Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач в квітні 2018р. звернувся до суду із позовом, зменшивши в подальшому позовні вимоги, та просить стягнути із відповідача недораховану заробітну плату за період з 01.01.2010р. по 02.10.2015р. в сумі 30 055 грн. 87 коп. без утримання податку із заробітної плати та інших обов'язкових платежів та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 21 березня 2008 року по 02 жовтня 2015 року включно він працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго». 21 березня 2008 року він був прийнятий на котельню по [ADDRESS] слюсарем з ремонту устаткування котелень (черговий) по четвертому розряду згідно наказу № 139-к від 20.03.2008р. 17 квітня 2009 року котельня по [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] «Південна» згідно наказу № 66 від 17.04.2009р. 01 квітня 2013 року позивач переведений слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів (черговим) по 5 розряду згідно наказу № 161-к від 01.04.2013р. 02 жовтня 2015 року позивач був звільнений за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 620-к від 02.10.2015р. Починаючи з 01 січня 2010 року по 02 жовтня 2015 року ЛМКП „Львівтеплоенерго" порушувало законодавство про працю, трудові права позивача, що призвело до недорахування та недоплати за вищевказаний період належної йому заробітної плати. Відтак, при нарахуванні заробітної плати відповідач недотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та 2012-2013 роки; Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки; Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2010-2011 роки; Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки; Угоди між виконавчим комітетом Львівської міської ради та Об'єднанням профспілок Львівщини на 2009-2010 роки та 2012-2013 роки. Відповідачем всупереч вищезазначеним положенням законодавства самостійно встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, що призвело до не нарахування та, відповідно, виплати йому не в повному розмірі заробітної плати за спірний період. За наведеного, він просить стягнути на його користь недораховану йому заробітну плату за період з 01.01.2010р. по 02.10.2015р. в сумі 30 055 грн. 87 коп. Представник позивача - [PERSON], в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача - Бекерська О.І., позовні вимоги заперечила частково, посилаючись на невірний розрахунок недорахованої заробітної плати, у зв'язку із чим долучила до матеріалів справи розрахунок заборгованості, згідно якого розмір недорахованої заробітної плати становить 28 921 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Судом встановлено, що з 21 березня 2008 року по 02 жовтня 2015 року включно [PERSON] працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго». 21 березня 2008 року він був прийнятий на котельню по [ADDRESS] слюсарем з ремонту устаткування котелень (черговий) по четвертому розряду згідно наказу № 139-к від 20.03.2008р. 17 квітня 2009 року котельня по [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] «Південна» згідно наказу № 66 від 17.04.2009р. 01 квітня 2013 року позивач переведений слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів (черговим) по 5 розряду згідно наказу № 161-к від 01.04.2013р. 02 жовтня 2015 року позивач був звільнений за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 620-к від 02.10.2015р. Починаючи з 01 січня 2010 року по 02 жовтня 2015 року ЛМКП „Львівтеплоенерго" порушувало законодавство про працю, трудові права похивача, що призвело до недорахування та недоплати за вищевказаний період належної йому заробітної плати./а.с.18-20/ Державна фінансова інспекція у Львівській області в І кварталі 2014 року провела ревізію фінансово-господарської діяльності ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.01.2012 по 31.12.2013р. в ході проведення якої встановлено, що відповідач не враховував при встановленні розміру мінімальної тарифної ставки робітника І розряду розміри мінімальних заробітних плат, передбачених вищевказаними Законами України, про що було викладено у листі вих. № 06-16/3740 від 02.06.2014р. Листом Департаменту житлового господарства та інфраструктури вих. № 25-533 від 31.12.2014р.. листом Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області вих. № 02- 1175 від 17.03.2014р., постановою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013р. по справі № 462/7893/13-п про притягнення директора ЛМКП „Львівтеплоенерго" до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушення вимог законодавства про працю. Директор ЛМКП „Львівтеплоенерго" 14.11.2013р. був визнаний Залізничним районним судом м. Львова винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП і на нього було накладено стягнення - штраф у розмірі 510 гри., а саме 08.10.2013р. під час проведення перевірки відповідача було виявлено порушення вимог законодавства про працю, допущені директором ЛМКП „Львівтеплоенерго", зокрема, при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010- 2012 роки. Із долученої до матеріалів справи копії окремої ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 26.02.2015 року вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 років в частині визначення розміру тарифної ставки. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення. Зі схем посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Колекливного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та на 2012-2013 року /а.с.94-108/ вбачається, що професії слюсар з ремонту устаткування котельних та пилопідлогових цехів (черговий) присвоєно коефіцієнт - 1,54. Додатком №1 до тарифної частини Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2010-2011р, коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника I розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника I розряду - по ремонту, налагодженню, обслуговуванню електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ - 1,59. Додатком №6 до тарифної частини Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014рр. /а.с. 94-108/, коефіцієнт співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців до встановленої Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва - для правників, зайнятих на роботах по ремонту, налагодженню, обслуговуванню електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ- 1,59. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №186 від 21.07.2010р /а.с.109-116/ вбачається, що з 01.07.2010 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду встановлено в розмірі 892,8 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн.), а ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з 01.07.2010р. становить 888 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №150 від 23.04.2012р. /а.с.109-116/ вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2012 року встановлено в розмірі 1042,80 грн., а ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено мінімальну заробітну плату станом на 01.05.2012 рік - 1094 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №170 від 29.04.2013р. /а.с.109-116/ вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 року встановлено в розмірі 1106,40 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачена мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2013 рік - 1147 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №176 від 30.04.2014 / а.с.109-116/ вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 року встановлено в розмірі 1152 грн., а з наказу №264 від 27.06.2014р. / а.с.109-116/ - 1204,80 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата станом на травень 2014 року становила 1218 грн., а з липня 2014 року - 1218 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №40 від 02.02.2015р. /а.с.109-116/ вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.02.2015 року встановлено в розмірі 1376,40 грн., а з наказу №221 від 05.06.2015р. / а.с.109-116/ - 1461,60 грн., і ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з січня 2015р. становила 1218 грн., а з 1 вересня 2015р. - 1378 грн. Статтею 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Положеннями цього Закону також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8). Згідно із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів. Відповідно до ч.1 ст. 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України. За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов'язковим для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії угоди. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці" суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Як встановлено судом, що лише в Територіальній угоді, а саме в додатках № 1 та №6 до тарифної частини угоди сторонами була визначена формула розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, за умовами яких місячна тарифна ставка розраховувалась, як мін.з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт), а місячний посадовий оклад, розраховувався за такою формулою: мін. з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт)* Х (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді). Відтак, застосування умов галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод є обов'язком відповідача й не залежить від наявності відповідних положень в колективному договорі, і має на меті забезпечення гарантій, встановлених для працівників законодавством. Своє підтвердження вказане порушення трудового законодавства знайшло, як в ході перевірки, проведеної Територіальною державної інспекцією з питань праці у Львівській області, так і під час перевірки Державної фінансової інспекції у Львівській області. З долученого до матеріалів справи представником позивача розрахунку недорахованої заробітної плати [PERSON] від 04.05.2018р. вбачається, що заборгованість за період з 01.01.2010р. по 02.10.2015р. становить 30 055 грн. 87 коп./а.с.162-168/ Однак, з долученого у судовому засіданні, до матеріалів справи представником відповідача розрахунку недорахованої заробітної плати слюсаря з ремонту устаткування котельних та птлопідготовчих цехів (черговим) 5 розряду [PERSON] заборгованість за заборгованість за період з 01.01.2010р. по 02.10.2015р. становить 28 921 грн. У судовому засіданні, що мало місце 08.08.2018 року, ознайомившись з матеріалами поданого представником відповідача розрахунку, представник позивача не заперечив правильності такого та долучення його до матеріалів справи. Суд не приймає до уваги розрахунок представника позивача, оскільки при розрахунку недорахованої заробітної плати [PERSON] не було враховано норми годинного робочого часу. За наведеного та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а тому суд приходить до висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача необхідно стягнути невиплачену заробітну плату, яка присуджена йому без врахування утримання податків та інших обов»язкових платежів у розмірі 28 921 грн. за період з 01.01.2010р. по 02.10.2015р. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Із змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно Витягу з договору про надання правничої (правової) допомоги від 09.03.2018 року, ордера серії ЛВ №067368 на надання правової допомоги від 16.04.2018 року, квитанції до прибуткового касового ордера №8 про сплату коштів від 16.01.2018 року, долучених до матеріалів справи, позивач [PERSON] уклав з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги та здійснив оплату такої у розмірі 3000 грн. /а.с.9-14 /. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн. витрат на правову допомогу. На підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial