характер, оскільки він не проживає у спірній квартирі, так як вже довгий час орендує інше житло. Крім того, в Квартирі на даний час проживає та зареєстрована дитина а визнання договору дарування недійсним порушить її права та законні інтереси. Ухвалою суду від 24.12.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позховного провадження в підготовче судове засідання з викликом сторін. 04.02.2021 ухвалою підготовчого судового засідання розгляд справи призначено по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з викладених підстав. Представник відповідачів та третіх осіб в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пославшись на обставини викладені у відзиві. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі. Заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] (Відповідач 1) укладено кредитний Договір №700007927 (надалі - кредитний Договір), за умовами якого Позивач надавав Відповідачу 1 у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 22 565 (двадцять дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) доларів США 59 центів зі сплатою 17.25% відсотків річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 11.07.2015. [PERSON] виступив поручителем по вказаному кредиту. 06 вересня 2016 року Дарницьким районним судом міста Києва, за результатами розгляду справи № 753/12863/15-ц, позовну заяву про стягнення заборгованості - задоволено частково, та вирішено солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним Договором на користь Позивача. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року залишено без змін. В подальшому Постановою Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 753/12863/15-ц рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06.09.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва по справі № 753/12863/15-ц - залишено в силі. 13 листопада 2019 року Відповідачами було укладено договір дарування Ѕ частки квартири [ADDRESS] на користі своїх родичів. 26.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем, на підставі виконавчого листа № 753/12863/15-ц виданого Дарницьким районним судом міста Киева, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №63404203. Твердження Відповідача 2 про наявність в нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення спростовується матеріалами справи. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження встановлено, що Відповідач 1 та Відповідач 2 не мають іншого нерухомого майна. Крім того, у відзиві Відповідачем 2 також не було надано жодного доказу наявності іншого майна, так як і не надано доказів про отримання доходу. Від так, відчуження частини квартири Відповідачами порушує права Позивача, оскільки це єдине майно на яке може бути звернуто стягнення. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до вимог ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. [PERSON] та [PERSON] , відчужуючи належні їм на праві власності частки у квартирі своїм родичам, були обізнані про наявність рішення Дарницького районного суду міста Києва по справі № 753/12863/15-ц від 07.09.2016 про стягнення з них заборгованості заборгованості, яке Постановою Верховного Суду від 28 березня 2019 було залишено в силі та таким чином, могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання рішення суду, що на час укладення договорів дарування, набрало законної сили. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1, ч. 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Посилання Відповідача на те, що Позивач не скористався своїм правом та не відкрив виконавче провадження одразу після отримання рішення суду не береться до уваги, оскільки Виконавчий лист можливий бути пред`явлений до виконання протягом трьох років. На час відчуження частки квартири строк для пред`явлення виконавчого листа не сплив. Слід зазначити, що правочин-це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тому дії особи, що вчинені без наміру створити будь-які юридичні наслідки, не призводять до правочинів. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому справжні їх цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від накладення на нього арешту і реалізації в рахунок виконання зобов`язань). Відповідачем 1 [PERSON] , Третіми особами [PERSON] та [PERSON] суду не надано доказів, що під час укладення спірного договору їхня внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву, та що сторони договорів передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами. Доводи відповідача [PERSON] , що оспорюваний правочин є дійсним, оскільки за наслідками його укладання відповідач змінив місце проживання суд вважає важливими, разом з тим не може їх врахувати, оскільки спірне майно вибуло з володіння відповідача після винесення судом рішення. Відповідачі у справі не довели суду, що їхні дії, як сторін договорів дарування, не направлені були на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, як до близьких родичів, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рахунок відповідачів рішення суду про стягнення грошових коштів. Зазначене кореспондується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанову по справі № 369/11268/16-ц від 03.07.2019 року, постанові Верховного Суду по справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) від 24.07.2019, Постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року по справі №372/3541/16-ц Згідно вимог ст. ст. 76-78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи , які наведені представником відповідачів та третіх осіб в межах наданих доказів, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За таких обставин суд, з`ясувавши дійсні обставини та аналізуючи зібрані в справі докази, дійшов висновку, що Договір дарування 1/2 частки трьох кімнатної квартирі загальною площею (кв.м.):69.1, житлова площа (кв.м.): 49,9, що знаходиться за адресок [ADDRESS] , (серія та номер договору даруванні 4020, виданий 13.11.2019, видавник: Герасименко Н.М.. приватний нотаріус Київськог міського нотаріального округу) про відчуження [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , підлягає визнанню недійсними, і тому вказані позовні вимоги позивача слід задовольнити. Понесені витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1051 грн. з кожного на користь позивача Акціонерного товариства «Альфа Банк» відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, З урахуванням викладеного та

Outcome: approved