Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

12.06.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення (а.с. 1-5). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу [PERSON] разом із сім"єю, яка складається із п"яти осіб, був наданий ордер на житлове приміщення № 8 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 39,65 кв.м в ізольованій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час зазначена квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності. Позивач зареєстрований у зазначеній квартирі, однак з 2018 року батько позивача - відповідач [PERSON] , не надає позивачу можливості користуватися квартирою, проживати в ній. В зв`язку з цим позивач змушений разом із сім`єю винаймати житло для проживання. При цьому позивач надавав по мірі необхідності грошові кошти відповідачу для сплати комунальних послуг за вказану квартиру. За фактом перешкоди з боку відповідача у користуванні квартирою, позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів та до будинкового комітету. Отже, з 2018 року [PERSON] позбавив житла [PERSON] та [PERSON] , не дає можливості вселитися у спірну квартиру, чинить перешкоди. В зв`язку з чим позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення його у зазначену квартиру, а також просить продовжити строк збереження житлового приміщення, пропущений з поважних причин, через перешкоди, які чинить відповідач. 09.07.2020 року відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, просить закрити провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зазначивши, що ніколи не вчиняв перешкод позивачу та членам його сім"ї у користуванні квартирою (а.с. 29-30). Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що його батько [PERSON] у 1982 році отримав ордер на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстровані батько позивача відповідач [PERSON] , мати позивача [PERSON] та позивач. Але батько створив несприятливі умови для проживання, в зв`язку з чим позивач виїхав з квартири, не маючи іншого житлового приміщення. З 2018 року, після повернення позивача з служби в Збройних Силах України, відповідач [PERSON] , не надає йому можливості користуватися даною квартирою, в зв`язку з чим [PERSON] змушений винаймати для проживання інше житлове приміщення. Позивач неодноразово звертався до органів поліції та будинкового комітету з приводу того, що батько не впускає його до квартири, однак безрезультатно. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом його вселення у зазначену квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позов є безпідставним, що він ніколи не чинив перешкоди позивачу у користуванні квартирою, надав суду відзив, в якому просив провадження у справі закрити. Суду пояснив, що згідно з ордером на житлове приміщення він є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Квартира не приватизована. З 2011 року позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах та пішов жити до матері своєї дружини. Відповідач окрім пенсії інших доходів не має. До 2018 року відповідач отримував субсидію на оплату комунальних послуг. У 2018 року здійснювався перегляд порядку надання громадянам житлових субсидій внаслідок чого відповідачу було відмовлено у призначенні субсидії, оскільки у квартирі зареєстрований позивач. Відповідач проживає у квартирі один, його пенсії не вистачає для сплати комунальних послуг. На прохання відповідача позивач відмовляється надавати йому грошову допомогу та припинити реєстрацію за місцем проживання, в зв`язку з чим відповідач звертався до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на його утримання, рішенням суду позов був задоволений. Відповідач не перешкоджає позивачу користуватися квартирою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою відповідача [PERSON] . У березні 2020 року позивач [PERSON] прийшов до відповідача [PERSON] постукав у двері, [PERSON] відчинив. [PERSON] запитав [PERSON] : «Чого ти не пускаєш мене до квартири?». [PERSON] його пустив. У квартирі вони розмовляли «на підвищених тонах» про те, що [PERSON] не пускає [PERSON] до квартири тому, що у останнього діти, які заважають відповідачу. Потім хтось викликав працівників поліції, хто та з якого приводу свідок не знає. Свідок [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] є його братом, а відповідач [PERSON] - рідним батьком позивача. Суду пояснив, що на ім`я [PERSON] був виданий ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Квартира трикімнатна, не приватизована. У цій квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак відповідач на даний час проживає там один. Зі слів позивача йому відомо, що [PERSON] з 2017 року не дозволяє [PERSON] та [PERSON] проживати у квартирі, оскільки у [PERSON] маленькі діти, а також тому, що позивач не сплачує комунальні послуги. Позивач [PERSON] винаймає квартиру для проживання, а [PERSON] проживає у будинку свідка [PERSON] . Суд, вислухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом установлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] є винаймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначений ордер виданий на підставі рішення ВИК №30 від 20.02.1982 року на ім`я [PERSON] із сім`єю з п`яти осіб. Право на користування зазначеним житловим приміщенням мають: [PERSON] , його дружина - [PERSON] , та сини - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Згідно з довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради від 18.05.2020 року № 2972-02-10 [PERSON] зареєстрований у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , з 04.11.1998 року. Зазначена квартира не приватизована (а.с. 8). У спірній квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідач [PERSON] , його дружина - [PERSON] , та його син - [PERSON] , що підтверджується довідкою № 5066 від 20.09.2020 року, виданою відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 10). Відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні квартирою, не пускає його до житла, не дає можливості вселитися у зазначену квартиру, що підтверджується актом від 01.06.2020 року, складеним головою будинкового комітету № 5 вул. К.Гасієва, м. Лиман Донецької області [PERSON] , засвідчений виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 14), актом від 18.05.2020 року, складеним [PERSON] за підписами сусідів, завіреним виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 13). Згідно з повідомленням Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Доецькій області від 28.05.2020 року [PERSON] звертався до ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про вжиття заходів до [PERSON] , який 02.03.2020 року не впускав його до квартири (ЄО 1689 від 02.03.2020 року) (а.с. 12, 19-20). Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтями 15, 16 ЦК України\~визначено право\~на захист\~цивільних прав\~та інтересів,\~де зазначено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. \~Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 Цивільного кодексу України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено\~ст. 16 ЦК України. Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР задекларовано, що громадяни України мають право на житло. Відповідно ч. 4 до\~ст. 9 Житлового кодексу Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно із положеннями ст.ст. 61-63 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму\~жилого приміщення\~в будинках\~державного і\~громадського житлового\~фонду укладається\~в письмовій\~формі на\~підставі ордера\~на жиле\~приміщення між\~наймодавцем -\~житлово-експлуатаційною\~організацією (а\~в разі\~її відсутності\~-\~відповідним підприємством,\~установою,\~організацією)\~і наймачем\~-\~громадянином,\~на ім`я\~якого видано\~ордер.\~До відносин,\~що випливають\~з договору\~найму жилого\~приміщення,\~у відповідних\~випадках застосовуються\~також правила\~цивільного законодавства\~Союзу РСР\~і Української\~РСР. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до\~ст.ст.\~759,\~760\~ЦК України за\~договором найму\~(оренди)\~наймодавець передає\~або зобов`язується\~передати наймачеві\~майно у\~користування за\~плату на\~певний строк.\~ Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Статтями 810-812\~ЦК України\~визначено,\~що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору\~найму житла,\~крім найму\~житла,\~що є\~об`єктом\~права державної\~або комунальної\~власності,\~застосовуються положення\~цього Кодексу,\~якщо інше\~не встановлено\~законом.\~ Договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Наймач житла у багатоквартирному будинку має право користування майном, що обслуговує будинок. Відповідно до\~ст.\~816\~ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Статтею 64 ЖК України визначено, що чени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Ордер на житлове приміщення № 8 був виданий [PERSON] разом із сім`єю, яка складається з п`яти осіб: [PERSON] , його дружина [PERSON] , його сини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, [PERSON] має право на зайняття житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . Відтак, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. З приводу вимог позивача щодо продовження строку збереження за ним житлового приміщення квартири [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Статтею 71\~Житлового кодексу\~Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до\~Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік\~законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Відповідно до\~ст.\~72\~Житлового кодексу\~Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зі змісту наведених сторонами документів вбачається, що наймодавцем спірного житлового приміщення (квартири) є Лиманська міська рада Донецької області. При цьому наймодавець не ухвалював рішення про продовження тривалості строку збереження житла за позивачем, наймодавець не наполягає на припиненні права користування позивача житлом. Враховуючи те, що на даний час [PERSON] не визнано особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги в частині продовження строку збереження за ним житлового приміщення є недоцільними, предмет спору відсутній, тому провадження в цій частині підлягає закриттю. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає про таке. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судовий збір\~\~включено до складу судових витрат. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI\~за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що згідно із\~Законом України "Про державний бюджет на 2020 рік"\~складає 840,80 гривень. Оскільки позовні вимоги оплачені судовим збором, судом згідно з положеннями\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial