Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач, 08 липня 2015 року звернулась до суду із зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь суму залишку вкладу у розмірі 21003,62 доларів США та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 203,70 доларів США. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 13 лютого 2015 року між нею та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» було укладено договір-заява №305835/9376/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті, відповідно до умов якого, нею було розміщено в установі банку 22000,00 доларів США, строк дії договору з 13 лютого 2015 року по 13 березня 2015 року. 13.03.2015 року позивачем було подано заяву на дострокове повернення суми вкладу, однак відповідач суму вкладу не повернув та поянив, що повернення банківських вкладів фізичних осіб, залучених в іноземній валюті, може здійснюватися з урахуванням Постанови правління Національного банку України від 03.03.2015 року за №160 Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України. На неоднаразові звернення позивача працівники банку відповідають, що немає можливості сплатити дану суму, оскільки існують обмеження, встановлені НБУ. Вона вважає, що не повернення банком їй коштів по вкладу є порушенням умов договору, а також норм ЦК України, що порушує її законні права та інтереси. Крім того, вона вважає, що у звязку з простроченням виконання відповідачем грошового зобовязання за вказаним вище договором, з відповідача на її користь підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 203,70 доларів США, що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявилася, але надала до суду письмові заперечення в яких просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту, оскільки в банку введена тимчасова адміністрація, а відповідно до вимог Закону, виплата коштів вкладникам проводиться Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми. Також представник відповідача просила розглянути справу за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.\~\~ Встановлено, що 13 лютого 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», було укладено договір-заява №305835/9376/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті (а.с.3). Згідно п. 1 Договору-заяви №305835/9376/1-15 від 13 лютого 2015 року, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок №2630.7.043460.019 у сумі 22000,00 доларів США, на строк з 13 лютого 2015 року по 13 березня 2015 року, у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою: www.fcbank.com.ua. 13 лютого 2015 року [PERSON] на підставі заяви на Вкладний рахунок банку №2630.7.043460.019, відкритого на підставі Договору-заяви №305835/9376/1-15 від 13 лютого 2015 року, було перераховано 22000,00 доларів США (а.с.4). А відповідно до п. 6 Договору-заяви №305835/9376/1-15 від 13 лютого 2015 року, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положенням п. 5.2 Основних умов. Маючи намір отримати вклад, 13.03.2015 року позивач звернулась з заявою до відповідача про повернення їй банківського вкладу в сумі 22000,00 доларів США, розміщеного згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Класік» (а.с.6,7), однак коштів позивач не отримала. Згідно змісту письмової відповіді №1901 від 15.04.2015 року, АТ Банк[PERSON] та Кредит зазначив, що повернення банківських вкладів фізичних осіб, залучених в іноземній валіті, може здійснюватися з урахуванням Постанови правління Національного банку України від 03.03.2015 року за №160 Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України, відповідно до якої банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, а також уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповновженого банку на день проведення операції (а.с.8). Крім того, постановою Правління Національного банку України №612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк"[PERSON] та кредит" до категорії неплатоспроможних" відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року за №171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "[PERSON] та кредит". У зв'язку з вище наведеним, повно і всебічно з'ясувавши обставини на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до вимог ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, суд вважає, що зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Даний висновок суду відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року, справа №6-140цс13. Судом установлено, що відповідач у порушення зазначених норм закону та умов Договору-заяви №305835/9376/1-15 від 13 лютого 2015 року свої зобов'язання належним чином не виконав, депозитний вклад у розмірі 22000,00 доларів США з вкладного рахунку, а також на письмову вимогу позивача у звязку із спливом строку встановленого цим договором не повернув та ніяких дій не вчинив, що свідчить про не надання позивачу реальної можливості отримати кошти та розпоряджатися ними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу в розмірі 21003,62 доларів США за строковим договором банківського вкладу №305835/9376/1-15 від 13 лютого 2015 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В свою чергу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову і в цій частині та стягнення з банку - боржника на користь вкладника - кредитора суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що відповідає висновку, який міститься і в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року, справа № 6-39цс13. Таким чином, загальна сума 3 % річних від простроченої суми боргу, яка станом на дату подання позовної заяви становить 21003,62 доларів США, складає - 21003,62 доларів США*3%/365 днів * 118 днів прострочки = 203,70 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відтак, суд уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Приймаючи зазначене вище рішення суд, не приймає посилання представника відповідача на обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки ці посилання є безпідставними та суперечать ст. 3 ЦПК України, враховуючи, що на час звернення до суду у Банку не було запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 3654 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved