Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 13 жовтня 2010 року у розмірі 14018.73 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що АТ КБ "Приватбанк" 13 жовтня 2010 року уклав договір з [PERSON] , яка отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредит. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на сайті складає між ним та банком договір. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит відповідачу. Однак відповідач порушувала зобов`язання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, внаслідок чого і виникла зазначена заборгованість. 18 квітня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 27 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] , яка надала відзив на позов та брала участь в судових засіданнях під час підготовчого провадження в подальшому в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце цього засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток ( а.с.94-99). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При таких обставинах, суд ухвалив про розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, беручи до уваги пояснення відповідача щодо заявлених вимог, викладених у відзиві на позов. Так, із змісту таких пояснень вбачається, що відповідач [PERSON] вважає позовні вимоги необгрунтованими і просить в задоволеннні позову відмовити, оскільки її не було ознайомлено з Умовами та правилами надання послуг з приводу отримання кредиту. На вказаному документі не має жодної відмітки про те, що вона ознайомилась з ним чи отримала такий примірник на руки. Також просить звернути увагу і на те, що в жовтні 2017 року у її співмешканця викрадено автомобіль, в якому знаходилась банківська картка, належна їй. Про крадіжку автомобіля та банківської картки повідомлялось на лінію 102 та відділення Приватбанку. Однак, вони ніяким чином не відреагували. Можливо, цією карточкою користувалась інша особа. (а.с.50-51). 06 червня 2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому з приводу тверджень відповідача щодо викрадення кредитної картки, звертає увагу на те, що відповідачем були порушені умови договору, а саме пунктів 1.1.2.1.1.11, 1.1.2.1.19. 2.1.1.5.10; 2.1.1.5.11; 2.1.1.5.12; 1.1.2.29.5.2 Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком, за якими клієнт зобов`язався негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, Стікеру РауРазз , ПІНу, сім-карти мобільного телефону. Зазначені умови договору відповідачка не виконала, не повідомив банк про втрату карти. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши відзив на позов, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 13 жовтня 2010 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 5000 грн. шляхом встановлення відповідного ліміту на платіжну картку (кредитна картка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду) зі сплатою відсотків за користування кредитом. 13 жовтня 2010 року [PERSON] підписала заяву про надання їй кредиту на платіжну картку, в якій зазначила, що вона ознайомилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку (а.с.7, 8-23). Згідно з умовами договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з лімітом кредитування та видав кредитну картку . Пунктом 2.1.1.12.5 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що строк повернення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останього дня місяця, зазначеного на платіжній картці ( а.с.16). Однак, отримавши грошові кошти по кредитному договору, [PERSON] своїх зобов`язань, що передбачені договором, не виконала в повному обсязі. Так, згідно пред`явленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача станом на 18 березня 2019 року становить 14018 грн.73 коп., з них: 3443,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3157,78 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5474,17 грн.- пеня за прострочене зобов"язання; 800 грн. - пеня за несвоєчасть сплати боргу на суму 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - штраф (фіксована сума), 643.75 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Аналізуючи встановлені обставини справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір може бути подовжений на наступний строк лише за певних умов: належного виконання відповідачем положень договору та перевипуску позивачем картки. Виходячи з тих правовідносин, що випливають з кредитного договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки. Строк дії карток № [NUMBER] , № [NUMBER] визначений до липня та квітня 2021року, що свідчить про те, що строк дії карток не закінчився. ( а.с.100). Встановлено, що 15.12.2017року відповідач здійснила погашення кредиту на суму 5000грн., а останній платіж на суму 400грн. - 19.12.2017 року, що відображено у виписці з розрахунку та підтвердив представник позивача, надаючи пояснення суду. Вказані обставини спростовують доводи відповідача про втрату чи викрадення нею кредитної картки в жовтні 2017року. Окрім того, на підтвердження таких доводів відповідач всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України не надала жодних доказів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (суму 6600 грн.81коп., яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за пенею та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині щодо сплати пені та штрафу на загальну суму 7417 грн. 92 коп., позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Однак суд не погоджується з такими доводами з наступних підстав. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Встановлено, що у анкеті - заяві від 13.10. 2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України, визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Наведена правова позиція в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Окрім того, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.10.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.04.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна" теж не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.10.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь банку 7417 грн. 92 коп., зокрема : 5474,17 грн.- пені за прострочене зобов"язання; 800 грн. - пені за несвоєчасть сплати боргу на суму 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - штраф (фіксована сума), 643.75 грн. - штраф (процентна складова), що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту в розмірі 6600 грн. 81 коп. Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 1921 грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви). Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 47,08% (6600,81: 14018,73 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 904 грн.41 коп. (1921 х 47,08%). На підставі викладеного ст. 526,610, 1054 ЦК України,

Outcome: approved