Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

25.01.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті соціальної стипендії за період з грудня 2013 року по червень 2016 року в сумі 17299 грн. 33 коп., та зобов'язати відповідача в подальшому виплачувати йому стипендію відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення навчання. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. З 01.09.2012 року і по теперішній час позивач є студентом ХНАДУ. Позивача було зараховано наказом ректора Університету на навчання поза конкурсом відповідно до вимог ст. 5 Закону України «про підвищення престижності шахтарської праці», як дитину шахтаря, оскільки його батько мав стаж роботи шахтарем під землею тривалістю більше 15 років. А отже, позивач має право на отримання соціальної стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, але адміністрацією Університету всупереч вимогам законодавства сплачувала позивачу стипендію: з грудня 2013 року по березень 2014 року в розмірі 730,00 грн., у квітні 2014 року в розмірі 740,22 грн., у травні 2014 року в розмірі 756,28 грн., у червні 2014 року в розмірі 781,83 грн., з липня 2014 року по серпень 2014 року в розмірі 811,03 грн., з вересня 2014 року по жовтень 2014 року в розмірі 822,71 грн., у листопаді 2014 року в розмірі 852,64 грн., у січні 2015 року в розмірі 889,87 грн., у лютому 2015 року в розмірі 916,88 грн., у березні 2015 року в розмірі 945,35 грн., у травні 2015 року в розмірі 1103,03 грн., з серпня 2015 року по січень 2016 року стипендія взагалі не нараховувалась, з лютого 2016 року по травень 2016 року в розмірі 825,00 грн., у червні 2016 року в розмірі 862,13 грн., що є нижчою за рівень прожиткового мінімуму. З урахуванням Законів України «Про державний бюджет України на 2013 рік», «Про державний бюджет України на 2014 рік», «Про державний бюджет на 2015 рік», «Про державний бюджет на 2016 рік», за період з 01.12.2013 року по 30.06.2016 року відповідач не до нарахував та недоплатив позивачу грошові кошти на загальну суму 17299,33 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без своєї участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити. Представник відповідача ХНАДУ в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника на підставі наявних документів, та надав заперечення, в яких просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що Постановою КМУ від 12.07.2004 року №882 затверджено «Порядок призначення і виплати стипендій», та ХНАДУ є державною бюджетною неприбутковою установою і має право нараховувати стипендію певного розміру лише у разі отримання відповідних бюджетних асигнувань для цієї мети від Міністерства освіти і науки України. Міністерство освіти і науки України як розпорядник бюджетних коштів може розпорядитись лише тими коштами, що надійшли йому з Державного бюджету України на цілі за кодами бюджетної класифікації. МОН України не має повноважень щодо управління виконанням Державного бюджету України, це є виключною компетенцією КМУ. МОН України як розпорядник бюджетних коштів, бере бюджетні зобов'язання тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Коштів з держбюджету для оплати підвищеної стипендії ХНАДУ від МОН України не отримував. У зв'язку із зазначеним вище позивачу виплачується стипендія відповідно до НПА КМУ в межах, встановлених відповідним бюджетним асигнуванням. А вимоги позивача щодо зобов'язання у подальшому сплачувати на його користь стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, вважає безпідставними відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї стаття ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55). Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивілього права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцеві бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в редакції на 01 вересня 2012 року, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або ІІ групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Частиною 3 статті 10 цього Закону визначено, що Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідіність із цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є студентом 5 курсу ХНАДУ (денна бюджетна форма навчання) і на час зарахування його до цього навчального закладу його батько [PERSON] має стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 18 років 01 місяць. Згідно довідок виданих ХНАДУ від 06.09.2016 року та від 01.07.2016 року, позивачу була нарахована стипендія за період з 01.09.2012 року по 30.06.2014 року становить 16148,33 грн., з 01.07.2014 року по 30.06.2016 року становить 16972,31 грн. Тобто всупереч вимогам ч.1 ст.5 ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці" з часу зарахування на навчання відповідачем стипендія позивачу нараховувалась та виплачувалась у розмірі, нижчому за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який Законами України «Про держаний бюджет України на 2013 рік», «Про державний бюджет України на 2014 рік», "Про державний бюджет України на 2015 рік", «Про державний бюджет на 2016 рік" встановлено у 2013 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня -1147 грн., з 01 грудня- 1218 грн., у 2014 році з січня - 1218 грн., з липня - 1250 грн., з 01 жовтня 1301 грн., у 2015 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року у розмірі 1218 грн., з 1 вересня у розмірі 1378 грн., у 2016 році з 01 січня -1378 грн., з 01 травня - 1450 грн., та з 01 грудня -1600 грн. На підставі вищевказаних доказів та відповідно до вимог ст. 3, ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту», ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст.5, ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет у 2013 році», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про те, що позивачу не було нараховано та виплачено стипендію, в розмірі, який передбачений ч. 1ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зазначені дії відповідача призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії, внаслідок чого позивач недоотримав стипендію в розмірі 17299 грн. 33 коп. Доводи відповідача про те, що постанова КМУ № 882 від 12.07.2004 року «Питання степендіального забезпечення» не передбачає порядку призначення, нарахування і виплати соціальної стипендії студентам, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, не стосуються предмету заявлених позовних вимог, так як позивачем не заявлялись вимоги щодо нарахування та виплати конкретного виду стипендії, натомість позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача різницю між розміром фактично виплаченої стипендії та розміром стипендії, визначеним Законом України «Про підвищення ефективності шахтарської праці». Крім того, враховуючи норми Конституції України, вимоги ст. 4 ЦК України та відповідно до ст. 8 ЦПК України закони виступають основою для підзаконного правового регулювання. Підзаконні нормативно-правові акти мають меншу юридичну силу ніж закони. У випадку виявлення суперечностей між нормами підзаконних нормативно-правових актів і законів, вони завжди вирішуються на користь останніх. Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 року, окремо не передбачена виплата соціальних стипендій дітям шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку виробництві. Однак, положення постанови щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02 вересня 2008 року має вищу юридичну силу та ним встановлено інший більш високий рівень стипендії для категорії студентів з дітей шахтарів. Невнесення відповідних змін до Постанови Кабінету Міністрів України після прийняття Закону України не є підставою для порушення прав позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом. Виходячи із конституційного принципу верховенства права, при встановленні конкретного розміру пільги, Кабінет Міністрів не вправі його встановлювати у меншому розмірі, ніж це визначено нормою закону. Крім того,відсутність бюджетного фінансування на ці видатки не може бути підставою для відмови у позові та невиплати зазначених коштів, оскільки обов'язок Держави, передбачений Законом щодо виплати стипендії в певному розмірі не може ставитися у залежність до наявності у бюджеті коштів чи кошторисі навчального закладу, де навчається студент. Так, Європейський суд у рішенні у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" ( 980_045 ), N 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III). Тому посилання відповідача на те, що що порядок і розміри, передбачені ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Кабінетом Міністрів України не були встановлені, не є підставою для невиконання вимог цього Закону. За таких обставин, суд задовольняє позов [PERSON] в частині стягнення заборгованості по виплаті стипендії за період з грудня 2013 року по червень 2016 року в сумі 17 299 грн. 33 коп., а що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача в подальшому сплачувати стипендію відповідно до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» до закінчення навчання, то дана вимога спрямована на майбутнє, та така вимога суперечить приписам ст. 3 ЦПК України, тому в її задоволенні суд вважає за доцільне відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial