Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

23.05.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 148920 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування позову вказує, що він з 25.02.1980 року по 22.05.1981 року та з 16.05.1985 року по 07.2000 року, а саме 16 років 05 місяців, працював у відповідача машиністом огрудкування, водієм БелАЗа. У липні 2000 року рішенням ЛЕК Українського науково-досліницького інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання, а саме: вібраційна хвороба першої-другої стадії з синдромом помірно вираженої вегетативно-сенсорної поліневропатії, з дистрофічними порушеннями у вигляді плечолопаткового періартрозу (ПФС 2 ступеня), стійким больовим синдромом з вираженою ангіодистонією на кистях, трофічними порушеннями. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеної на підприємстві ПрАТ «Північний ГЗК», про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 26 від 07.08.2000 року, де вказано, що позивач працюючи на підприємстві відповідача водієм з вивезення руди в кар'єрі та машиністом огрудкування підпав під вплив підвищених параметрів вібрації та пилу. Позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: рівень вібрації 110 дБ при ГДР 107/112 дБ; пил - 2,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Згідно до медичного висновку МСЕК від 09.10.2000 року серії [NUMBER] позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та 3 група інвалідності з 02.10.2000 року первинно. Висновком МСЕК від 27.10.2005 року серії [NUMBER] позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності з 01.10.2005 року безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК потребує санаторно-курортне лікування 1 раз в 3 роки, медикаментозне лікування. Виходячи з характеру захворювань , він не має змоги вести звичайний спосіб життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них її стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати він не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває стійкий біль та обмеження рухів у плечових суглобах, більше зліва, біль в кистях, пальцях, почуття холоду, заніміння в руках, побіління пальців на холоді, біль в шиї з іррадіацією в потилицю та ліву руку, виражене оніміння в ній, болі та обмеження рухів у поперековому відділі хребта з іррадіацією в тазовий пояс, періодично в ліву ногу, загальну слабкість, задишку, головний біль, запаморочення, підвищення артеріального тиску, це все ставить під загрозу його життя. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ - 148 920 грн. моральної шкоди без утримання податку. Ухвалою суду від 19 червня 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження . 04.07.2018 до суду надійшов відзив на позов, згідно до якого вказує про необгрунтованість позову, оскільки на час встановлення позивачу втрати працездатності діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, згідно яких максимальний розмір моральної шкоди обмежувався 200 розмірами неоподаткового мінімуму доходів громадян. Позивач в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлено такі обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.4-5), що 18.07.2000 позивачу [PERSON] під час перебування в трудових відносинах з відповідачем встановлено хронічне професійне захворювання, а саме: вібраційна хвороба першої-другої стадії з синдромом помірно вираженої вегетативно-сенсорної полі невропатії, з дистрофічними порушеннями у вигляді плечолопаткового періартрозу (ПФС 2 ступеня), стійким больовим синдромом з вираженою ангіодистонією на кистях, трофічними порушеннями. Згідно довідки МСЕК від 09.10.2000 року серії [NUMBER] позивачу [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності первинно з 02.10.2000 року, з переоглядом 09.09.2001 року (а.с. 7). Згідно довідки МСЕК від 27.10.2005 року серії [NUMBER] [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності з 01.10.2005 року безстроково (а.с. 6). Оцінка суду. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Оскільки втрата втрата професійної працездатності позивача встановлена 09.10.2000 року суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. На час встановлення професійного захворювання, спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про охорону праці" та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, затвердженими постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (далі - Правила). Відповідно до п. 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно до п. 1 Правил, власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Згідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Крім того, згідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок і епікризів (а.с.4-5, 8-28), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці у ПрАТ протягом 1980-1981 років та 1985 - 2000 років: гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, зокрема рівня вібрації. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно п.14-17 акту підвищити контроль за забезпеченням режиму праці та відпочинку водіїв. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, суд враховує характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві звязки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, наявність частково вини позивача в нещасному випадку, припинення трудової діяльності за власним бажанням , а також мінімальний розмір відшкодування з урахуванням ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік". З урахуванням вищенаведеного, наявності порушення права позивача на безпечні умови праці, позов слід задовольнити частково та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості стягнути на користь позивача 22400 грн. з ПрАТ у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною. Доводи представника відповідача про необхідність обрахунку розміру шкоди виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян суд до уваги не бере, оскільки вони не спростовують вищевказані висновки суду. Згідно до ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial