Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

23 листопада 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Київський страховий дім», за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], [PERSON] з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою про встановлення факту перебування особи на утриманні, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO], приблизно о 15 годин 00 хвилин [PERSON] керував транспортним засобом марки ВАЗ -217130-124-01, реєстраційний номер [NUMBER] рухався по проїжджій частині автодороги вулиці Добровольського зі сторони вулиці Банківська у напрямку вулиці Барвінківська у м. Слов'янську Донецької області, де в районі будинку №7 вулиці Добровольського здійснив зіткнення з автомобілем марки «Москвич-2140» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який в цей час рухався по зустрічній смузі руху. В результаті дорожно-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] були спричиненні тілесні пошкодження, а пасажиру автомобіля марки «Москвич-2140» - [PERSON], [INFO], були спричинені тілесні ушкодження в наслідок яких він помер. По даній дорожньо-транспортній пригоді було зареєстровано кримінальне провадження за № 12016050000000196 за ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] визнана потерпілою по даному кримінальному провадженню, так як загиблий [PERSON] був її чоловіком. 13.06. 2017 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області відносно [PERSON] був винесен вирок за ч. 2 ст. 286 КК України, згідно якого [PERSON] призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Згідно ст.ст. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на три роки, та частково задоволені цивільні позови. Ухвалою суду від 15.11.2017 року, апеляційні скарги [PERSON], [PERSON], [PERSON] - задоволено частково. Вирок Слов'янського міськрайонного суду від 13.06.2017 року щодо [PERSON] - скасувано в частині вирішення цивільних позовів, в решті залишено без змін. [PERSON] вказала, що зазнала сильний стрес, який спричинив поганий стан здоров'я, з'явилось безсоння, часті головні болі, дратівливість, яка раніше їй не властива, так як позивач з загиблим чоловіком перебувала у шлюбі з січня 1972 року та прожили разом 44 роки. Зазначає, що її чоловік був дуже гарною людиною та прекрасним сім'янином, його смерть для позивачки є непоправною втратою, тяжкою душевною травмою,наслідки якої ніколи не щезнуть, їх залікує лише час. Даний випадок порушив нормальну життедіяльність, у неї депресивний стан, вона не має можливасті належним чином займатися домашніми справами, втратила сенс життя. Також, [PERSON] мала певні труднощі зв'язані з організацією поховання чоловіка, що посилювало душевні страждання. При розгляді кримінального провадження, де вона була потерпілою їй доводилось витрачати багато часу та сил щоб прибути до суду, звертатись за юридичною допомогою. Вважає, що будь - яка грошова компенсація не поверне їй тяжку втрату чоловіка. Проте, закон надає її право на відшкодування матеріальних затрат та моральної шкоди. Відповідач [PERSON], який є власником автомобіля марки ВАЗ -217130-124-01, реєстраційний номер [NUMBER] в момент дорожньо-транспортної пригоди застрахував цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Київський страховий дім», договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності володарів найманих транспортних засобів, що підтверджується страховим полісом: № АЕ/6813755 від 28.12.2015р., строк дії якого з 29.12.2015 року по 28.12.2016р. Згідно умов договору, страхова сума «Ліміт відповідальності» на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров'ю, складає 100 000,00 грн., а за шкоду спричинену майну - 50 000,00 грн. Згідно ст. 22-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності володарів найманих транспортних засобів» від 01.07.2004 року, страхувальник ПАТ «Київський страховий дім» повинен нести цивільно-правову відповідальність за шкоду спричинену [PERSON] у справах зазначених у страховому полісі, при наявності страхового випадку. Страховий випадок настав [INFO], тобто в межах строку дії вищезазначеного договору. Загальний розмір страхового відшкодування «регламентної виплати» утриманцям одного померлого не може бути менш ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку. Розмір мінімальної заробітньої плати на момент настання вищезазначеного страхового випадку складав 1378 грн. Відповідно, розмір страхової регламентної виплати складає 49 608,00 грн. (1378грн. х 36). Згідно ст. 1200 ЦК України у випадку смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди має непрацездатна особа, яка була на його утриманні. В останній період життя [PERSON], а саме з січня 2014 року по [INFO] -день смерті [PERSON], позивач знаходилась на утриманні чоловіка. [PERSON] є пенсіонеркою, отримує незначну пенсію, з 2003 року вона є інвалідом, страждає цілим рядом хронічних захворювань, непрацездатна. Вважає, що цей факт підтвержений, как як вона з чоловіком мешкали разом у шлюбі 44 роки, довідкою про її інвалідність, актом обстеження за місцем мешкання, медичними документами. Згідно довідки УПФУ , яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження розмір пенсії [PERSON] на момент його смерті складав 2293 грн. 44 коп. У зв'язку з вище викладеним, просить суд встановити, що вона - [PERSON], [INFO] знаходилась на утриманні чоловіка - [PERSON], померлого [INFO]. протягом часу з з січня 2013 року по 05 березня 2016 року. Стягнути з відповідача ПАТ «Київський страховий дім», на її користь: витрати на поховання чоловіка у розмірі 5 035,00 грн., моральну шкоду у розірі 8 268,00 грн.,а також в рахунок відшкодування шкоду, як особі яка знаходилаль на утриманні померлого [PERSON], [INFO]., грошові кошти - регламентну виплату в розмірі 49 608,00 грн., а також в рахунок відшкодування, як особі яка втратила годувальника, щомісячно - протягом 32 місяців з 05 березня 2016 року по 05 листопада 2018 року по 1146 грн. 72 коп. Також, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальну шкоду - витрати на поминальний обід в сумі 3 280 грн. 78 коп., моральну шкоду в розмірі 441 732 грн., а також в рахунок відшкодування, як особі яка втратила годувальника, щомісячно, протягом усього життя, починаючи з 06 листопада 2018 року по 1146 грн. 72 коп. Стягнути з відповідачів солідарно витрати за надання правової допомоги в сумі 7 000,00 грн. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволені позовних вимог наполягала (а.с.31). Представник позивача - захисник Чередніченко\~Ю.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04.12.2017р. (а.с.21), у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав пояснення свого представника. Крім того, відповідачем 23.01.2018 року на адресу суду було надано відзив на позовну заяву з якого слідує, що він заперечує проти позовних вимог про встановлення факту знаходження на утриманні померлого, та вважає, що позивач не довела наданими доказами факт знаходження на утриманні померлого. На підтвердження своїх вимог, [PERSON] надала акт від 28.11.2017 року з якого вбачається з січня 2013 року по 05 березня 2016 року вона знаходилася на утриманні свого чоловіка [PERSON] Крім того, надані чисельні медичні висновки та довідки, про наявність захворювань [PERSON] у 1998 та у 2005 роках. Вважає, що ці довідки ніякого відношення до встановлення факту знаходження на утриманні у 2016 році - на момент смерті [PERSON] не мають. На запит представника, було отримано відповідь з УПФУ, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO], знаходився на обліку в управлінні на отримував пенсію за віком. Виплата пенсії проводилася по березень 2016 року в розмірі 2393,14 грн., та [PERSON], знаходиться на обліку та отримує пенсію за віком у розмірі 2708,14 грн. Таким чином, позивач отримувала пенсію, мала самостійний дохід, і пенсія, яку отримував померлий не була і постійним джерелом існування для позивача. Позовні вимоги про стягнення з нього витрат на поминальний обід в розмірі 3280 грн. 78 коп., та витрати на надання юридичної допомоги він визнає в повному обсязі. Позовні вимоги про стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 441 732,00 грн. визнає частково, покладаючись на розсуд суду. При ухваленні рішення в цій частині просить взяти до уваги роз'яснення, надані в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 5 року № 4. Вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що 01.02.2017р. та 05.09 2017р. у добровільному порядку [PERSON] та її дочці [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди надано 70 000,00 гривень (а.с.58-60). Представник відповідача [PERSON] - захисник Клечановська Ю.І., яка діє на підставі ордеру серії АА№ 065276 від 12.12.2017р. (а.с.44), у судовому засіданні зазначила, що сума моральної шкоди, яку просить стягнути позивач з [PERSON] є завищеною, оскільки є рішення суду про стягнення з [PERSON] моральної шкоди на користь доньки померлого у розмірі 70 000,00 грн. Щодо встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні чоловіка додала, що в цій частині позову слід відмовити, оскільки розмір пенсії позивача на момент смерті чоловіка не сильно відрізнялась від пенсії [PERSON] Позов в частині стягнення з [PERSON] витрат на поминальний обід та витрат на правову допомогу - визнала. Представник відповідача ПАТ «Київський страховий дім» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.191). 14.03.2018 року представником ПАТ «Київський страховий дім» надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву з якого слідує, що ПАТ «Київський страховий дім» повністю заперечує проти задоволення позовних вимог заявлених до нього, вважає їх необґрунтованими та передчасними у зв'язку із наступним. Позивач просить відшкодувати шкоду, заподіяну смертю потерпілого у розмірі 49608,00 грн., проте позивачем не надано належних та допустимих доказів, що б підтверджували її право на відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого [PERSON], як непрацездатної, яка була на його утриманні чоловіка. При цьому позивач на підтвердження факту перебування на утриманні посилається на довідку про інвалідність, проте надана довідка, яка є в матеріалах справи неналежної якості з якої неможливо встановити ні строк встановлення інвалідності, ні дати видачі, не підтверджено непрацездатності. З заявами про виплату страхового відшкодування в результаті ДТП звернулась також донька потерпілого - [PERSON] Щодо стягнення судових витрат пов'язаних з наданням правової допомоги у розмірі 5 000 грн., вважає, що стороною позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу не доведено ні факт, ні тривалість надання адвокатом правової допомоги, відсутній факт оплати нею правової допомоги, відсутній розрахунок розміру правової допомоги, не надано договору щодо надання правової допомоги, відсутня детальна калькуляція погодинної вартості правової допомоги (а.с.70-73). Треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, не заперечували проти задоволення позовних вимог (а.с.31). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків,надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13.06.2017 року, залишеному без змін в частині призначеного покарання ухвалою Апеляційного суду Донецької області від15.11.2017 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. На підставі ст.75,76 КК України засудженого [PERSON], звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням на три роки (а.с.14-16). Згідно із вищевказаним вироком, [INFO] приблизно 15.00 год. водій [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем марки «BA3-217130», реєстраційний номер [NUMBER], приблизно зі швидкістю 50км. год. рухався по проїжджій частині автодороги вулиці Добровольського з боку вулиці Барвінівської у м. Слов'янську. Проїжджаючи ділянку вказаної автодороги, у районі будинку №7 вулиці Добровольського, водій [PERSON], діючи в порушення вимог п.п.10.1.,11.1.,11.3. Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події маючи об'єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, станом дорожнього покриття та погодними умовами, не врахував дорожню обстановку, не переконався у безпечній зміні напрямку руху, не маючи перешкод технічного характеру виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зустрічне, пряме, переднє зіткнення передньою частиною автомобіля «ВАЗ-217130-124-013НГ», реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням з автомобілем марки «Москвич-2140» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який в цей час рухався по зустрічній смузі руху. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пасажиру [PERSON], [INFO], були спричинені тілесні ушкодження у вигляді неправильного-лінійного перелому кісток зводу та основання черепа, субарахноїдальний крововилив в область лівих височної, потиличної долі, крововилив в желудочки головного мозку, крововилив у мякі покрови голови лівої потилично-височної області, закриті переломи 2-7 ребер зліва по передньо- підпахвової лінії, розрив міжхребтового диска між 7 та 8 грудними позвонками з крововиливом під оболонки спинного мозку, забійні рани обличчя, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від яких [PERSON] загинув на місті дорожньо-транспортної події. Отримані [PERSON] тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням його смерті. Крім того, внаслідок вказаної події водію автомобіля марки «Москвич-2140» [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 9-го ребра ліворуч без зміщення кісткових фрагментів, множинні переломи кісток тазу зі зміщенням кісткових фрагментів та без порушення цілості тазового кільця, забита рана лівого колінного суглобу, закриті субкапітальні переломи 2-3-4 плюсневих кісток лівої стопи зі зміщенням кісткових фрагментів, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як потребуючи для свого загоєння терміну понад 21 день. Допущені водієм [PERSON] порушення вимог п.п.10.1,11.1,11.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого [PERSON] Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт заподіяння смерті [PERSON] винними діями [PERSON] не потребує окремого доказування. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10.03.2016 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 67 років (а.с.193). За життя [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 01.01.1972 року (а.с.165). На момент вказаної вище дорожньо - транспортної пригоди, яка є страховим випадком, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу «BA3-217130-124-01», реєстраційний номер [NUMBER], застрахована згідно полісу № АЕ/68113755 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із ПАТ «Київський страховий дім» (а.с. 193). Ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілого, становить 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн. Вирішуючи питання про встановлення факту знаходження [PERSON] на утриманні чоловіка [PERSON], померлого [INFO], з січня 2013 року по [INFO], суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику з прав про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Встановлення юридичного факту, про який просить позивач, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт впливає на виплату їй відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, а саме страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (закон № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Статтею 1200 ЦК України, а саме, ч.1 цієї статті передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Свою відповідальність [PERSON] застрахував у ПАТ «Київський страховий дім», відповідно до ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого мають особи, що знаходились на утриманні у потерпілого. Сплаті підлягає частина недоотриманих доходів потерпілого, яка приходилась на кожного утриманця під час його життя. Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. З акту № 165 від 28.112017 року, який складено керівником комітету «Славкурорт м. Слов'янська» у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], слідує, що [PERSON] мешкала однією сім'єю із [PERSON] з 1972 року; з січня 2013 року по [INFO] знаходилась на утриманні [PERSON] (а.с.32-33). Дружина померлого - [PERSON] є пенсіонеркою, перебуває на обліку у Слов'янському об'єднаному управлінні ПФУ у Донецькій області, та її пенсія за період з січня 2013 року по квітень 2014 року складала 1761,53 грн., з листопада 2014 року по березень 2016 року складала 1939,94 грн. (а.с.187). З довідки Слов'янського об'єднаного УПФУ у Донецькій області №33970/01 слідує, що пенсія [PERSON] з січня 2013 року по червень 2013 року складала 2 122,09 грн., з липня 2013 року по листопад 2013 року складала 2 203,08 грн., з грудня 2013 року по квітень 2014 року складала 2 214,08 грн., з грудня 2014 року по день його смерті складала 2 393,44 грн. (а.с.186). За клопотання представника позивача у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою позивача, та вони мають добрі відносини. Позивач та померлий [PERSON] мешкали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], разом із онуком. Додала, що [PERSON] з 2013 року хворіла, майже не ходила, та померлий [PERSON] доглядав за дружиною. [PERSON] вів господарство, отримував пенсію, та підтримував спільний бюджет. Офіційно [PERSON] з 2010 року не працював, організацією поховання [PERSON] займалася родина. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивача, та мешкає вона за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] з 2013 року мала проблеми зі здоров'ям. [PERSON] займався господарством, доглядав за дружиною, отримував пенсію. Похованням [PERSON] займалася дружина, був поминальний обід, та позивач тяжко перенесла смерть [PERSON] Відомо, що [PERSON] отримував пенсію, та мешкав до своєї смерті разом із онуком. Суд приймає до уваги пояснення свідків щодо того, що [PERSON] мала проблеми зі здоров'ям, та померлий [PERSON] доглядав за господарством, однак це не може бути підставою для встановлення факту перебування позивача на утриманні померлого [INFO] [PERSON], з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" у 2015 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 вересня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні. Враховуючи, що розмір пенсії, який щомісяця отримувала [PERSON] перевищує прожитковий мінімум, вона не може бути визнана такою, що перебувала на утриманні померлого. Інших доказів перебування позивача на утриманні чоловіка, суду не було надано. Правова позиція суду підтверджена також постановою ВС від 18.04.2018 у справі № 165/325/17. Оскільки судом не встановлено підстав для встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні у померлого, підстав для стягнення страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника відповідно до пунктів 27.1 та 27.2 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1200 ЦК України не вбачається. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної із організацією похорон в сумі 5 035,00 грн. суд виходить із наступного. Пунктом 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. У відповідності до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Так, статтею 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено поняття розрахункового документу, а саме зазначено, що таким документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Пунктом 15 статті 3 зазначеного Закону визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: надати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". З товарного чеку, який видано ФОП [PERSON], - [PERSON], слідує, що сума витрат понесених позивачем на поховання чоловіка становить 5 035,00 грн. (а.с.200). Враховуючи наведене, суд приймає надану позивачем на підтвердження витрат на поховання товарний чек як належний та допустимий доказ. Отже, відповідач ПАТ «Київський страховий дім» повинен відшкодувати позивачу витрати на поховання потерпілого на суму 5035,00 грн. Крім того, на поминальний обід позивачем витрачено 2628,43 грн., що підтверджується копією товарного чека від 07.03.2016 року, та квитанцією (а.с.200), та відшкодування якої не заперечується самим відповідачем [PERSON], тому підлягає стягненню з останнього. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК). Згідно пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частитни 2 статті 1167ЦК України). Таким чином моральна шкода, завдана фізичній особі внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, безпосередньо винною особою, яка завдала шкоди. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У частині 1 та 2 статті 14 ЦК передбачено, що цивільні обов'язки виконуються в межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Отже, оскільки відповідачами у цьому спорі є як особа, яка завдала шкоди, так страховик, в якого ця особа застрахувала свою цивільну відповідальність, для правильного вирішення спору в цій справі перш за все слід з'ясувати, в яких межах, установлених договором або актом цивільного законодавства, несе відповідальність безпосередньо особа, яка завдала шкоди та страховик. У Законі України «Про страхування» встановлено види обов'язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.9 ч.1 ст.7 закону). Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом цього Закону (статей 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП), є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Отже, страховик (ПрАТ «Київський страховий дім») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. [PERSON] просила суд стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 450 000,00 грн., з яких з відповідача ПАТ «Київський страховий дім» страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 268,00 грн., та з відповідача [PERSON] - 441 732,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що протиправними діями відповідача [PERSON], з вини якого настала смерть [PERSON], позивачу [PERSON] були заподіяні душевні страждання. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить з того, що позивач відчула емоційні переживання, пов'язані із загибеллю близької людини, що спричинили для неї емоційний стрес та негативні спогади пережитої трагедії. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 02.02.2017 року [PERSON] зверталась до ПАТ «Київський страховий дім» із повідомленням про подію, що може бути визнана страховою № 712-5224, та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.196-198), однак відповідачем ПАТ «Київський страховий дім» ніяких виплат позивачу проведено не було. Крім того, з заявою про виплату страхового відшкодування звернулась донька [PERSON] (а.с.194-195). Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», з 1 січня 2016 року встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 1378 гривень. Таким чином розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) складає: (12х1378)/2=8 268 грн. У зв'язку із зазначеним, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій розписок (а.с.61,62), відповідачем [PERSON] виплачено позивачу та членам його сім'ї загальну суму коштів - 70 000,00 грн.(20 000,00 грн. + 50 000,00 грн.). Суд вважає встановленим, що позивачу однозначно у зв'язку із смертю чоловіка заподіяна моральна шкода, яка полягає у передчасній втраті члена сім'ї, який був для неї улюбленим чоловіком. Передчасна втрата близької людини внаслідок ДТП однозначно спричиняє для позивача душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зв'язків із близькою людиною. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди з [PERSON], завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума в розмірі 190 000, 00 грн. - сума, яка б підлягала б стягненню з відповідача [PERSON], на користь позивача. Однак, з вирахуванням сплачених [PERSON] коштів позивачу, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 120 000,00 грн. (190 000,00 грн. - 70 000,00 грн. = 120 000,000 грн.). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов'язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. У даному випадку представництво інтересів позивача [PERSON] здійснював адвокат Чередниченко Ю.В. на підставі Договору про надання правової допомоги від 04.12.2017 року (а.с.21). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження надання правової допомоги, представником позивача було надано суду розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказаний опис наданих послуг, що складається з: вивчення законодавства - 500 грн., вивчення судової практики - 500 грн., участь представника потерпілої у кримінальному провадженні - 2000,00 грн., участь в апеляційному суді Донецької області - 1000,00 грн., підготовка позовних заяв - 1000,00 грн., участь представника в суді першої інстанції при розгляді цивільного позову - 2000 грн., загальна сума грошових коштів за наданні послуги становить 7 000 грн. Разом з тим, витрати на правничу допомогу в сумі 3 000,00грн. (участь представника потерпілої у кримінальному провадженні - 2000,00 грн., участь в апеляційному суді Донецької області - 1000,00 грн.)не можна віднести до судових витрат, які підлягають розподілу згідно ст.141 ЦПК України, оскільки вони не пов'язані з розглядом даної цивільної справи. Також, такі витрати є процесуальними витратами у кримінальному провадженню за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та згідно ст.118 КПК України встановлено інший порядок їх відшкодування. А саме, згідно ст.120 КПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач. Згідно ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат. Згідно ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Враховуючи вищевикладене, вимоги про вирішення судом розподілу процесуальних витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., понесених стороною у кримінальному судочинстві, під час вирішення судом цивільної справи задоволенню не підлягають та заявлені безпідставно, оскільки підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства. Таким чином, позивачем під час розгляду справи понесено лише 4 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Предмет позову - вимоги майнового характеру (стягнення матеріальної та моральної шкоди), та вимоги немайнового характеру (встановлення факту перебування особи на утриманні). Згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно п. п.1 п.1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовні вимоги майнового характеру задоволені у розмір 135 931,43 грн. З огляду на розмір задоволених майнових вимог позивача, з відповідачів на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову у сумі 1 359,31 грн., по 679,65 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial