Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85) про стягнення середнього заробітку та забов`язання вчитини дії. В обґрунтування позову зазначено, що з 26 травня 2020 року [PERSON] проходив службу в званні молодшого сержанта внутрішньої служби на посаді молодшого інспектора відділу охорони в Держаній установі «Бучанська виправна колонія (№85). 15 листопада 2020 року наказом Відповідача № 206/ОС-20 від 12.11.2020 року на підставі повістки Ірпінсько-Бучанського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області, позивача було увільнено від служби у зв`язку з призовом на строкову військову службу із збереженням місця служби і посади на період проходження строкової військової служби. Згідно довідки № 106 від 19.02.2021 року, солдат [PERSON] проходить дійсну строкову військову службу у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України (м. Київ) з 18 листопада 2020 року по 17 травня 2022 року. Зазначає про те, що мобілізованим працівникам нараховується компенсація в межах середнього заробітку. Підставою для збереження за співробітником робочого місця, посади та середнього заробітку є повістка. Проте, як вбачається з наказу про увільнення позивача від служби, відповідачем не було збережено за позивачем середній заробіток, що є прямим порушенням ч.3 ст. 119 КЗпП України. Відповідно до довідки про доходи № 27 від 12.05.2021 року, заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці, що передували увільненню зі служби складає: вересень 2020 року - 6655, 39 грн., жовтень 2020 року - 6890,84 грн. =13546,74 грн. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані, протягом двох місяців, робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає: вересень 2020 року - 6655, 39 грн. - 22 роб.дня, жовтень 2020 року - 6890,84 грн. - 21 роб.день. 6 655,39 грн. (з/п за вересень 2020 року) + 6890,84 грн. (з/п за жовтень 2020 року)= 13546,74 грн./ 43 робочі дні за 2 місяці = 315 гривень 04 копійки. Оскільки, позивач був увільнений від служби 15.11.2020 року, у листопаді 2020 року, починаючи з 16.11.2020 року, позивачу повинен був нараховуватися середній заробіток, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача. Враховуючи п.8. Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року №100, середній заробіток позивача за листопад 2020 року після увільнення від служби становить: 315,04 х 11 (кількість роб.днів з 16.11.2020 року по 30.11. 2020 року) = 3465,44 грн. Таким чином, загальний розмір компенсації середнього заробітку за період з 16.11.2020 року по 31.07.2021 року (день складання позову) становить 55447,04 гривень. Вказує, що відповідач, з метою надання роз`яснення стосовно грошового забезпечення за місцем проходження служби на посадах рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України у разі призову на строкову військову службу, звернувся з листом-запитом № 462/10.21 від 10.03.2021 року до Військового комісаріату [INFO] (копія листа додається). Листом № 4/709 від 08.04.2021 року Ірпінсько-Бучанським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було надано відповідь стосовно обов`язковості збереження за працівниками, призваними на строкову військову службу середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову. Проте, отримавши вищевказану відповідь, в добровільному порядку Відповідач відмовився нараховувати та виплачувати мені середній заробіток, а тому я змушений звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути з Державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85) на користь [PERSON] середній заробіток у сумі 55447,04 грн. за період з дня увільнення від служби, тобто з 15.11.2020 року по 31.07.2021 року. Зобов`язати Державну установу «Бучанська виправна колонія (№85) проводити нарахування та виплату середнього заробітку молодшому інспектору відділу охорони [PERSON] , призваного на строкову військову службу, з 01.08.2021 до дня фактичного звільнення від строкової військової служби. Стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направляли відзив на позовну заяву, за змістом якого просять розгляду справи проводити у їх відсутність, в задоволенні позову відмовити. Зазначають про те, що в Державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85) дійсно наявний обов`язок щодо збереження середнього заробітку за позивачем в період проходження військової служби за контрактом, однак не його виплату, оскільки, законодавством визначено, що працівникам, призваним на військову службу за контрактом, виплата грошового забезпечення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 26 травня 2020 року [PERSON] проходив службу в званні молодшого сержанта внутрішньої служби на посаді молодшого інспектора відділу охорони в Держаній установі «Бучанська виправна колонія (№85), що стверджується копією витягу з наказу № 93/ОС-20 від 25.05.2020. Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Частиною 5 вказаної статті встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. У ст. 30 вказаного Закону міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Статтею 119 КЗпП України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Відповідно до ч.2. статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту". Згідно з ч.3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Згідно матеріалів\~справи, 15 листопада 2020 року наказом Державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85) № 206/ОС-20 від 12.11.2020 року на підставі повістки Ірпінсько-Бучанського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області, [PERSON] було увільнено від служби у зв`язку з призовом на строкову військову службу із збереженням місця служби і посади на період проходження строкової військової служби. Згідно даного наказу, відповідачем не було збережено за позивачем середній заробіток. Порядок визначення середньомісячного заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Відповідно до пункту 2 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до довідки про доходи № 27 від 12.05.2021 року, заробітна плата [PERSON] за останні 2 календарні місяці, що передували увільненню зі служби складає: вересень 2020 року - 6655, 39 грн., жовтень 2020 року - 6890,84 грн. =13546,74 грн. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані, протягом двох місяців, робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає: вересень 2020 року - 6655, 39 грн. - 22 роб.дня, жовтень 2020 року - 6890,84 грн. - 21 роб.день. 6 655,39 грн. (з/п за вересень 2020 року) + 6890,84 грн. (з/п за жовтень 2020 року)= 13546,74 грн./ 43 робочі дні за 2 місяці = 315 гривень 04 копійки. Оскільки, позивач був увільнений від служби 15.11.2020 року, у листопаді 2020 року, починаючи з 16.11.2020 року, позивачу повинен був нараховуватися середній заробіток, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача. Враховуючи п.8. Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року №100, середній заробіток позивача за листопад 2020 року після увільнення від служби становить: 315,04 х 11 (кількість роб.днів з 16.11.2020 року по 30.11. 2020 року) = 3465,44 грн. Таким чином, загальний розмір компенсації середнього заробітку за період з 16.11.2020 року по 31.07.2021 року (день складання позову) становить 55447,04 гривень. Згідно довідки № 106 від 19.02.2021 року, солдат [PERSON] проходить дійсну строкову військову службу у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України (м. Київ) з 18 листопада 2020 року по 17 травня 2022 року. Згідно листа № 4/709 від 08.04.2021 року Ірпінсько-Бучанського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки було вказують про обов`язковість збереження за працівниками, призваними на строкову військову службу середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", а позивач знаходиться в трудових відносинах з відповідачем, майнові вимоги позивача відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2021 між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Майко та партнери" було укладено Договір про надання правової допомоги. На підтвердження факту надання правової допомоги позивачу представником детальний опис робі (виконаних адвокатом станом на 06.09.2021 за вказаним вище договором та квитанцію до прибуткового касового ордера № 89 від 02.09.2021. На підставі отриманих доказів суд вважає за можливе при задоволенні позову стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, а також обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, з урахуванням відзиву, поданого відповідачем, згідно якого не заперечується факт необхідності виплати середнього заробітку,суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved