Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

07 жовтня 2013 року до суду звернувся позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» з позовною заявою до [PERSON], в якій просив стягнути з останнього заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, проценти, нараховані за користуванням кредитом та пені в загальній сумі 76726,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.08.2013 року становило 613275,31 грн. та сплачений судовий збір в сумі 3441,00 грн. Свої вимоги ТОВ «Кей-Колект» обґрунтовував тим, що 27.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (що з 21.12.2009 року змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за №11258785000. Згідно умов цього договору відповідачеві було надано у кредит грошові кошти в сумі 57000 доларів США, які він зобов'язався повернути у повному обсязі не пізніше 27 листопада 2028 року. Також зазначив, що 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено Договір факторингу№1, та як наслідок до нового кредитора - позивача по справі перейшли права вимоги за зобов'язаннями, які виникли у [PERSON] на підставі зазначеного вище Договору про надання споживчого кредиту. 19 червня 2015 року до суду звернувся [PERSON] з зустрічною позовною заявою до ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» з вимогою визнати недійсним (нікчемним) Договір факторину №1 від 12.12.2011 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект». В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на ту обставину, що станом на 12 грудня 2011 року у фактора - ТОВ «Кей- Колект» були відсутні права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи - не суб'єкта господарювання. Та вказав, що згідно діючого законодавства до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому , до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» не з'явився. До канцелярії суду від нього надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник ПАТ «УкрСиббанк», про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки до суду не повідомив, правом на судовий захист у даній справі не скористалися та своєї позиції по суті зустрічного позову не висловив. [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову повністю на підставах, викладених у письмових поясненнях до суду та надав до суду заяву про застосування позовної давності. Представник зазначив, що у позивача відсутні законні підстави для стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, оскільки договір факторингу №1 є нікчемним. [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте через канцелярію суду надав заяву про слухання справи у судовому засіданні без його особистої участі. Суд, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що первісний позов та зустрічний позов задоволенню не пілягають з наступних підстав. 24 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за №11258785000. Згідно п.1.1 Договору Позичальник [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 57 000 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених договором. Розділом Договору - Терміни, що використовуються в Договорі, серед інших, сторони визначили: «ануїтентний платіж» - це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, які встановлені цим Договором; «день сплати ануїтентного платежу» - це «27» число кожного календарного місяця строку кредитування, потягом якого Позичальник зобов'язаний сплатити ануїтентний платіж. Відповідно до п.1.2.1 договору термін надання кредиту визначено сторонами договору з 27 листопада 2007 року по 27 листопада 2028 року. Відповідно до п.1.2.2 Позичальник зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 640,00 доларів США в день сплати ануїтентного платежу. Пунктом 2.1 Договору у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника передбачена застава однокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 40,2 кв.м, залоговою вартістю 391 809,00 гривень та порука [PERSON] Згідно п.п.5.5,8.3 Договору сторони врегулювали, що у випадку несплати Позичальником чергового ануїтентного платежу в установлений цим договором день сплати більше ніж на один місяць, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору. Пунктом 12.1 Договору сторони узгодили, що у випадку настання обставин, визначених, зокрема п.5.5 Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення таким, що настав на 32 календарний день з дати отримання повідомлення (вимоги). Згідно Графіку платежів, який є невід'ємною частиною Договору (він же Додаток №2) визначено дати платежів і суми погашення кредиту та процентів за користування кредитом у доларах США ( а.с.20-28). 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1. Відповідно до п. 1.1 цього Договору Клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов"язується передати у власність Фактору (ТОВ «Кей-Колект»), а Фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 3.1 вказаного Договору права вимоги переходять від Клієнта до Фактора у дату відступлення, після чого Фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами і договорами забезпечення. Згідно п.3.2 Договору факторингу №1 відступлення прав вимоги засвідчується складанням сторонами акту приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з Додатком 2 до цього договору. Належним чином посвідченої копії Додатку 2 до договору факторингу №1 позивачем, за весь час слухання справи, до суду не надано. Представником позивача було надано копію Акту приймання-передачі прав вимоги від 12 грудня 2011 року проте в даному акті відсутні будь-які дані про відступлення ПАТ «УкрСиббанк» прав вимоги ТОВ «Кей-Колект» саме за договором про надання споживчого кредиту за №11258785000, який був укладений 27.11.2007 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Згідно посвідчувального напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. (а.