Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк» про захист прав споживачів, повернення депозитного вкладу та відсотків по ньому. В ході розгляду справи позивач, зменшив позовні вимоги, та просив стягнути лише відсотків по депозитному вкладу, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 24 квітня 2013 року між ним, та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір депозитного вкладу «Стандарт» №SAMDN25000734816248, за умовами якого позивач передав, а банк отримав грошові кошти у сумі 6049,48 доларів США. Відповідач зобов'язався нараховувати на суму вкладу 9,75% річних та сплачувати їх відповідно до п.3 договору кожного місяця на рахунок [NUMBER]. Строк розміщення вкладу сторонами узгоджено з 24.04.2013 року по 24.07.2013 року, а відповідно до п.6 зазначеного договору, строк дії продовжувався по його закінченню автоматично на 365 днів. Вклад поповнювався відповідно 14.10.2013 року на 3000,00 доларів США, переведеними електронним переводом через систему «Приват24». Відповідно до довідки за №389266958, від 03.05.2014 року та виписки на рахунках, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», знаходяться належні позивачу грошові кошти: За вкладом «Стандарт» на рахунку [NUMBER] грошові кошти в сумі 11270,98 доларів США, які складаються із вкладу та нарахованих відсотків; за картковим рахунком грошові кошти у сумі 9513,45 грн. Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що відповідач не повернув грошові кошти за вказаними депозитними вкладами, [PERSON] в заяві про зменшення позовних вимог просила: Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» відсотки нараховані відповідно за договором депозиту «Стандарт» за №SAMDN250007348162482 від 24 квітня 2013 року у сумі 465,39 доларів США та відсотки нараховані відповідно за договором депозиту «Стандарт» за №SAMDN250007348162482 від 24 квітня 2013 року у сумі 119,50 грн. відповідно до п. 2.8.1.3. правил. Зменшення позовних вимог обґрунтовано тим, що позивач уклала договори переуступки права вимоги щодо договорів: вклад «Стандарт» №SAMDN250007348162482 та картковому рахунку пластикової картки, згідно договорів №46/108649-96606 та №46/108649-966065 від 08.10.2014 року відповідно. Згідно п.1.1, 1.2 , 2.1. договору №46/108649-96605 від 08.10.2014 року [PERSON] переуступила право вимоги по вкладу № SAMDN250007348162482, рахунок [NUMBER] на суму 11270,98 грн., за що отримала від АНО «ФЗВ» 54975,75 рублів, які розраховані станом на 21 квітня 2014 року. Згідно п.1.1, 1.2, 21. договору №46/108649-96606 від 08.10.2014 року [PERSON] переуступила право вимоги по картковому рахунку пластикової картки на суму 9195,43 грн., за що отримала від АНО «ФЗВ» 34403,96 рублів, які розраховані станом на 21 квітня 2014 року. У зв'язку з отриманням вказаних сум від АНО «ФЗВ» за договорами [PERSON] просила стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" відсотки нараховані відповідно за договором депозиту «Стандарт» за №SAMDN250007348162482 від 24 квітня 2013 року у сумі 465,39 доларів США та відсотки нараховані відповідно за договором депозиту «Стандарт» за №SAMDN250007348162482 від 24 квітня 2013 року у сумі 119,50 грн. відповідно до п. 2.8.1.3. правил в період з 21.04.2014 року по 08.10.2014 року. На підставі наведеного та з врахування зменшення розміру вимог, просила позов задовольнити. В судове засідання 05.11.2015 року позивач та його представник не з'явились, однак направили до суду заяву в якій просять справу розглянути за їх відсутності на підставі наявних доказів у справі (а.с. 99). У судовому засіданні 05.11.2015 року, представник відповідача - Пушкарьова К.В., проти задоволення позову заперечував, та, пославшись на недоведеність та безпідставність позовних вимог, також зазначив, що оскільки договори банківського вкладу, зобов'язання за якими є предметом даного спору, укладалися в Автономній Республіці Крим, яка окупована Російською Федерацією, то ПАТ КБ «ПриватБанк» не може відповідати за даним позовом до припинення окупації. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір депозитного вкладу «Стандарт» №SAMDN25000734816248, за умовами якого позивач передав, а банк отримав грошові кошти у сумі 6049,48 доларів США. Відповідач зобов'язався нараховувати на суму вкладу 9,75% річних та сплачувати їх відповідно до п.3 договору кожного місяця на рахунок [NUMBER] (а.с.10). Строк дії договору до 24.04.2014 року, проте відповідно до п. 6 зазначеного договору, строк дії договору подовжувався по його закінченню автоматично на 365 днів. Вклад позивач було поповнено 14.10.2013 року на суму 3000,0 доларів США. Відповідно до довідки за №389266958, від 03.05.2014 року та виписки на рахунках, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», знаходяться належні їй грошові кошти: За вкладом «Стандарт» на рахунку [NUMBER] грошові кошти в сумі 11270,98 доларів США, які складаються із вкладу та нарахованих відсотків; за картковим рахунком, картка для виплат, грошові кошти у сумі 9513,45 грн., за картковим рахунком, універсальна, грошові кошти у сумі 37,19 грн., за картковим рахунком, копилка, грошові кошти у сумі 11,61 грн. (а.с.14). Згідно п.1.1, 1.2 , 2.1. договору №46/108649-96605 від 08.10.2014 року [PERSON] переуступила право вимоги по вкладу № SAMDN250007348162482, рахунок [NUMBER] на суму 1500,0 доларів США., за що отримала від АНО «ФЗВ» 54975,75 рублів, які розраховані станом на 21 квітня 2014 року (а.с. 79). Згідно п.1.1, 1.2, 21. договору №46/108649-96606 від 08.10.2014 року [PERSON] переуступила право вимоги по картковому рахунку пластикової картки на суму 408,02грн., в іншій частині права (вимоги) залишаються за цементом, за що отримала від АНО «ФЗВ» 34403,96 рублів, які розраховані станом на 21 квітня 2014 року (а.с. 74). Проте, позивач в заяві про зменшення розміру позовних вимог вказує на те, що в повному обсязі відступила право вимоги по укладеному договору, та картковому рахунку, надавши АНО «ФЗВ», оригінали договорів та оригіналів чеків (а.с. 66), однак, доказів переуступки в повному обсязі суду не надано. Доказів проте, що було укладено договір про відкриття карткового рахунку, сторонами суду не надано. Відповідно до п. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на неможливість виконання договору, оскільки відділення банку, у якому укладено договір, знаходиться на території Автономної Республіки Крим. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова). Відповідно до п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. За правилами ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Із повідомлення про фактичне припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" від 03.06.2014 року №19.0.0.0/3-883 вбачається, що Філія «Кримське регіональне управління» припинена 02.06.2014 року згідно рішення Правління банку №18 від 15 травня 2014 року. Разом з тим, як видно із матеріалів справи, вказаний договір укладений між позивачем та відповідачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", як юридичною особою, місцезнаходження якої в договорі зазначено: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 (а.с. 10 - зворотна сторона). Згідно ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Статтею 96 ЦК України передбачена відповідальність юридичних осіб за своїми зобов'язаннями. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Договір є обов'язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно із ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Крім того, суд вважає, що відмова ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо повернення вкладів суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч. ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах. Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, суд приходить до висновку, що слід стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 465,39 доларів США відсотків за користування банківським вкладом за період з травня 2014 по вересень 2014 року в розмірі визначеному в договорі, тобто 9,75 % річних. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків нарахованих відповідно до умов договору банківського рахунку в сумі 119,50 грн., суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог в цій частині позову, оскільки позивачем не надано суду доказів, а саме: договір про відкриття банківського рахунку, та зокрема те, що по цьому договору начисляються проценти в розмірі 9,75 % річних. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial