Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 19.11.2004 року між нею та [PERSON] , 1962 р.н., було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1701 від 19.11.2004 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання, в останні близько п`яти років між ними постійно виникали сімейні сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Також вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, перестали бути родиною. Їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини фактично припинилися з 2014 року. За спільною домовленістю між ними, діти залишаться проживати з матір`ю. Вона разом із синами на даний час проживає окремо від Відповідача, знімаючи квартиру за 5000,00 грн. згідно договору оренди квартири від 01.09.2019 року , так як проживати з ним стало неможливо. Належний рівень життя дітям вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти в твердій грошовій формі у сумі 2500 гривень на кожну дитину, оскільки працює в РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" на посаді охоронника та має постійний дохід. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 19.11.2004 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1701. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовну заяву у межах її доводів та просила задовольнити повністю. Підтвердила, що сім"я розпалася та збереження її є неможливим, не проживають разом, подружні стосунки припинені з квітня 2019 року. Чоловік офіційно працює, отримує дохід у вигляді заробітної плати. У судових дебатах позивачка зазначила, що не заперечує проти зменшення розміру аліментів, якщо суд прийде до висновку, про недоведеність вимог про стягнення аліментів у визначеній нею сумі у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно поданого до суду відзиву позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, стосовно розміру аліментів, вважає, що позивачка необгрунтувала вимоги в цій частині, а саме стягнення їх в розмірі 2500, 00 грн. на кожну дитину. Зазначив, що згідно довідки про доходи, виданої РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», загальна сума його доходів за період з травня 2019 р. по жовтень 2019 р. без вирахування податків з доходів фізичних осіб становить 39 337 грн. 94 коп. Тобто середньомісячна зарплата без вирахування податків з доходів фізичних осіб становить 6300-6500 грн. Також, позивачка замовчує той факт, що у нього є непрацездатна мама- пенсіонерка, якій 80 років і якій він також надає посильну матеріальну допомогу. Вважає можливим до сплати ним розміру аліментів в сумі 2300,00 грн. щомісячно. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Хоменко А.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Підтримав поданий до суду відповідачем відзив. Та не заперечив проти розірвання шлюбу та стягнення на утримання дітей аліментів в розмірі 2300,00 грн. на місяць. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.11.2004 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1701. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] згідно актового запису № 1047, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції та [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису № 277, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції , батьками яких є: [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що позивачка орендує квартиру згідно договору оренди квартири від 01.09.2019 р., орендна плата в місяць становить 5000 грн. Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини з квітня 2019 року, не проживають однією сім`єю, та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітніх дітей, прийшов до висновку що шлюб слід розірвати. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст.184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. З довідки про доходи від 06.11.2019 року , виданої РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» вбачається , що [PERSON] офіційно працевлаштований, працює на посаді охоронника», загальна сума доходу за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року становила 39337,94 грн. , що становить у середньому близько 6556,32 грн. у місяць. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) грн., на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 18.10.2019 р. до повноліття дітей, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Визначений судом розмір аліментів в сукупності становить 2300,00 грн., що становить близько 35% середньої заробітної плати відповідача , та узгоджується з рекомендованою СК часткою від заробітку батька дітей при стягненні аліментів на утримання двох дітей, яка становить одну третину. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей, утриманців, тощо), судом не встановлена. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 18.10.2019 р. по 18.11.2019р. - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 768,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 768,40 грн. , від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного, ст. ст. 180, 182, 191 СК України,

Outcome: partial