Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] 24.02.2015 р. звернувся до суду із вищевказаним позовом. В заяві вказав , що працівники прокуратури Полтавської області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] завдали йому шкоди своїми незаконними процесуальними рішеннями. Так , він бажає з них стягнути відібране щомісячне відшкодування страхових виплат , фізичних , моральних та матеріальних витрат , які складають 7824 грн. щомісячно , заборгованість за 126 місяців складає 966564 грн. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримав свій позов. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила , що [PERSON] неправильно трактує чинне законодавство та його позов не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Працівники прокуратури не повинні відшкодовувати шкоду , завдану ушкодженням здоров*я. Цивільний позов [PERSON] давно вже розглянутий та постановлено відповідне рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши матеріали справи , вважає, що позов не підлягає задоволенню. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує на те, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17.08.2005 у справі № 11-918/2005, останній був потерпілим, вирок Октябрського районного суду міста Полтави 29.06.2005 р. відносно [PERSON], засудженого за ч.І ст. 286 України скасовано в частині вирішення цивільного позову, а справу у цій частині направлено до Октябрського районного суду міста Полтави на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 25.09.2008 р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] ., Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Полтаві про стягнення майнової та моральної шкоди відмовлено. Вказане рішення суду переглядалось в апеляційному і касаційному рядку та залишено без змін. Водночас, [PERSON] вважає, що ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 17.08.2005 залишена без виконання, його позов у кримінальному провадженні без розгляду. З цих питань останній неодноразово звертався до Ленінського та Київського районних судів міста Полтави щодо оскарження дій суддів Октябрського районного суду міста Полтави, Апеляційного суду Полтавської області, Вищого спеціалізованого суду. Останній також звертався із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 375, 382 КК України вказаними суддями. Прокуратурою Ленінського району міста Полтави на виконання ухвали Ленінського районного суду міста Полтави від 07.10.2014 р. внесено відомості до ЄРДР, у подальшому постановою старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області від 12.12.2014 р. [PERSON] вказане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. У зв'язку з чим позивач вважає, що за вказані дії суд повинний стягнути моральну та матеріальну шкоду з працівників органів прокуратури. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 27.01.2005 р. МСЕК [PERSON] було встановлено 15 % втрати професійної працездатності. Йому призначено і виплачуються страхові виплати Фондом соціального страхування. Одноразова допомогу становила 9 707 грн. 70 коп., а також призначено щомісячне відшкодування в розмірі 97,08 коп., на день розгляду справи виплата становила 192 грн. 42 коп. щомісячно. Ухвалою Верховного Суду України від 25.03.2009 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві про стягнення майнової та моральної шкоди. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.09.2009 р у допуску до провадження скарги [PERSON] про перегляд рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 25.09.2008 р. , ухвали апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2008, ухвали Верховного Суду України їй 25.03.2009 у зв'язку з винятковими обставинами відмовлено. Окрім того, [PERSON] звертався з позовом до Державного підприємства "Спеціальна воєнізована аварійно-рятувальна частина" Державної спеціалізованої (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби Міністерства надзвичайних ситуацій України, Державної спеціалізованої воєнізованої аварійно-рятувальної служби Міністерства надзвичайних ситуацій України , відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Полтаві про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсаційних виплат, майнової та моральної шкоди. Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 24.07.2008р. справа №2-1843/08 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Судом встановлено, що [PERSON] була нарахована і виплачена матеріальна допомога за 2004-2007 роки . На підприємстві діє Положення про порядок надання матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам ДСВАРС МНС України. У відповідності до п.2.1 цього Положення матеріальна допомога [PERSON] на оздоровлення нараховувалася та виплачувалася одночасно з наданням основної щорічної відпустки. Крім того, на підставі наказу №120-к від 21.08.2004 р. [PERSON] була виділена матеріальна допомога на лікування у зв'язку з довготривалою хворобою. Суд дійшов до висновку, що позивач в судому засіданні не надав доказів завдання йому як майнової так і моральної шкоди з боку відповідачів, а також доказів протиправності дій та вини відповідачів. [PERSON] судове рішення оскаржено в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2008 р. апеляційну скаргу відхилено, а рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 24.07.2008 р. - залишено без змін. У вересні 2009 року [PERSON] також самостійно звертався до Октябрського районного суду міста Полтави повторно подаючи позов до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди. Ухвалою судді Октябрського районного суду міста Полтави від 04.11.2009 р. відмовлено у відкритті провадження, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2010 р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а ухвалу судді Октябрського районного суду міста Полтави від 04.11.2009 р. - залишено без змін. Також, [PERSON] звертався з позовом до суду про стягнення вищевказаної заборгованості. У позовній заяві [PERSON] оскаржував дії як Октябрського районного суду міста Полтави так і суддів цього суду при розгляді ними кримінальних та цивільних справ, що стосуються відшкодування завданих йому, як потерпілому, збитків у тому числі і засудженим [PERSON]М Так, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22.05.2009 р. позов [PERSON] до Октябрського районного суду міста Полтави про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Ленінського районного суду міста Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 15.09.2009 р. провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Октябрського районного суду міста Полтави про стягнення заборгованості закрито з підстав, передбачених п. 1 ст. 205 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19.11.2009 р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а ухвалу Ленінського районного суду міста Полтави від 15.09.2009р . - залишено без змін. Ухвалою судді Верховного Суду України від 11.02.2010 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Ленінського районного суду міста Полтави від 15.09.2009 р.та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19.11.2009 р. у справі за позовом [PERSON] до Октябрського районного суду міста Полтави про стягнення заборгованості. Після цього, у березні 2011 року [PERSON] звертався до апеляційного суду Полтавської області з 4 позовами в порядку цивільного судочинства про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями суддів Октябрського районного суду міста Полтави Кузнецової О.Ю., Блажко І.О., Сороки К.М. та судді Ленінського районного суду міста Полтави Кононенка С.Д. Ухвалами суддів апеляційного суду Полтавської області позовні заяви [PERSON] спрямовано до Київського районного суду міста Полтави для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалами Київського районного суду міста Полтави від 01.04.2011 р. відмовлено [PERSON] у відкритті провадження у порядку цивільного судочинства в справах за його позовами до суддів районних у місті судів. У подальшому 21.08.2014 р. [PERSON] звернувся до прокуратури Ленінського району міста Полтави із заявою про вчинення кримінального правопорушення - бездіяльності судової системи, постановлення завідомо неправосудних рішень, якими безпідставно відмовлено у задоволенні його позовів, та невиконання упродовж 10 років судового рішення, а саме ухвали апеляційного суду Полтавської області від 17.08.2005 р. у справі № 11-918/2005. Вказані відомості до ЄРДР прокуратурою Ленінського району внесено не було, у зв'язку з чим останній звернувся до Ленінського районного суду міста Полтави щодо зобов'язання органів прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Полтави від 07.10.2014 р. зобов'язано прокуратуру Ленінського району міста Полтави внести відповідні відомості до ЄРДР за ст. ст. 382, 375 КК України за фактами умисного невиконання рішення суду суддею, тобто особою яка займає відповідальне становище та постановлення завідомо неправосудного рішення суду. За вказаною ухвалою суду прокуратурою Ленінського району міста Полтави 10.10.2014 р. вказані відомості були внесені до ЄРДР. Вказане кримінальне провадження закрито старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Полтавської області 12.12.2014 [PERSON] у зв'язку з відсутністю в діях суддів Полтавської області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382, ч. 1 ст. 375 КК України. Постанову про закриття кримінального провадження оскаржено [PERSON] до суду та ухвалами Ленінського районного суду міста Полтави від 19.01.2015 р. , апеляційного суду Полтавської області від 04.02.2015 р. залишено без змін. З огляду на викладене, вбачається, що [PERSON] фактично не погоджуючись із рішеннями судів, які вступили у законну силу намагається їх переглянути у спосіб не передбачений чинним законодавством, просить і безпідставно стягнути з органів прокуратури матеріальну та моральну шкоду за і рішення судів, які як на його думку неправильно вирішили цивільні та кримінальну справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України встановлено що завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.б ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду , відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до вимог ст. 121 Конституції України та глави 3 Закону України "Про прокуратуру" (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на органи прокуратури покладається функція, зокрема, підтримання державного обвинувачення в суді. Згідно зі ст.36 Закону України "Про прокуратуру" прокурор бере участь в судовому розгляді кримінальних справ залежно від характеру і ступеня суспільної небезпеки діяння. Підтримуючи державне обвинувачення, прокурор бере участь у дослідженні доказів, подає суду свої міркування щодо застосування кримінального закону та міри покарання підсудному. При цьому прокурор керується вимогами закону і об'єктивною оцінкою зібраних по справі доказів. Таким чином, у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON], де [PERSON] був потерпілим, прокурор Снісаренко Ю.Л. здійснювала, передбачену Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру" функцію, а саме: підтримання державного обвинувачення в суді. Установлені під час розгляду зазначеної справи обставини використано нею виключно з професійною метою, а не в особистих цілях. Дії прокурора Снісаренко Ю.Л. вчинено відповідно до вимог Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та Кримінального процесуального Кодексу України та у законному порядку не визнано неправомірними. З огляду на викладене, позивач не довів протиправність дій [PERSON] як прокурора, наявність шкоди та причинного зв'язку між ними, а також вину відповідачів. Підстав стягувати шкоду із слідчого Ткаченка К.А., який закрив кримінальне провадження відносно суддів та його процесуального керівника [PERSON] також не вбачається. Дані особи не мають ніякого відношення до відшкодування , яке здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Полтаві.

Outcome: dismissed