Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати арешт, що накладений на підставі постанови державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.06.2015 р. (ВП №47711199) з рухомого (зареєстрованого 30.06.2015 р. за №15408124 у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна) та нерухомого (за реєстраційним номером обтяження 10224416; зареєстрований 30.06.2015 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) майна, яке йому належить на праві власності; стягнути з витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позову вказав, що 05.06.2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Комсомольського (Корабельного) районного управління юстиції у м. Херсоні Мартиновою Т.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47711199 на підставі виконавчого листа №667/719/14-ц виданого Комсомольським районним судом м. Херсона 24.04.2014 р. Крім того, 30.06.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №47711199. Крім того, йому випадково стало відомо із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що 05.08.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47, 50 Закону України "Про виконавче провадження, оскільки не можливо встановити місцезнаходження боржника. Не зважаючи на той факт, що виконавчий документ було повернуто заявнику, існує обтяження на все майно боржника і встановлено термін дії такого обтяження до 30.06.2020 р. Вказує, що на його лист про зняття арешту з майна, виконавча служба роз`яснила право на звернення до суду із позовом. Зазначає, що наявність арешт на всьому рухомому і нерухомому майні, за відсутності правових підстав для цього, порушує його правво власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Станом на 11.01.2019 року згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчий документ до відділу повторно не надходив. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.02.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2019 року закрито рідготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2020 року змінено третю особу Корабельний районний відділ державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на Корабельний районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), розгляд справи відкладено. 07.09.2020 року представником АТ КБ "Приватбанк" подано письмові пояснення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що позовні вимоги не містять конкретизації вимог щодо конкретного майна, з якого необхідно зняти арешт, просив застосувати строк позовної давності. 04.11.2020 року позивачем подано клопотання про долучення доказів. 26.01.2021 року Корабельним районним відділом державної виконавчої служби м. Херсона Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано відзив на позовну заяву, у якому вказано, що перевіркою даних в Автоматизованій системі виконавчих проваджень виявлено завершене виконавче провадження №47711199 з примусового виконання виконавчого листа виданого Комсомольським районним судом м. Херсона 24.04.2014 р. №667/719/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в розмірі 20187,47 грн. в рамках виконавчого провадження 30.06.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 05.08.2016 р. державним виконавцем на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону україни "Про виконавче провадження" (в редакції закону 1999 р. зі змінами) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. При вирішенні питання щодо звільнення майна з під арешту поклалися на розсуд суду, крім того, просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Позивач в судове засідання не прибув, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомляв. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції м. Херсон 05.06.2015 року відкрито виконавче провадження №47711199 з виконання виконавчого листа №667/719/14-ц виданого 24.04.2014 року Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в розмірі 20187,47 грн. (арк. справи 10). Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні від 30.06.2015 року у виконавчому провадженні №47711199 при виконанні виконавчого листа №667/719/14-ц виданого 24.04.2014 року Комсомольським районним судом м. Херсона накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] лише в межах суми боргу(арк. справи 11-12). Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні від 05.08.2016 року виконавчий лист №667/719/14-ц виданий 24.04.2014 року Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в розмірі 20187,47 грн. повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47, 50 Закону україни "Про виконавче провадження" (не можливо встановити місцезнаходження боржника (арк. справи 13). Питання щодо зняття арешту з майна та скасування заборони відчуження державним виконавцем не вирішувалося. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №57179935 від 10.10.2018 р., наявний запис про обтяження арешт рухомого майна, зареєстрований 30.06.2015 р. за №15408124 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 47711199 від 30.06.2015р. ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні, на все рухоме майно [PERSON] (арк. справи 15-16). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №152683033 від 15.01.2019 року вбачається, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 47711199 виданий 30.06.2015 р. ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] (арк. справи 17-19). [PERSON] на адресу Корабельного РВ ДВС м. Херсона надіслано заяву про зняття арешту з майна та виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, копія якої отримана Корабельним РВ ДВС м. Херсона (арк. справи 20-21). Корабельним РВ ДВС м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області №59432 від 03.12.2018 р. на лист [PERSON] повідомлено, що на примусовому виконанні Корабельного РВ ДВС м. херсона перебувало виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа №667/719/14-ц виданого 24.04.2014 р. Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у сумі 20187,47 грн. 05.06.2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника та внесено до відповідних реєстрів. 05.08.2016 р. державним виконавцем прийнято рішення щодо повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 закону. Стосовно зняття арешту з майна роз`яснено вимоги ст. 59 Закону (арк. справи 22). Згідно пошуку АСВП від 11.01.2019 р. та від 08.02.2019 р., виконавче провадження №52498504 завершено (арк. справи 23, 50). З довідки від 23.10.2020 року №FP8MO5M55QVN3HTD виданої АТ КБ "Приватбанк" вбачається. що станом на 23.10.2020 року [PERSON] станом на 23.10.2020 року не має заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк" (арк. справи 110). Відповідно до листа Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №75004 від 19.11.2020 року, згідно проведеної перевірки інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №52498504 з примусового виконання виконавчого листа №667/719/14-ц виданого 24.04.2014 року Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу у розмірі 20431,07 грн., яке відкрито постановою державного виконавця від 10.10.2016 року. В результаті проведених державним виконавцем виконавчих дій виконавче провадження №52498504 завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". При завершенні виконавчого провадження у державного виконавця підстави для зняття арешту були відсутні, тому питання про зняття арешту державним виконавцем не вирішувалося (арк. справи 120). Статтею 41 Конституції Українипередбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. В той же час, згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника майна, а тому просив зняти арешт з належного йому майна. Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до пункту четвертого частини першої та частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З урахуванням викладеного суд вважає, що державний виконавець відмовляючи у знятті арешту з майна боржника діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження не вважалося закінченим, а рішення суду не було виконаним. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що станом на 23.10.2020 року позивач [PERSON] не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк (арк. справи 110), внаслідок чого суд дійшов висновку, що рішення суду, за яким було відкрите виконавче провадження та накладений арешт (справа № 667/719/14-ц) виконане позивачем добровільно. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що арешт на майно позивача був накладений державним виконавцем в рамках виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості на користь відповідача. Виконавче провадження завершено, борг позивача перед відповідачем погашено, згідно довідки від 23.10.2020 року №FP8MO5M55QVN3HTD виданої АТ КБ "Приватбанк" станом на 23.10.2020 року [PERSON] не має заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк" (арк. справи 110). Таким чином, підстава для арешту майна позивача відпала. Наявність арешту порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, внаслідок чого підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця в судовому порядку. Судом установлено, що права позивача порушуються, оскільки він не може розпоряджатись своїм майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Стосовно заяви банка про застосування наслідків пропущення строку позовної давності, слід зазначити, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.1 ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України), оскільки, в такому разі йдеться про так зване "триваюче правопорушення". Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов`язковою умовою позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 27 січня 2021 року.

Outcome: approved