с.107) ним засвідчена вірність виписки з Договору відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», посвідченого 12 грудня 2011 року, а не з договору Факторингу №1. Вказаний посвідчувальний напис нотаріуса не відповідає вимогам п.п.5.4 п.5 глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки в ньому не вказана загальна кількість сторінок оригіналу Договору. Згідно приписів зазначеної норми фотокопія-витяг з багатосторінкового документа засвідчується за правилами засвідчення вірності копій із зазначенням відомостей про загальну кількість сторінок, що містить оригінал документа, та переліку сторінок, з яких виготовлена така фотокопія-витяг, у посвідчувальному написі. Із листа керівника відділення №707 АТ «УкрСиббанк» Чорної М.Ю. за №СС17/№0638 від 15 березня 2012 року, адресованого [PERSON], вбачається, що за ініціативою банку розпочатий процес переведення обслуговування [PERSON] в інше вдділення цього ж банку - №217 за адресою м.Одеса, вул.Грецька,11 та гарантоване якісне обслуговування при переході ів інше відділення Банку. Що свідчить про триваючі правовідносини між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] після укладеного договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року. У зв'язку з цим суд критично оцінює наданий позивачем Акт приймання-передачі прав вимоги, оскільки з нього неможливо встановити дійсні правовідносини щодо передачі прав вимоги ТОВ «Кей-Колект» по споживчому кредиту за №11258785000. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Пунктом 4 ч.3 ст.43 ЦПК України подання доказів віднесено до обов'язків учасників справи. Пунктом 4 ч.3 ст.43 ЦПК України також визначений обов'язок учасників справи подавати докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. У позовній заяві ТОВ «Кей-Колект» вказав ціну позову 72726,55 доларів США, в мотивувальній частині позовної заяви позивач вказує про заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів та пені в розмірі 76726,55 доларів США, в прохальній частині позову позивач просить стягнути суму боргу за договором кредиту в розмірі 76726,55 доларів США. Тобто, позивач не визначив у позовній заяві структуру боргу: строкову суму основного боргу, строкову суму прострочених процентів, суму пені. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України). Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотеко-держателя за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За приписами ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Відповідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.07.2015 року, індексний номер витягу 41215031 за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,4 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м. Із вказаного витягу вбачається, що підставою виникнення права власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно став договір іпотеки від 27.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк О.Б. Згідно листа-повідомлення про анулювання боргу, надісланого позивачем відповідачу від 25 листопада 2015 року за № 735313/И_4355 ТОВ "Кей-Колект", вбачається, що ТОВ "Кей-Колект" анулювало борг за кредитною заборгованістю, відповідно до рішення, прийнятого 14 серпня 2018 року. На підставі наданих документів суд робить висновок про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», вимоги позивача щодо виконання [PERSON] основного зобов'язання є недійсними. Суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору Факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в частині передачі у власність права вимоги за договором споживчого кредиту №11258785000 з наступних підстав. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою ст.203 ЦК України - врегульовано ч.1 ст.215 ЦК України. Частиною 1 ст.12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - зазначено в ч.3 цієї норми права. [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення ст.ст. 203, 215 ЦК України сторонами оспорюваного ним правочину факторингу. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно частини 1 статті 626, статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України). Згідно пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статей 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Факторинг є фінансуванням під відступлення права грошової вимоги. У договорі факторингу фактором виступає виключно банк або інша фінансова установа. Положення ЦК України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб'єктів господарювання. Так, згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. З наведеного вбачається, що чинне законодавство не встановлює жодних обмежень стосовно складу осіб, щодо яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Тобто, законодавець не виключає фізичних осіб з кола осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог, які не доведені у судовому засіданні належними та допустимими доказами. Внаслідок відмови в задоволенні позову не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення судових витрат: судового збору, та в тому числі витрат за отримання правової допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed