Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

22 вересня 2014 року Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою про встановлення земельного сервітуту до Київської міської ради, треті особи - Державне агентство земельних ресурсів України, Департамент містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації. 02 грудня 2014 року Позивач [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив встановити на користь [PERSON] постійний безоплатний земельний сервітут відносно земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер згідно міського земельного кадастру м. Києва на основі автоматизованої системи - програмного комплексу «Кадастр» [NUMBER]) на право проходу та проїздуавтомобільним транспортом до власної земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (земельна ділянка [NUMBER], кадастровий номер[NUMBER]); зобов'язати відповідачів не чинити Позивачу перешкод у здійсненні права проходу та проїзду транспортом до власної земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (земельна ділянка [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]). В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О. М. від 05 серпня 2014 року, за реєстровим № 1207 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 05.08.2014. Вказана земельна ділянка межує із ділянками [PERSON] та ділянкою (кадастровий номер ділянки згідно міського земельного кадастру м. Києва на основі автоматизованої системи - програмного комплексу "Кадастр" [NUMBER]) Київського державного авіаційного заводу «Авіант» (зараз - ДП «АНТОНОВ»), що знаходиться у комунальній власності Київської міської ради, але фактично використовується Київським державним авіаційним заводом «Авіант» (зараз - ДП «АНТОНОВ»). Позивачу відомо, що Київський державний авіаційний завод «Авіант» (зараз - ДП «АНТОНОВ») є правонаступником оздоровчого табору «Сокіл», якому було передано земельну ділянку рішенням, втім право власності на неї оформлено не було. На земельній ділянці позивач [PERSON] планує будувати житловий будинок, що належатиме йому на праві приватної власності, втім окремого заїзду та проходу до земельної ділянки позивача немає, а тому доступ до земельної ділянки для будівництва будинку можливий лише через земельну ділянку Київської міської ради. Наразі у позивача відсутня можливість безпосереднього проїзду до власної земельної ділянки для особистих потреб (будівництво будинку, використання приватного автотранспорту, завезення нових або старих меблів, побутової техніки тощо) та заїзду спеціалізованого автотранспорту (пожежних машин, машин швидкої допомоги, тощо) чи проходу до належної йому земельної ділянки, чим порушуються його права як власника земельної ділянки на доступ до неї та її використання за цільовим призначенням. З метою обґрунтування неможливості використання земельної ділянки позивача без встановлення земельного сервітуту, виявлення можливості встановлення відповідного земельного сервітуту та визначення його чітких меж, що необхідно для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, позивач звернувся до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕРРА ПРОДЖЕКТ» для отримання аналізу щодо можливості проїзду до ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) що належить позивачу. Згідно з вказаним аналізом задоволення потреб позивача щодо будівництва житлового будинку на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці неможливо здійснити будь-яким іншим способом, а лише способом обмеження сервітутом сусідньої земельної ділянки. До земельної ділянки позивача проходить дорога через земельну ділянку, що належить Київській міській раді, та знаходиться в користуванні оздоровчого табору «Сокіл» Київського державного авіаційного заводу «Авіант». Позивач [PERSON] вважає, що встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку Київської міської ради є найменш обтяжливим способом перед іншими землевласниками, тому саме через зазначену ділянку і необхідно встановити постійний та безоплатний земельний сервітут. З метою врегулювання даного питання в добровільному порядку, позивач звернувся до Державного агентства земельних ресурсів України зі зверненням про встановлення земельного сервітуту. У своїй відповіді від 17.09.2014 № Б-32/0-27/6-14 Державне агентство земельних ресурсів України вказало на той факт, що земельна ділянка (обліковий код 90:415:004 згідно чергового кадастрового плану) у встановленому порядку не зареєстрована, інформація щодо власника (землекористувача) такої земельної ділянки відсутня. Позивач [PERSON] вважає, що земельний сервітут, який полягає у наданні позивачу права проходу та проїзду через земельну ділянку Київської міської ради має бути поширений на частину вищевказаної земельної ділянки, на якій на сьогоднішній день уже розташована дорога. Такий спосіб встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для Київської міської ради, оскільки на даній частині земельної ділянки розташована дорога, яка протягом багатьох років використовується для цих цілей. Позивач намагався встановити сервітут у позасудовому порядку з користувачем сусідньої земельної ділянки. Сторони не змогли досягнути згоди з цього приводу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач Київська міська рада направила до суду письмові заперечення, у яких просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, також просила розглянути справу у відсутність їх представника. Відповідач ДП «АНТОНОВ» в судовому засіданні категорично заперечили протии задоволення позовних вимог позивача, вважають їх необгрунтованими. Одночасно вказують, що встановити сервітут можна і іншими шляхами, а не через території оздоровчого табору. Представник Державного агентства земельних ресурсів в судовому засідання виклала свої пояснення та просила вирішити справу у відновідності до норм чинного законодавства. Представник Департаменту містобудування та архітектури КМДА до суду не з»явилися. Судом про дату судового розгляду повідомлялися належним чином. Причина їх неявки суду невідома. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, давши належну оцінку доказам по справі та з урахуванням висновків експертів від 03.03.2017 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено матеріалами справи, Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О. М., 05 серпня 2014 року, за реєстровим № 1207 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 05.08.2014. Вказана земельна ділянка межує із ділянками [PERSON] та ділянкою (кадастровий номер ділянки згідно міського земельного кадастру м. Києва на основі автоматизованої системи - програмного комплексу "Кадастр" [NUMBER]) Київського державного авіаційного заводу «Авіант» (зараз - ДП «АНТОНОВ»), що знаходиться у комунальній власності Київської міської ради, але фактично використовується оздоровчим табором «Сокіл Київського державного авіаційного заводу «Авіант» (зараз - ДП «АНТОНОВ»). Як пояснила представник позивача, на вказаній земельній ділянці [PERSON] планує будувати житловий будинок, що належатиме йому на праві приватної власності, втім окремого заїзду та проходу до земельної ділянки немає, а тому доступ до земельної ділянки для будівництва будинку можливий лише через сусідню земельну ділянку. Наразі у позивача [PERSON] відсутня будь-яка можливість безпосереднього проїзду до власної земельної ділянки з метою забезпечення особистих потреб (будівництво будинку, використання приватного автотранспорту, завезення нових або старих меблів, побутової техніки тощо) та заїзду спеціалізованого автотранспорту (пожежних машин, машин швидкої допомоги, тощо) чи проходу до належної йому земельної ділянки, чим порушуються його права, як власника земельної ділянки, на доступ до неї та її використання за цільовим призначенням. Позивач вважає, що він має бути забезпечений правом доступу до своєї земельної ділянки і що враховуючи обставини що складися, Позивача позбавлено права безперешкодного проїзду та проходу при будь-якій нагальній необхідності з метою забезпечення особистих потреб та проїзду спеціалізованого автотранспорту. Позивач [PERSON] вважає, що встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку Київської міської ради є найменш обтяжливим способом перед іншими землевласниками, тому саме через зазначену ділянку і необхідно встановити постійний та безоплатний земельний сервітут. Відповідно до ст. 395 п.2 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Ст. 319 ЦК України вказує на той факт, що власність зобов'язує, а діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 7 статті 319 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Тому сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Обґрунтовуючи неможливість використання земельної ділянки позивача без встановлення земельного сервітуту та з метою виявлення можливості встановлення відповідного земельного сервітуту і визначення його чітких меж, що необхідно для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА ПРОДЖЕКТ» для отримання Аналізу щодо можливості проїзду до ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) що йому належить . Згідно з вказаним Аналізом задоволення потреб [PERSON] щодо будівництва житлового будинку на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці неможливо здійснити будь-яким іншим способом, а лише способом обмеження сервітутом сусідньої земельної ділянки. ТОВ «ТЕРРА ПРОДЖЕКТ» встановлено, що до земельної ділянки позивача проходить дорога через земельну ділянку, яка належить Київській міській раді, та знаходиться в користуванні оздоровчого табору «Сокіл» Київського державного авіаційного заводу «Авіант». Згідно з наданим стороною позивача Аналізом щодо можливості проїзду до ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) що належить Позивачу ТОВ «ТЕРРА ПРОДЖЕКТ» задоволення потреб позивача щодо будівництва житлового будинку на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці неможливо здійснити будь-яким іншим способом, а лише способом обмеження сервітутом сусідніх земельних ділянок. На підставі листа-звернення [PERSON] у листопаді 2014 року були виконані роботи ТОВ «Український центр реконструкції та розвитку» зі складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку передбачалося оформлення права сервітуту (обліковий код [NUMBER]), яка обліковується за Державним підприємством «Київський авіаційний завод «Авіант» на Столичному шосе, 28 км у Голосіївському районі м.Києва. Позивачем [PERSON] надано технічну документацію з землеустрою, що встановлює точні межі земельної ділянки щодо яких Позивач просить встановити сервітут. Стаття 99 ЗК України визначає права земельного сервітуту , положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту як то: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Названа стаття визначає й конкретних суб'єктів між якими виникають відносини щодо сервітуту. А саме, частина 1 статті 99 Земельного кодексу України визначає, що вимагати встановлення видів земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Таким чином, ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом. Така особа повинна звернутися до власника (користувача) суміжної ділянки за дозволом на обмежене постійне або тимчасове користування цією ділянкою в рамках конкретного земельного сервітуту. Відповідно до вимог ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки відповідно до частини 2 статті 402 Цивільного кодексу України. Ч. 3 ст. 402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, з метою врегулювання даного питання в добровільному порядку, звернувся до Державного агентства земельних ресурсів України зі зверненням про встановлення земельного сервітуту. У своїй відповіді від 17.09.2014 № Б-32/0-27/6-14 Державне агентство земельних ресурсів України вказало на той факт, що земельна ділянка (обліковий код 90:415:004 згідно чергового кадастрового плану) у встановленому порядку не зареєстрована, інформація щодо власника (землекористувача) такої земельної ділянки відсутня. У відповідності до чинного законодавства до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об'єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави. Окрім того, відповідно до матеріалів справи (а.с. 33 т.2) вбачається що вказану земельну ділянку було відведено в тимчасове користування рішенням виконавчого комітету народних депутатів Київської міської ради №746/7 від 04.06.79р. на 10 років Київському авіаційному виробничому об'єднанню ім. 50-річчя Жовтня під розміщення спортивного табору в Конча-Заспі Московського району, втім право постійного користування чи право власності на неї Відповідачем 2 ДП «Антонов» оформлено не було. При цьому, Позивач листом від 08.12.2014 року звернувся до Державного підприємства «Антонов» з проханням щодо встановлення земельного сервітуту. Одна відповіді на своє зверення [PERSON] не отримав. Таким чином, Позивач скористався досудовим способом захисту свого права та інтересу щодо встановлення відповідного виду земельного сервітуту. Згідно ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Ст.403 ч.1 ЦК України вказує, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 403 ЦК України сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. З урахуванням того, що можливості доступу позивача [PERSON] до своєї земельної ділянки мають постійний характер і не можуть зникнути протягом певного часу, земельний сервітут має бути встановлений без визначення строку. Відповідно до ч.3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. З огляду на обставини справи вбачається що Позивач просить встановити сервітут на наявному шляху та стверджує що здійснив ремонт дорожнього покриття шляхом його повної заміни та укладки нового асфальту, а зараз постійно підтримує порядок на вказаному участку дороги шляхом щоденного прибирання (уборка снігу, замітання, висадження квітів повз дороги) і зобов'язується це робити в подальшому. Відповідно встановлення зазначеного земельного сервітуту не нанесе збитків Відповідачу і не є обтяжливим для нього, тому Позивач має бути звільнений від обов'язку вносити Відповідачу плату за встановлення земельного сервітуту. Твердження Позивача щодо порушення його прав та перешкоджання докуску до його земельної ділянки підтверджується Актом недопуску від 12.[NUMBER].2014, складеним Позивачем та його представником [PERSON] і представником охорони оздоровчого комплексу «Сокіл», що належить ДП «Антонов» до земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Стосовно цього факту [PERSON] було подано заяву до Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві, про що свідчить відповідь на вказане звернення, у якому зазначено, що було проведено профілактичну роботу з директором оздоровчого комплексу «Сокіл», останній повідомив що по питанню облаштування заїзду до земельної ділянки, яка розташована поруч з о/з «Сокіл» необхідно звертатися до керівництва ДП «Антонова» на вул. Туполєва, 1 у м. Києві. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном (п. 22 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. N 7). З огляду на необхідність дослідження питань, що потребують спеціальних знань та з метою правильного вирішення справи відповідно до Ухвали Голосіївського районного суду від 29.03.2016 року було призначено будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу. За висновками експертів на поставлені питання встановлено щозі Столичного шосе існують два проїзди загального користування з асфальтованим дорожнім покриттям на територію земельної ділянки Відповідача 1 [NUMBER], якою користується Державне підприємство "Антонов". При цьому встановлено, що земельна ділянка Позивача [NUMBER] не забезпечена самостійним виходом (виїздом) на землі загального користування (вулицю, провулок, проїзд площу, тощо). Пунктами 3.22, підпунктом б пункту 3.51, пунктом 2 Додатку 3.1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів, де ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м та організацію під'їзду до ділянки, в тому числі проїзду пожежних машин до житлових і громадських будинків. Відповідно, до земельної ділянки [NUMBER] за кадастровим номером [NUMBER] на [ADDRESS], як до садибної забудови, має бути організовано під'їзд до ділянки, в тому числі проїзд пожежних машин до житлових і громадських будинків, як це передбачено пунктом 3.22, підпунктом б пункту 3.51, пунктом 2 Додатку 3.1 ДБН 360-92 „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень". Експертами встановлено, що єдиним можливим під'їздом (проїздом) до земельної ділянки [NUMBER] за кадастровим номером [NUMBER] на [ADDRESS] є існуючий проїзд з асфальтобетонним покриттям, якій знаходиться вздовж цієї земельної ділянки та розташований на території земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] на [ADDRESS]. Також визначено, що можливо використовувати проїзд з асфальтовим покриттям в якості під'їзду на територію земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], що належить [PERSON], так як геометричні та фізико-механічні показники відповідають вимогам пункту 2.[NUMBER] ДБН В.2.2-10-2001 "Будинки і споруди. Заклади охорони здоров'я", 3.22, підпункту б пункту 3.51, пункту 2 Додатку 3.1 ДБН №60-92 „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", таблиці 1 пункту 1.1, пункту 3.4.2, таблиці Ж.1 пункту Ж1 ВБН В.2.3-218-186-2004 „Споруди транспорту. Дорожній одяг нежорсткого типу", 1 пункту 4.4 та таблиці 8 пункту 5.3.2 ДСТУ Б В.2.7-119:2011 „Будівельні матеріали. Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній та аеродромний. Технічні умови". Додатково, експертами зазначено, що можливо встановити земельний сервітут відносно земельної ділянки [NUMBER] (кадастровий номер згідно міського земельного кадастру м. Києва на основі автоматизованої системи - програмного комплексу "Кадастр") за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] з метою проходу та проїзду до земельної ділянки [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], що належить [PERSON] з правом проїзду на транспортному засобі по існуючому (наявному) проїзду (шляху) з асфальтобетонним покриттям, який знаходиться вздовж земельної ділянки [NUMBER] за кадастровим номером [NUMBER] на [ADDRESS] до цієї земельної ділянки. Загальна площа земельного сервітуту складає 1186 м2, периметр довжиною 426,43 м. - це існуючий проїзд з асфальтобетонним покриттям, якій знаходиться вздовж цієї земельної ділянки та розташований на території земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] на [ADDRESS]. Координати поворотних точок зовнішніх меж земельного сервітуту, їх довжини зведені до таблиці 3, що міститься на стор.35 Висновку експертів від 03.03.2017р.(т.3 а.с.170) Таблиця 3 № точкикоординатидовжина, м ХУ 19098.625023.5319,74 29083.405036.103,67 39081.065033.276,38 49076.115037.295,77 59071.715041.0314,39 69060.615050.184,75 79056.795053.0014,34 89046.065062.5213,06 99036.295071.1812,41 109026.455078.7516,98 119012.765088.8031,26 128988.735108.794,04 138986.225111.9521,06 148970.055125.452,91 158967.845127.3525,01 168948.735143.492,50 178947.365145.582,70 188946.485148.1418,97 198935.955132.362,70 Продовження таблиці 3 № точки координатидовжина, м ХУ 208938.615132.802,55 218941.115133.302,80 228943.895133.644,21 238948.105133.713,00 248950.845132.503,06 258953.535131.053,01 268956.055129.4030,52 278979.485109.8427,66 289000.735092.1413,41 299011.035083.567,12 309016.585079.1039,86 319047.705054.2034,19 329074.485032.954,05 339077.605030.376,61 349082.795026.273,97 359085.905023.809,97 369093.645017.515,40 379097.095021.672,41 19098.625023.53 Конфігурація земельного сервітуту графічно відображено на плані у додатку №3 до Висновку експертів від 03.03.2017р. (т.3 а.с.177). До того ж експертами встановлено, що інших варіантів під'їзду (проїзду) до земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] км, земельна ділянка [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], що належить [PERSON] не вбачається, та як відсутні наявні шляхи по території суміжних земельних ділянок, які перебувають у приватній власності. Відповідно земельний сервітут, який полягає у наданні позивачу [PERSON] права проходу та проїзду через земельну ділянку Київської міської ради має бути визначений на частину земельної ділянки, на якій на сьогоднішній день уже розташована дорога. Вбачається що такий спосіб встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для Київської міської ради та ДП «Антонов», оскільки на даній частині земельної ділянки розташована дорога, яка протягом багатьох років використовується з метою перевезення людей та забезпечення роботи санаторію. За змістом ст.ст 98, 99 ЗК України, ст.ст. 401 - 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений між особою, яка є власником або користувачем сусідньої земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної земельної ділянки, та власником (володільцем) земельної ділянки, щодо якої встановлюється сервітут. Володільцем є особа, якій земельна ділянка належить на іншому праві - постійного користування, оренди тощо. Сервітут може належати також конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Отже, ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом та з метою обслуговування своєї власної земельної ділянки. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у т.ч. й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітутом. Ст. 98 ЗК України передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, як право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору,заповіту або за рішенням суду.Цей перелік є вичерпним. Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. При цьому, підставою для такої форми сервітуту є відсутність домовленості сторін. Ст. 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Із матеріалів справи вбачається, що нормальне використання земельної ділянки Позивача [PERSON] або іншої нерухомості, розташованої на зазначеній ділянці неможливе без обтяжень сервітутом чужого нерухомого майна, зокрема, земельної ділянки та задоволення потреб Позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Отже, як зазначалося, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, встановлюючи його на певний строк чи без зазначення строку суд може враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. (Аналогічна позиція викладена в Рішенні Апеляційного суду Київської області по справі № 370/2392/13-ц від 29.05.2014 року). Відповідно, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Виходячи з системного аналізу вказаних норм, право земельного сервітуту по суті єправом обмеженого використання чужої земельної ділянки(ділянок), що надається особі, яка вимагає його встановлення від власника (володільця) цієї (слугуючої) земельної ділянки для обслуговування своєї (панівної) земельної ділянки. Таким чином, правовідносини земельного сервітуту виникають між власниками (володільцями) сусідніх земельних ділянок, а саме між власником земельної ділянки, яка має бути обтяжена сервітутом, тобто, між особою, яка зобов'язана надати свою земельну ділянку в обмежене користування, і особою, яка вимагає встановлення сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки (іншого нерухомого майна) і якій належить право на встановлення земельного сервітуту (Рішення Вищого господарського суду України по справі № 8/37/2012/5003 від 05.03.2013 року). При цьому особа набуває права користування чужим майном лише в обсязі, необхідному для задоволення своїх потреб. Згідно п.п 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут). При цьому згідно ст. 3 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених ст. 28 цього Закону. Згідно ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння ним кадастрового номеру. Ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наголошує що на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу. Пунктом 7постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою може її власник або землекористувач. При таких обставинах та враховуючи п.22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №4 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно якого умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, суд вважає вимоги Позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на приписи ч. 1 ст. 98, ч.2 ст. 100 ЗК України, ст.ст.401 - 404 ЦК України, враховуючи розташування земельної ділянки Київської міської ради, якою користується ДА «Антонов» та належного Позивачу майна, нормальне використання Позивачем його земельної ділянки неможливо без встановлення земельного сервітуту та є найменш обтяжливим способом перед іншими землевласниками, при цьому задоволення потреб Позивача неможливо здійснити іншим способом,суд дійшов висновку що саме через зазначену ділянку (кадастровий номер згідно міського земельного кадастру м.Києва на основі автоматизованої системи - програмного комплексу «Кадастр» [NUMBER]) і необхідно встановити постійний та безоплатний земельний сервітут. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказуванняв цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб , показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів . Суд приймає до розгляду, лише ті докази,які мають значення для розгляду справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування . Кожна сторона має довести ті обставини. на які він посилається ,як на підставу своїх вимог і заперечень . Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що встановити на користь позивача земельний сервітут відносно земельної ділянки в інший спосіб, як вказували представники ДП «Антонов». Відповідно дост. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягненню з відповідачів на користь Позивача підлягає сплачений Позивачем судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок, та витрати на проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в розмірі 52533 гривні 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved