Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених вимог просила: надати позивачу дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини; надати дозвіл позивачу, [PERSON], [INFO] виїзд до Російської Федерації, Мурманська область, м.Ковдор, вул. Баштиркова, 3, кор. 1, кв. 71, в проміжок часу з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р., без згоди батька [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття; допустити негайне виконання рішення суду. Позов обґрунтовувався тим, що позивач проживає разом з донька [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні, батько дитини - [PERSON] з часу розірвання шлюбу з позивачем у 2008 році участі у вихованні доньки не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає, а також відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої, що шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Також вказувала, що у проміжок часу з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р. має намір відправити доньку [PERSON] на відпочинок до бабусі, що мешкає у Російській Федерації, Мурманська обл., м.Ковдор, вул. Баштиркова, 3, кор. 1, кв. 71, яку має супроводжувати в поїздку її рідна бабуся [PERSON], у звязку з чим нотаріально посвідчила заяву-дозвіл на перетинання кордону України своєю неповнолітньою донькою. Позивач у судовому засіданні поданий позов підтримала повністю та просили його задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення в газети «Житомирщина» №117 (5246), докази чого наявні в матеріалах справи. З урахуванням викладених обстави, суд відповідно до ст.224 ЦПК України приймає заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03 червня 2005 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ТП №012013 від 07 червня 2005 року (а.с. 4). 26 листопада 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ТП №033804 від 26 листопада 2008 року (а.с. 5). Позивач [PERSON] є громадянкою [PERSON] та має постійне місце проживання на території України, що стверджується тимчасової посвідки на постійне місце проживання серії ЖТ №14853, виданою ВГІРФО УМВС №40629 від 26.07.2006 року безстроково (а.с. 6,7). Відповідно до довідки КП "КВЖРЕП" №8 від 26.06.2015 р., неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір"ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 141 Cімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Дитиною, згідно з Сімейним кодексом України, визнається фізична особа до досягнення нею повноліття. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років ). За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (із змінами), постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" (із змінами), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами). Позивач має намір забезпечити тимчасовий виїзд доньки за кордон, до Російської Федерації, в період з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р., для оздоровлення, відпочинку, культурного та духовного розвитку дитини, однак згоди на виготовлення відповідних проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітньої відповідач не надає без будь-якої мотивації. Згідно копії проїзних документів АУ №399248 та АУ №399248 вбачається, що останні видані на імя [PERSON] та [PERSON], з напрямком слідування поїзда ЖитомирСанкт-Петербург, з відправленням 09.07.2015 р. о 13 год. 22 хв. Відповідно копії проїзних документів ЄЕ №2010653 283919 та ЄЕ №2010653 283920 вбачається, що останні видані на імя [PERSON] та [PERSON], з напрямком слідування поїзда Санкт-Петербург Кандалакша, з відправленням 10.07.2015 р. Як вбачається з копії нотаріальної довіреності від 23.06.2015року, [PERSON] надала згоду на тимчасову поїздку до Російської Федерації на період з 07.07.2015 р. по 01.09.2015 р. її малолітньої дочки [PERSON], 03.06.2005 рок народження на відпочинок у супроводі її бабусі [PERSON], [INFO], що зареєстрована в [INFO], що візьме на себе відповідальність за життя та здоровя її доньки, буде представляти її інтереси та прийме всі невідкладні рішення по захисту її прав та законних інтересів та зобовязується повернути дочку в Україну по закінченню терміну перебування за кордоном (а.с. 13). Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну, а також право на охорону здоров'я гарантуються Конституцією України (ст.ст. 33, 49). Згідно зі ст. 3 п. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 і ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] Української РСР від 27 лютого 1991 року, ст. 7 ч. 8 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.ст.154, 155 СК України батьки мають право на самозахист дитини, а здійснення ними своїх батьківських прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини. Відповідач дозвіл на виїзд дитини за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє доньку права на оздоровлення та відпочинок у родичів в Російській Федерації. З огляду на те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу її батька [PERSON], [INFO], до Російської Федерації, в період з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р. передбачено чинним законодавством України та відповідає інтересам неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Щодо вимог позивача в частині надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття, без згоди батька [PERSON], то дана вимога задоволенню не підлягає, так як у матеріалах справи вже наявний проїзний документ дитини серії АО №985408, виданий на імя [PERSON], [INFO], строком дії до 29.11.2016 року. Крім того, відповідно до пп. 3 п. 2.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Разом із тим, приймаючи до уваги дату виїзду за кордон та наявні проїзні документи, суд вважає необхідним відповідно до ст. 367 ЦК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з України за кордон з метою забезпечення можливості виконання рішення суду.

Outcome: partial