Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

12.03.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок різних поглядів на сімейне життя та відношення один до одного, втрати почуття кохання. 15.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову посилався на відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, а також захопленням відповідачки «духовними практиками». Ухвалою від 24.03.2021 року постановлено про об`єднання в одне провадження цивільну справу №490/1862/21, номер провадження 2/490/2904/2021 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу з цивільною справою №490/1902/21, номер провадження 2/490/2923/2021 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Присвоєно об`єднаній справі №490/1862/21. Ухвалою суду від 07.10.2021 року надано сторонам строк на примирення тривалістю 2 місяці, до закінчення строку для примирення подружжя провадження у справі зупинено. Позивач, відповідач - [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Представник [PERSON] - Бєлова Р.В. вважала за можливе розглянути справу у її відсутність, вважала, що примирення подружжя не відбулося, за такого просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. [PERSON] не заперечував проти розгляду справи у відсутності [PERSON] позов визнав, але вважав, що підставами розірвання шлюбу є підстави викладені ним у його позовній заяві. При цьому надав клопотання про залучення до справи скріншоти листування та особисті сторінки [PERSON] . Адвокат Бєлова Р.В. проти заявленого клопотання не заперечувала. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності [PERSON] , що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Клопотання [PERSON] задоволено. Обставини справи, встановлені судом. Сторони перебувають у шлюбі з 29 грудня 2006 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сім`ї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За такого, в сім`ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. Судом приймались міри для примирення сторін та збереження сім`ї, однак воно не досягнуто. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України - розірванню. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами ; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Outcome: approved