Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

21 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення моральної шкоди, в зв`язку із ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 3 роки 11 місяців, а саме з 19.05.1980 року по 16.04.1984 року - електрозварювальником ручної зварки, ВСП "Вагонне депо "Батуринська", ДП "Придніпровська залізниця", правонаступником якого є АТ "Українська залізниця". У березні 2014 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання - Хронічне обструктивне захворювання першої другої стадії (токсико-пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії). Легенава недостатність першого-другого ступеня; радикулопотія шийна та попереково-крижова з помірно вираженими статико-плечолопатковим періартрозом (ПФ 2 ст.); променева катаракта обох очей. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його спосіб та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 188920,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] з 19.05.1980 року по 16.04.1984 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював на ВСП "Вагонне депо "Батуринська", ДП "Придніпровська залізниця", правонаступником якого є АТ "Українська залізниця", електрозварювальником ручної зварки, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки. Відповідно до медичного висновку № 496 від 18.03.2014 року, Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини позивачу було встановлено професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання першої другої стадії (токсико-пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня; радикулопотія шийна та попереково-крижова з помірно вираженими статико-плечолопатковим періартрозом (ПФ 2 ст.); променева катаракта обох очей. Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.05.2014 року, в пункті 16 зазначено, що професійне захворювання виникло з обставин: - працюючи в цеху з ремонту рухомого складу електрогазозварником, виконував ручну зварку деталей, вузлів і конструкцій, ручне дугове кисневе різання, наплавлення зношених деталей. При цьому внаслідок недосконалості технологій зварювання ручним способом та кисневого різання металів, мавших місце незастосування засобів колективного (аспіраційних установок) та індивідуальних засобів захисту органів дихання, підпадав під вплив підвищених параметрів шкідливих хімічних речовин, зварювального аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та інфрачервоного випромінювання. При веденні зварювальних робіт в важкодоступних місцях перебував у незручній робочій позі в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково- дослідного інституту промислової медицини від 18.03.2014 №496 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 07.1974-05.1980 - трест «Криворіжаглобуд», бетонний завод імені Леніна, електрозварник ручної зварки; 05.1980-04.1984 - ДП «Придніпровська залізниця». ВСП «Вагонне депо «Батуринська», електрозварник; 03.1996-06.1996.06.1996-10.2000-ВО «Кривбасруда». Управління залізничного транспорту, монтер колії, електрогазозварник; 10.2000-04.2011 - Центральний гірничозбагачувальний комбінат. ВАТ «ПГЗК», управління залізничного транспорту, електрогазозварник цеху рухомого складу. В п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.05.2014 року зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стало, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Згідно з висновком МСЕК від 29.09.2014 року серії 12 ААА № 000656 позивачу було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 10% по ХОЗЛ, 20% по радикулопотії та 10% по катаркті. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування». Згідно з висновком МСЕК від 04.08.2015 року серії 12 ААА № 014622 позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 10% по ХОЗЛ, 20% по радикулопотії та 10% по катаркті, безстроково. Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо має задишку при незначному фізичному навантаженні. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, судом встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу, що підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, яка підлягає стягненню з відповідача Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності - 40%, який встановлено безстроково, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням часу роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів (3 роки 11 місяців з 27 років 9 місяців), постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 14 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Щодо стягнення судових витрат пов`язаних із правничою допомогою суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В. 14.02.2020 року укладено договір № 06/20 про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у підготовці матеріалів, складанні та поданні позовної заяви та представництво інтересів позивача в суді. Крім цього позивачем надано суду розрахунок витрат на правову допомогу, який складає 3900,00 грн.. Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 17.02.2020 року [PERSON] сплачено Карнаух Т.В. винагороду в сумі 3900,00 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 6 від 14.02.2020 року. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані з правничою допомогою пропорційно до задоволених вимог, що складає 1000,00 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,40 грн.

Outcome: partial